20. listopad 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: České listy do Sigfrída Kappera, Autor: Havlíček, Karel
České listy od Sigfrída Kappera. ( Dokončení. ) Čtenáře, kteří očekávali od nás kritiku, a sice obšírnau a dobře wšelikým apparátem obyčejných pochwalných a zawrhujících frází opatřenau kritiku, musíme za odpuštění prositi. Mámeť jiné powolání we službě prawdy a poesie, a před těmi hodláme se ze wšeho z každé ironické trpkosti dobře zodpowídati. Proč klesla za našich časů wšude poesie? Proč nenachází tolik účastenstwí, tolik pozornosti, jako jindy? – Odpowídáme na to, že sama sebe w lehkost, w nedůwěru uwedla. Bankonoty mají potud cenu, pokud se wí, že se za ně wždy tolik oprawdiwého zlata neb stříbra dostati může, kolik na nich napsáno: nemáli wšak za ně obec zlata a stříbra, učiní se státní bankrut a bankonoty jsau pauhý bezcenný papír. Tendenční poesie též takowá jest bankonota: slowa jsau jen dým a nabýwají ceny pauze činem nimi jaksi slíbeným. Za našich časů zkazila si již tendenční poesie kredit: žádáme od tendenčního básníka za našich časů, aby to, co tak krásně umí we werších mluwit, také sám we prose oprawdu dělal. Položíme toto měřitko na p. Kapra. On skoro na každé stránce swých básní jest hotow, wšecko pro Čechy obětowati, wšude projewuje nesmírnau lásku k wlasti 372 České. – Každý nahlíží, že literatura a jazyk náš ustawičně ještě w nebezpečenstwí jest, od němčiny udušenu býti. I p. Kapr jako rozumný a saudný člowěk to nahlížeti musí. – Jaká ale z toho wyplýwá pro muže a spisowatele, národ swůj Český tak milujícího, wlasti swé České tak oddaného, powinnost? – Odpowěď jest tu snadná. – Oprawdiwému a upřímnému Čechu při nynějších okolnostech ještě napadnauti nemůže, aby básnil německy. P. Kapr ale již dříwe psal německy, a nyní opět jak Sonntagsblätter prawí, připrawil k tisku swazek německých básní s titulem „ Dur und Moll “, a pracuje pro německau literaturu cyklus romancí o Marku Králewiči. – Skutky tu samy i bez našeho wýkladu za sebe mluwí, a uwedli jsme tato dáta jen proto, aby snad někteří z našich dobrosrdečných wlastenců neřekli, že jsme my p. K. od českého národu odstrašili nelaskawým přijetím. – Zkrátka pane K., poesie musí být prawda! – Ostatně milerádi přenecháwáme někomu jinému newděčnau práci, odwážiti celý tento swazeček básní aestheticky, a udati, která strofa se podařila, která nic. – Trojí žiwel prowíwá hlawně celau sbírkau: bolestná wzpomínka na dáwnau sláwu israelskau, žalost nad nynější ponížeností, a myšlénka čechožidowstwí. Místa, kde se prwní dwa žiwly jewí, jsau podařilá, a zasluhují na každý pád pozornosti. Tam p. K. patrně oprawdu cítil, co básnil, a prawý cit najde wšude saucitu. Ubezpečujeme p. K., že si prawého a řádného israelity tak dobře wážíme, jako koho jiného, a jistě mnohem wíc, než špatného Čecha. Ostatně wšak i w těchto básních p. K. mnohé nespůsoby modního křiklawého básnictwí pozorujeme. Wytřelost werše a jazyka činí též knihu jeho hodnau čtení, ačkoli kromě nadřečených myšlének žádné jiné půwodní nenalezneme. Nejslabší stránka jsau erotické básně. Tam sice p. Kapr skoro ustawičně plawe w slzích, přece wšak jsau básně jen chladné, suché a prosaické. W jedné wěci jest p. K. mistr, nemající sobě rowného w literatuře české – myslíme w dělání dedikací. Dedikowalť tyto swé listy napřed hraběti Leonowi z Thunů, pak šlechtici L. z Laemelů a pak,, Synům kmene mého w Čechách. “ – Ex ungue leonem. H. Borowský.


27. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [dodatek redakce], Autor: Havlíček, Karel
Dodatek redakce. Nepochybujeme milí krajané Dymokurští, že budaucně střelba každému na jeho půdě, jak sedlákowi tak šlechticowi dowolena bude, neboť není sprawedliwo, aby zwěř na cizích polích, cizau škodau žiwená náležela šlechtě! Toť jest staré nesprawedliwé práwo, které we swobodné zemi přestati musí. – Awšak pokawad zákonem wyrčeno není, nestřílejte – wždyť se zwěř zatím odehnati může, než aby pro tuto wěc ještě wětší zmatky nastati měli. S druhé strany by ale měli rozumné wrchnosti sami na to dbáti, aby se zwěř, kde škodí, wystřílela. Časowé jsau nyní šlechtě nepřízniwí, ať tedy šlechta sama ještě wíce si neškodí takowými urputnostmi, ať proti sobě zbytečně nepopuzuje lid. To jest naše mínění. Co se ale takowých komisařů týče, radíme Wám, abyste s figurami neumějícími mluwit nejednali, w českých krajinách nemůže být nikdo úředníkem, kdo česky neumí. –


24. duben 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [odpověď na dopis], Titulek: Do Domažlic, Autor: Havlíček, Karel
Do Domažlic Wíno není winno, že se lidé opíjejí. Nedáwno poslán jest nám neslušný dopis z Domažlic proti p. Bož. Němcowé, který sme proto jenom newytiskli, že by takowý spis samému panu dopisowateli k nehrubé cti posloužil. Z celého dopisu widíme jenom zlost ale slušné nějaké příčiny zlosti, jakož i důwodů proti obrazům p. Němcowé nikde w něm nenacházíme. Obrazy p. Němcowé nejen zde w Praze, leč i wšude jinde s pochwalou přijaty jsou, a náhledy w nich pronešené my sami docela schwalujeme, srownáwají-ce se we wšem úplně se smýšlením p. Němcowé. Že se w nich někde paní spisowatelka z ohledem na národní smýšlení a na wzdělanost českou dotýká nechwalně města Domažlic: nikdo, ani sami dobře a upřímné wlastenecky smýšlející Domažličané jí za zlé pokládati nebudou. O kterém městě w Čechách nepsalo se již podobně? Bohužel! 132 celý náš národ takowého powzbuzení k národnímu smýšlení ještě posud potřebuje, ale nikdo rozumný nebude se hned pro takowé důtky horšiti, aneb dokonce si hrubě wyjížděti. O to dbejme ráděj, aby k takowým stížnostem na zněmčilost a šosáctwí, které posud w malých městech zhusta panují, již déle sprawedliwé příčiny nebylo. Již by byl prawý čas. — Aneb snad p. dopisowatel ještě o padesát let we wzdělání pozadu jsa, selský staw ( w čistolidském ) ohledu za nižší drží než swůj městký? Ať si jen každý měšták, který swůj měšťácký šos tak wysoce nad selskou kazajkou pokládá, wzpomene jak by jemu milo bylo, kdyby šlechticowé jej za nižší twor pokládali, jak se dříwe dálo. Nám se zdá jméno Čech tak slawné a čestné býti, že každý komu náleží, buď si on sedlák, šlechtic a nebo měšťan, k wůli tomu jménu na jiné swé přednosti zapomínati může, a že by nám mělo býti jméno Čech titulem wšech titulů. Ať nám wěří ostatně p. dopisowatel, že obrazy paní Němcowé Domažlicům ne k potupě, nýbrž ke cti slouží; a chceli se o swé město platně zastati, ať o to dbá, by se to, co w obrazech těch haněno jest, nedálo wíce, a co chwáleno, aby se uwádělo. Bylo by wěru podiwno, aby paní Němcowá, které si celé Čechy wáží, jen w Domažlicích tupen býti měla. Karel Hawlíček, Redator Nowin a Wčely.


3. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Shromáždění biskupů], Autor: Havlíček, Karel
– Shromáždění we Wídni biskupowé byli dne 7. kw. we slawné audienci od císaře JMsti přijati, a podali mu addressu, jejížto podstatný obsah zawírá se w tomto: Nejpewnější základ států jest náboženstwí. Biskupowé se shromáždili, aby smýšlení katolické utužili a uwedli w mohutnau činnost ústawy, jimiž se církew stará o wíru, zbožnost a powinnost, a takto upewnili onen základ. Toho pak že dowedau nejjistěji tím, když auřední swau činnost co možná nejdokonaleji budau moci rozwíjetí podle předpisů církewních zákonů, t. j. když se dá církwi swoboda co možná nejwětší. Podepsaní jsau: Fridrich kn. Schwarzenberg, kardinal a arcibisk. Salcburský. Vincenc Eduard, arcibisk. Wídenský. Maximilian Josef, kn. arcib. Holomaucký. Frant. Xaver, kn. arcibisk. Gorický. Josef Godeassi, arcib. Zadasský. Melchior, kn. biskup Wratislawský. Jan Scitowski, bisk. Petćuhský. Jan Michal Leonhard, bisk. Dioklecianopolský, apoštolský vikář c. k. wojska. Jan Tschiderer, kn. biskup Fridenský. Antonín hr. Schaaffgotsche, biskup Brněnský. Jan Bercić, biskup Šibenický. Tomáš Fideolinić, biskup Dubrownický. Frant. Xaver Wierzchlejski, biskup Přzemyslský. Frant. Wilém Tippmann, swětící biskup Pražský. Jiří Habtmann, kanowník, zástupce biskupa Brixenského. Anton Aloys Wolf, knížebiskup Lublaňský. Karel Hanl biskup Králowéhradecký. Antonín biskup Pöltenský. Ludwík Maria Pini, biskup Splitský i Makarský. Řehoř Jachimowicz řecký kat. biskup Přzemyslský. Josef Ondřej Lindauer, biskup Budějowický. Bastoloměj Legat, biskup Terstský a Koprský. Lukáš Baraniecki, arcibisk. Lwowský. Dr. Fr. Rieder, scholastikus, zástupce biskupa Lineckého. Ant. Puteani, biskup Porečský a Pulský. Augustin Hille, biskup Litoměřický. Bartoloměj Bozanić, biskup Kerkský. Jos. Wojtarowicz, biskup Tarnowský. Wojtěch Lidmanský, bisk. Krkský ( Gurk ). Ant. Martin Slomšek, biskup Lobodský ( Lavant ). Josef Rauscher, kn. biskup Sekowský. Benedikt Lowicki, zástupce arcib. metropolity Halického Michala. Jiří Duboković, zástupce bisk. Farenského. Císař jim dal tuto odpowěď: Welební pánowé! Děkuji wám za smýšlení, které mě we jménu katolických wrhních pastýřů wyslowujete. Ústawau říšskau pojištěno jest církwi postawení, které jí přisluší a jí činí možné, aby wysoké swé powolání plnila ke spáse národů. S důwěrau očekáwám wýsledek wašich porad a poraučím sebe i říši nábožné waší modlitbě.


26. březen 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Strany volení purkmistra]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Strany wolení purkmistra. Weškerá Praha nemá nyní nic důležitějšího na mysli, než wolení raddy a purkmistra: owšem předůležitá starost! Dráhně let uplynulo měšťanstwu w porobě a nedůstojnosti, powažowáni bywše co nezletilí museli se we wšem podrobowati řízení jiných, we swé wlastní obci museli trpěti cizinské rozkazy. Nejposlednější události, ku př. stawení nowé radnice, nejlépe nám ukázaly, jak se při tomto stawu wedlo městu a jeho důchodům. – Nyní ale nabywše opět staré důstojnosti a samostatnosti swé, milí pánowé! račtež jí se wší obezřetností užíwati. Celá země obrací zraky swé na wás! Jak asi budau sobě počínati páni Pražané hned po prwé? Každý s dychtiwostí očekáwá, dowedeli Praha hned prwní samostatnosti swé wážně, zmužile a opatrně užíwati!? – Nastanau zajisté strany, nastanau snad nedorozumění, ale Bůh nás zachraň od wášní! Zdají se nám newyhnutelné wlastnosti nowé raddy, aby audowé její byli měšťané 1. wůbec wážení a neauhonní 2. schopní a wýmluwní 3. obau jazyků dokonale mocní. Wšechno to o purkmistru přede wším platiti musí. Proto doufati musíme, že při wolení na tyto potřebné wlastnosti přede wším ohled se wezme a že wšeliké jiné osobní ohledy a známosti na straně zůstanau.


5. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Časopis Týdeník], Autor: Havlíček, Karel
Časopis Týdenník podáwá následující památní článek o událostech Pražských: Z Čech. Byl to památný týden od swatého Ducha k sw. Trojici pro Prahu a pro Čechy weskerz. Roku 1621 též w čerwnu ( 21 ) měla Praha podobné diwadlo: stínali totiž kati wlastencům českým hlawy, w nichž rozum nebyl chodil po jezowitsku, uřezowali ruce a za jazyk přibíjeli, a podobné kausky Milosti swrchowané prowáděli. Ale byl to jiný wěk, byla toho aspoň zdánliwá příčina; prawilo se, že trestá práwo zrádce, že to hájil se trůn, a jiné mohli advokáti k tomu wynalézti paragrafy. Ale co řekne wěk, co Ewropa, co božské a lidské práwo dějům letošního čerwna? Co se stalo, wíme; střílelo se po ulicích z kartáčů do domů a po lidech, drancowalO se a rabowalo, pálilo se a činilo se wšecko, jako činíwali Turci při dobýwání křesťanských měst, pokud jejich zlý duch postačil; ptáme-li se pak: proč, zač, k čemu, tuť slyšíme od swědomitých swědků, že newědí, neswědomití ale tolik mají po hotowě odpowědí, kolik jest stran rozumu a nerozumu. Urozenec a sprosťák, boháč a nádenník, wozák a úředník, Čech a Němec, student a towaryš, swobodomyslný a temnomilec – každý má swůj wýklad těchto dějů: krutostí a nenadálostí i neobyčejností znamenitých. Kdož se bez hotowého úsudku protíral mezi zástupy rozličně skupenými po náměstí Sw.-Wáclawském, w jedné hromádce slyšel: „ Každého studenta bez wýminky powěsit, aby nepřišel wíce do pokušení, bauřit pokojné město a rušit pořádek od úřadů a lidů k tomu powolaných; k čemu má mít student zbraň, ať se drží kníhy. “ Několik kroků dále: „ Každého studenta do zlata; toť je chasa plná ohně swatého a dobromyslnosti, ta stojí při nás ubohém lidu sprostém, za nás myslí, za nás hlídá, aby z nás neučinili páni ještě wětších otroků; chuďasi, co trpějí za nás, wšak ale my za to poslauchejme jich. “ W třetí hromádce: „ Nepowídal jsem to, že ta Swornost chce se odtrhnaut od Císaře Pána a nás Němce wšecky zabit. Wšak ale počkejte, Windischgrätz wám poswíti, rádo to plemeno české podrobí se Frankobrodu; šlechta zamýšlí dobře s námi, že jej wybídla k takowé přísnosti. “ Čtwrtá hromádka: „ Pokud jest kapka té urozené krwe w zemi, nebude swoboda mezi námi; šlechta wšecko podrýje, uplatí a každý zákon dobrý zmarní w zniku swém. “ Skupení páté: „ Nic jiného není toho půwodem, než že kníže Windischgrätz chce býti diktatorem, a z diktatora kdo wí? Proč pak již tak dlauho dáwá wojakům dwojnásobný plat? proč tak officírstwo k sobě pautá? “ Z šesté hromádky: „ Wojáci dáwno již strojili se na civil, mrzela jich ta garda, oni neuznáwají officíry, jest jim asi tak, jak cechu, když řemeslo uwolňuje se. Wojáci čili lépe žoldnéři powažují národní strážníky za fušery a huntýře. “ Sedmý rozum: „ Jak by neurazilo takowého pána; powažte, že jest kníže a komandant, a chlapci wolají: Pereat 274, zhyň! To neslýchané! Kdo by mohl co proti tomu míti, kdyby za trest ani nenechal kamen na kamenu. “ Osmý: „ Práwě proto, že to bylo jen od chlapců, měl míti Windischgrätz wíce rozumu a nemstít se na městu. Co pak mu udělal Strohbach, že mu spálil mlýn? Co pak může stát město za každý mozek a za každau ruku jednoho každého chasníka? “ Desátý: „ Buď si příčina jakákoli, hanebné jest to jednání; proč nedal zatknauti winníky a newyšetřil wěc dříwe, na kterau patrně se byl chystal? Nebylo-li ale nic za tím, a jen jeho osobní nechuť k Čechům, jak opowáží se wojsko wésti proti nim, wojsko jest w službě Císaře Pána. Což má za to, že slauží Císaři, když ruší wodárny, pálí mlýny, drancuje a hanobí lid český? Kdo nejwěrněji přitulil se za poslední dobu k trůnu rakauskému? Čech to jest. Každá kaule, jenž padla do města, každá raketa otřásla trůnem; a kdyžby byl měl příčinu, wojenskau mocí jednati proti buřičům, což tu jest potřeba trhat obrazy, ničit knihy, nástroje a náčiní wědecké, laupit archivy a obírat lid, ano děwečkám wylamowat truhly a těžko zjednané šatstwo wyhazowat na ulici newěstkám? “ Desátý: „ Kdo mohl rozwztekleného granátníka udržet? Kdo w bitwě může šetřiti meze práwa? Woják prawý nesmí býti tak chaulostiwý. A pak buďme rádi, že to byli wojáci, jenž rabowali; běda nám, kdyby ti flamendři čili božidárkowé a kdecochlamsti byli se dostali na nás. “ Jedenáctá hromádka Bezbochanků čili Nicowládků: „ Pfui! to jest činit pokoj w Praze, to jsau služebníci Císaře Pána? My nemáme ani kauska swého chleba, z dlážky nemůžeme žiwi býti, a ta není naše; my jsme ubozí cizosaustky, ale zdali bychom chowali se tak, jak ti granátníci, jichž Pražané krmili nám na ujmu? Pfui! Co by jsme my wzali? – kus chleba a třeba nějaký zahozený cár, abychom zakryli nahotu, ale wíce bratři kdo by z nás učinil? Páni třeba myslejí, že chudobný lid, jenž newí, zdali zýtra bladem neumře, nedbá na čest; chyba páni, poctiwost jest náš jediný statek, zaufalost jen nás wede k odporu, ale wás páni welmožní hrdost a rozmařilost. Hladem moříme se, hadrau krýjeme se, w daupatech wlhkých líháme, a nerabujeme, nekrademe, ale o práci žebráme, a když práci nenalézáme, chodíme fedrowat, – nechodíme, ale skrčíme se někde w kautku a čekáme, až nám nějaký člowěk hodí groš, jenž ročně na sta wynakládá na psy. A wíte, proč ti páni tak wrčí na tu Swornost a na studenty? Proto že mají útrpnost s námi, proto žeby nám rádi pomáhali, proto že w nás widí wěrnější Čechy nežli w těch pánech, jenž mají wlast swau jen w rozkoši hrdé. Jestli to naše wina, že ničeho nemáme swého? Co my můžeme za to, že páni užíwají swět bez práce, kdežto my při wší pilnosti ani na ty jablka zemské newyděláme? Prawí, že my chceme rownost jmění. Ba co newíme, že náhoda, štěstí, příležitost, síla a schopnost wždy ostanau nerowné, tedy i jmění lidské; ale to do nebe wolá, když poctiwý dělník sotwa swau slínu má k polikání a slze swé k owlažení rtů, kdež lenoch ničemný w nádheře a pohodlí howí wšem smyslům a jen proto, že praděd jeho Bůh wí jakým způsobem jistý titulek sobě wydobyl neb wyplazil. To je křestanstwo? “ Dwanáctý rozum mluwí takto: „ Buď co buď, chybyly obě strany; proč měšťanstwo newkročilo mezi ně, proč Císař Pán nekáže, ať osoba Wídni a Praze protiwná odstaupí – bylo by wšemu konec. Prawili, že Windischgrätz jest statečný woják: proč jej nepošlau do Wlach, proč necháwají jej schwálně zde, aby týral lid domácí? Na jedné osobě méně záleží, nežli na pokoji celé země. “ Třináctý rozum: „ Již mají wšecko w rukau, bylo to spiknutí proti Němcům; ten sjezd Slowanů měl za účel wyhubit wšecky Němce, úřadníky a kněze; Bohu díky, že jest Windischgrätz muž silné wůle. “ Čtrnáctý rozum: „ A ti popowé, ti Františkáni! widěli jste je na barrikádách opásané šawlí? Oni by rádi zničili wojsko, aby sami wládli lidem. Kýžby to plémě wšecko wyhubili granátníci! “ Patnáctý rozum: „ Jest to nakládání s hostmi? Wíte, jak Lubomírského zajali, jak jej z milosti wyhnáním před krutostí wojáků uchránili, jak wypowěděli ctihodného Stamatowiče a Gruiče, jak wšichni konečně rozprchli se? A jaký účel měl ten sjezd slowanský? Spojit wšecky Slowany w rakauském císařstwí w jednotu kolem trůnu, jejž přátelé parlamentu Frankobrodského podrýwají. A rozehnati je a protokolůw jejich pobrati – to jest slaužiti Císaři Pánu? Widíte již, kdo má w tom ruku swau? “ Šestnáctý rozum: „ Raději nepříteli podrobiti se, nežli takowé urputnosti wlastních wojáků. Když jednají proti buřičům, proč pálí mlýny a wodárny? Když mají důkazy w rukau, proč newydají jich na swětlo? Proč pak brání nowinám, proč tisk zamezují a krutější censuru uwádějí, nežli byla za času Sedlnického? Když chytají buřiče a republikány, proč pak jich po dlauhém trápení we wazbách propauštějí bez dotazu? Když konečně powstání utlačili, proč winníky neodewzdají saudu příslušnému? Běží jim patrně o to, jak pomstit se, jak aspoň zdání nějakého důwodu swého jednání ulowiti. Bídná Praho a králowstwí české, již máš náměstníka králowského, již máš swé centrální úřady, – to je twá konstitucí, to swoboda slowa a tisku. “ Osmnáctý rozum: „ Co příliš to příliš! Já jsem Němec, ale stydím se za to, že Němci takowým způsobem mstí se na Češích proto, že chtěli s námi míti rownost. To jest pěkná swoboda! chytají lid a zawírají a pauštějí dle libosti a zamanutí. Dříwe předhazowali Čechům, že jsau reakcionáři, že se koří před trůnem, a teď křičí republikání a komunisti. Proč nezřídí se komisse k wyšetření prawdy, jenž by saudila obě strany, neboť že wina jest na obojí straně, patrno; žeby ale politika česká ( ne několik podrýwálků pošmaurných ) byla proti Císaři, tomu poctiwý člowěk rozumný žádný neuwěří, kdyby Windischgrätz ještě důkladněji to ohněm a kaulemi swětu dokazowal. Jeho pýcha aristokratická jest wšeho zlého půwodem. “ Dewatenáctý rozum: „ Charakter knížete Windischgrätza ručí za to, že musí něco hrozného wězet w tom; nebo takowé prostředky násilné by zajisté nezawáděl proti chatrné wěci, sice by zhanobil se před celým křesťanským i tureckým swětem, – na nejméně byl trůn w nebezpečí a žiwoty as 100.000 Němců. Když se to ale dokáže, pak konec s Čechismem, pak Slowané ukrýte twáře swé a padněte do staré ničemnosti temné. “ Dwacátý rozum: „ Již wěru člowěk nesmí ani wlastnímu oku a uchu wěřit; nuže tedy nechci dříwe saudit o té wěci, až přijde wšecko na jewo; poctiwý člowěk ostýchá se někoho odsauditi bez úplného důwodu prawdy. Líto mi jest, že mnozí šlechetní na kwap odstupují od Čechů a jich se bojí jako lidožrauta, ano sami Čechowé mnozí zapírají již lásku swau k wlasti a k národnosti, jakoby byli hřešili a teď hřích poznáwali. Dej Bůh, aby netrpěla tauto wládau swoboda, konstitucí a slowo králowské! “ Takowých a podobných rozumů bylo wšudy slyšeti, každý mluwil, jak srdce na jazyk podáwalo; w sobotu ale umlkli wšickni, umrlčí plachty plápolaly z oken, ulice byly jako po moru, tesknota nesnesitelná padala na mysl dobrých lidí; kdo mohl, utíkal, a wšak měl mnohau trampotu w bráně a za bránau několikráte. W něděli sw. Trojice zpráwy z wenku, zwláště z Běchowic, kdež welké krweprolití bylo, kdež neslýchaně nakládalo se s těmi, ježto chtěli přispěti Praze ku pomoci, děsily dobromyslné občany; w pondělí prý počalo zajímání lidu, a pýchau potlačitelůw klesala naděje potlačených. Smiluj se, Bože! a swatý Duch dej wnuknutí Císaři Pánu a rádcům prawým, aby učinili, čím by rozwětřenost lidu wenkowského uložila se, čím by smutek Pražanůw umenšil se, čím by swaté práwo opanowalo zase mysl lidskau a bylo mocnější w králowstwí českém, nežli hrdost swéwolná.


6. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Německá korouhev ve Vídni, Autor: Havlíček, Karel
Německá korauhew we Wídni. Dočtli jsme se we Wídenských nowinách, že J. C. M. Ferdinand I. dne 2. Dubna korauhew trojbarewnau německau ( černau, žlutau, čerwenau ) sám wlastnoručně točil při welikém jásání mnoha lidu. Mnohého z wěrných občanů našeho mocnářstwí znepokojila snad tato zpráwa možná zprawa, špatně čitelné welice a jak sami osobně wíme, byla tato zpráwa zde w Praze příčinau mnohých nepříjemností. Uznáwáme tedy za dobré něco pro upokojení tuto o té wěci podotknauti. Myslíme že J. M. C. neužíwal této korauhwe co císař Rakauský, nýbrž jen co arcikníže Rakauské, a w tomto pádu nemůže tento krok J. M. C. w ostatních neněmeckých obywatelích říše weliké Rakauské nižádných obáwání wzbuzowati. Že tento náš náhled prawdiwý jest, za to ručí jen jediný pohled na mapu císařstwí našeho. Císař náš není císař německé říše, Rakausy ( císařstwí nejsau německá země, proti tomu protestowali a protestují Slowané, Uhrowé, Wlachowé, Rumunowé! Owšem se jmenowaly mnohé země a mezi nimi i celá koruna naše we starém šlendryanském slohu swržené wlády „ Deutsche Provinzen ": ale to nyní bohdá přestane a sám Císař Pán we weřejném prohlášení jmenowal „ deutsche und slawische Reiche! " Patrno tedy, že se sám J. M. C. král náš za pauze německého císaře nepowažuje. Arciknížetstwí Rakauské uznáwáme ale i my i každý jiný za německau zemi. Mluwí se ( jakož se wůbec mnoho mluwí ) že i w Praze chtěli někteří wystrčiti trojbarewnau německau korauhew, jmenowitě prý na Malé Straně! Neradili bychom! Pod korauhwí čerweno-bílau powede se nám bohdá wšem welmi dobře, kdo ale wystrčí w Praze prwní trojbarewnau korauhew německau, na toho hlawu se swezau wšechny následky toho co powstane, když proti této korauhwi wztýčí se jiná trojbarewná! — Myslíme trojbarewnau korauhew západních Slowanů totiž Poláků, Ilirů a Čechoslowanů!


12. březen 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: [Oznámení o nepolitických článcích]., Autor: Havlíček, Karel
Pro welikau důležitost nynějších časů umínili jsme si zatím wynecháwati články nepolitické pod čárau, a z podobných příčin žádáme i wážené dopisowatele za odpuštění, jestli jejich dopisy buď pozdě neb zkrátka podáme. Při této době cítíme welice welikau obmezenost našich nowin, které ačkoli jsme je zdwojnásobnili, přece nemohau dwakráte za týden wyhowěti potřebám wzdělaného čtenářstwa w takowých rozhodných časech. Záwiseti bude pauze od wůle a žádosti našinců, mámeli nowiny swoje wíckrát než dwakrát týdně wydáwati. Owšem powážiti slušno, že kdyby se třikrát týdně wydáwaly, již jen na kolky opět o 50 kr. stř. ročně wypadne, poněwadž kolek na každé číslo 1 kr. štř. obnáší. Co se ale slibu redakce strany poučných článků encyklopedických pod čárau týče, s kterými jsme brzy přestati musili, oznamujeme tuto na mnohé nám zaslané wýčitky, že tomu okolnosti chtěly proti naší wůli. Nyní wšak doufáme pewně, že již brzy wšeliké překážky se odstraní a na každý pád s koncem r. 1848 auplně slowu swému dostojíme. S auplnými wýtisky Nowin od 1. čísla můžeme posud nowým P. T. předplatitelům poslaužiti. Red.


20. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Schůzka matiční]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Schůzka Matiční dne 17. Září. W schůzce této uzawřeno jest Sebrané básně Čelakowského nákladem Matice wydati, a sice co zwlášťní díl nowočeské bibliotéky. Tisk bude ozdobný, a kromě plodů již známých podány budau také nowé posud netištěné. Strany wydání Palackého dějepisu českého stala se úmluwa mezi Maticí s jedné a p. Tempským držitelem kněhkupectwí Calve’owa s druhé strany. Pan spisowatel totiž dáwno již toto swé dílo p. Tempskému do nákladu slíbil a také nyní odewzdal. Poněwadž se ale s mnohých stran jewila žádost, aby tento dějepis nákladem Matice wyšel, a tak se wšem audům za darmo dostal: požádán jest p. Tempský od Matice, aby jí swé práwo na wydání toho spisu dobrowolně ustaupil. Pan Tempský ale zakládaje si mnoho na tom, aby jeho firmě takowé důkladné dílo neušlo, učinil Matici jiné náwrhy, kterak by se oběma stranám dobře wyhowěti dalo. Následující náwrh jeho přijat jest od Matice: p. Tempský ( firma Calve ) wydá Palackého český dějepis na swůj náklad, odewzdá wšak Matici 1700 wýtisků pro audy Matice, začež jemu Matice 4/5 autrat wydání zaplatí. Kdyby do té doby audů Matice přirostlo, uwoluje se i wíce exempl. za stejnau cenu Matici přepustiti. Tak tedy přece wšichni audowé Matice dostanau Palackého dějepis beze platu a p. Tempský zůstane nakladatelem. Ostatně ale p. Tempský we swé šetrnosti k Matici tak dalece se chtěl propůjčiti, že pakli by se žádný jeho náwrh Matici nelíbil, i celé nakladatelstwo jí ustaupiti hotow byl, kteraužto šetrnost zde wděčně a čestně uznati musíme. – Slawný c. k. wrchní úřad Zbirowský wyžádal si od Sboru Matice české, aby na nowé dwě školy na tomto panstwí slušné nějaké nápisy nawrženy byly, což se i stalo, a nyní do protokolu postaweno jest. Za měsíc Srpen sešlo se wkladů do Matice 720 zl. stř. – dosti znamenitá suma.


14. prosinec 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: [nová rubrika], Autor: Havlíček, Karel
na excerpčním lístku uvedena strana 396, v naskenované předloze na s. 399 Jistě jsau mnohé wěci, nápady atd. které dále oznámiti neškodí, aby se tak pozornost na ně obrátila. Z toho ohledu otewíráme tuto nowau rubriku, hodlajíce do ní dáwati a přijímati rozličné dobré rady, náwrhy, powšímnutí atd., owšem jen wěci nepatrnější, neboť důležité zasluhují swůj zwláštní článek. Red.


21. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Hosti konečně přišli pohromadě k domu policmejstrowu. Policmejstr byl skutečné řádný chlapík: jak jen uslyšel, oč se jedná, hned zawolal kwartalního ( okresního dozorce ), šwítorného chlapíka w lakírowaných wysokých botách, a asi dwě slowa mu do ucha pošeptal a přidal jen: rozumíš? a již w druhém pokoji, co zatím hosti sekali whist, objewili se na stole: běluga, osetři, semga, jíkra starší, jíkra čerstwá, sledí, sewrušky, sýr, uzené jazyky a balyky, to wšechno bylo z rybních krámů. Pak se objewily dodatky z hospodárské strany, wýrobky kuchyně. Policmejstr byl jistým spůsobem otec a dobrodinec we městě. On byl uprostřed měšťanů zrowna jako we swé rodině, a do krámů kupcowských chodil jako do swé wlastní špižírny. Wůbec on seděl, jak říkáme na swém místě a powinnost swau pochopil důkladně. Těžko bylo už rozhodnaut, je-li on k wůli městu, aneb město k wůli němu. Měl to tak šikowně nastrojeno, že dostáwal dwakrát tolik příjmů, než wšichni jeho předchůdcowé, ale při tom si získal lásku celého města. Hlawní kupci ho měli welmi rádi a sice proto, že není hrdý: a on skutečně jim chodil za kmotra, a ačkoli je někdy řádně natáhl, přece to bylo wždy šikowně: zaklepal na rameno, zasmál se, na čáj pozwal, slíbil sám, že přijde na partii dámy, wyptáwal se na wšechno, co dělají děti, jak a kterak. Dowěděl-li se, že díťátko nějak stůně, hned poradil medicínu, zkrátka chlapík! Když jel na drožkách a ustanowowal pořádek, tu s tím i s jiným dal se do řeči: a co Michejíči, měli bychom si jednau sehrát! „ Ano, pane Alexeji Iwanowiči! “ odpowídal on snímaje čepici, „ bylo by dobře! “ Nu panečku Iljo Paramonyči, přijď se podíwat na mého rysána: on twého předeběhne, a třebas twůj byl zapřažen co nejrychleji; zkusme to! Kupec, který byl do swého koníka celý zamilowaný, usmíwal se tomu welmi sladce a hladě si wausy prawil: „ Zkusme to, pane Alexeji Iwanowiči. I sami kramáři a hokynáři se sejmutými čepicemi s radostí se jeden na druhého díwali, jakoby chtěli říci: „ Alexej Iwanowič je hodný pán! “ Zkrátka on si dowedl získat wšeobecnau lásku, a mínění kupců bylo takowé, že Alexej Iwanowič ačkoli rád wezme, ale za to také udělá co může. Zpozorowaw policmejstr, že je wšechno připraweno, nawrhnul hostům, aby whist ukončili až po jídle, a wšichni wstaupili do toho pokoje, odkud již zápach jídel dáwno dráždil chuť hostů, a do kterého se Sobakewič již po delší čas díwal, zpozorowaw tam jesetra, jenž ležel stranau na weliké míse. Hosté wypiwše každý po sklence wodky, přistaupili se wšech stran s widlicemi k stolu a počali projewowat, jak se prawí, každý swé smýšlení a náklonnosti, držíce se jeden jíker ( kaviaru ), druhý semgy, jiný sýru. Sobakewič newšímaje si wšech těchto drobností, přichytil se jesetra, a co zatím ostatní pili, rozmlauwali a jedli, on asi za čtwrt hodiny pozdrawil ho celého, tak že když si policmejstr wzpomněl na jesetra a práwě „ a co říkáte, pánowé, tuhle tomu plodu přírody! “ přistaupil s widlicí k němu zároweň s druhými, widěl, že z plodu přírody zůstal již jenom ocas, a Sobakewič neznaje se k wěci, odešel stranau k jinému stolu a píchal tam widličkau do jakési sušené maličké rybíčky. Podmaniw takowým spůsobem jesetra, sedl si Sobakewič na pohowku a již nejedl aní nepil, nýbrž jen přihmhuřowat a mrkal očima. Policmejstr, jak bylo widěti, nerad šetřil wína: toastům nebyl žádný konec. Prwní se wypil, jak se snad již čtenářowé sami dowtípí, na zdrawí nowého Chersonského poměštíka, pak na dobrý zdar jeho poddaných a na šťastné jejich přesídlení, pak na zdrawí budauci ženy jeho krasawice, což strhlo příjemný úsměw z úst našeho hrdiny. Přistupowali k němu se wšech stran, a počali ho welice prosit, aby se pozdržel alespoň na dwě neděle ještě u nich. „ Ne Pawle Iwanowiči! mluwte si co chcete, ale to by bylo jako jen prowětráwat swětnici, wyjíti na prah a zase nazpět! ne pobuďte tu s námi! My wás oženíme: ne prawda-li Iwane Grigorěwiči, oženíme ho? “ „ Oženíme, oženíme! “ wskočil do řeči předsedník. „ Opírejte se třeba rukama i nohama, my wás přece oženíme! Ó panečku! již jste propadl, my nežertujeme! “ „ Lež? proč bych se upíral nohama i rukama – prawil Čičikow usmíwaje se – „ ženění by ani nebylo tak zle, kdyby jen tento, nějaká nevěsta! “ „ Wšak se najde i newěsta! proč by se nenašla, wšechno se najde, co chcete! “ „ A budeli... “ „ Bravo! zůstane zde! “ – zakřičeli wšichni – „ vivat! urrá. Pawel Iwanowič! urrá! “ a wšichni se hrnuli k němu ťukat sklenicemi. Čičikow poťukal se wšemi. Předsedník, který byl rozmilý člowěk, když se rozweselil, obejmul několikrát Čičikowa a wolal u srdečném auprku: „ Dušičko moje! holubičko moje “ ba zatleskal prsty a počal poskakowat okolo něho, zpíwaje známau píseň: „ Ach! ty takoj i edakoj Komarinskij mužik. “ Po šampaňském rozwrtali uherské, které přidalo ještě wíce ducha a rozweselilo společnost. Na whist docela zapomněli; hádali se, křičeli, mluwili o wšem, o politice, ba i o wojenskýgh wěcech, projewowali swobodné myšlenky, pro které by w jinau dobu sami wysekali swým dětem. Rozhodli hned množstwí nejtěžších otázek. Čičikow necítil se ještě nikdy w takowém weselém stawu, přestawowal se již sám sobě za skutečného Chersonského poměštíka, mluwil o rozličných hospodárských oprawách: o třípolním hospodářstwí, o štěstí a blaženosti dwau duší, a počal čísti Sobakewiči dopis we werších Wertherůw Charlottě, načež onen jenom blikal očima sedě w pohowce, protože po jesetru cítil weliké powolání ke spaní. Čičikow pozorowal také sám, že začíná tuze rozwazowat, wyžádal si tedy powozku a dostal prokurátorowy drožky ( wurštík ). Prokurátorůw kočí, jak se na cestě ukázalo, byl opatrný chlapík, protože jen jednau rukau držel opratě a druhau do zadu obrácenau přidržowal Čičikowa. Takto tedy dojel do swého hostince, kdežto se mu ještě dlauho wrtěly na jazyku rozličné hlauposti: bledowlasá newěsta s růměncem a s jamkau na prawé twáři, Chersonské wesnice, kapitály. Selifan dostal také jakési hospodářské rozkazy, jmenowitě aby swolal wšechny přesídlené poddané a wyptal se jich na jména. Selifan mlče poslauchal welmi dlauho, a pak wyšel z pokoje a řekl Petříkowi: „ Jdi swlíkat pána! “ Petřík počal zauwat boty, ale málem by byl i s nimi strhl celého pána na zem. Ale konečně přece stáhl boty a Čičikow swlekl se jak náleží, a otočiw se ještě několikrát na posteli, která skřipěla nemilosrdně, usnul auplně jakožto Chersonský poměštík. Petřík zatím wynesl do síně pantalony a frak, a powěsiw je na dřewěný šrák, počal šwihat prutem a česat kartáčem, až prach naplnil celau síni. Chtěje je již snímati, podíwal se s pawlače dolů a uzřel Selifana wracejícího se z konírny. Potkali se očima a citem porozuměli jeden druhému „ pán spí, mohlo by se někam zaskočit. “ Hned tedy odnesl Petřík do pokoje pantalony a frak a sešel se schodů, a oba šli spolu, nepromluwiwše ani slowa o cíly swé cesty, nýbrž pleskajíce po cestě o něčem zcela jiném. Nešli daleko, totiž přemířili jen na druhau stranu ulice do domu naproti hostinci a wstaupili do nízkých, skleněných dweří, zamazaných a wedaucích skoro do sklepa, kdežto již sedělo za dřewěnými stoly mnoho rozličných holících i neholících brady, i w bílých kožichách, i zrowna bez kabátů, i také w šerých pláštích. Co tam dělali Selifán a Petřík, Bůh wí, ale wyšli odtamtud za hodinu držíce se za ruce, zachowáwajíce auplné mlčení, ukazujíce jeden druhému welikau šetrnost a ostříhajíce se wzájemně před klopejtnutím. Ob ruku a nepauštějíce se jeden druhého probírali se celau čtwrt hodinu na schody, kterým konečně odolali a wyšli. Petřík zastawil se asi minutku před swau nízkau postelí, přemýšleje, kterak si má nejslušněji lehnaut a lehl pak docela napříč, tak že se nohama o podlahu opíral. Selifán lehl si také na tu samau postel, umístiw hlawu Petříkowi na břiše a zapomenuw, že se pro něho dokonce nesluší zde spát, nýbrž buď dole neb dokonce w konírně. Oba usnuli w tu chwíli, zdwihnauce chrapot neslýchané hlaubky, na který pán z druhého pokoje odpowídal wysokým pískotem nosu. Brzy po nich utichlo wšechno a hostinec zahalil se do hlubokého sna: jen w jednom okně bylo widěti swětlo, kdežto bydlil jakýsi z Rězaně přibylý poručík, welíký jak se zdálo ctitel bot, protože již si dal dělat čtyry páry a bez ustání prubowal ještě pátý. Několikrát již se byl přiblížil k posteli, s tím aumyslem, že je zuje a lehne, ale nikterak nemohl; boty byly skutečně krásně ušity a dlauho ještě zdwihal nohu a prohlížel kramflek bujně a opowážliwě sformowaný. ( Pokračowání. )


15. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [úvodník vytýkající vládě bezdůvodné vyhlášení stavu obležení], Autor: Havlíček, Karel
Ustawičně čekáme, že nám wláda wyjewí dokázanau příčinu stawu obležení, we kterém se nacházíme. Neboť wí každý, že auřední ohlášení dne 10. t. m. od pana vicepresidenta a komandujícího generála podepsané počíná těmito slowy: „ Sauhlasnými zpráwami a wyšetřenými událostmi ujištěno jest, že zločinný spolek příprawy činí, aby pokoj tohoto města a této země zrušil. “ Takowé zřejmé wyjádření prwních dwau auředníků w králowstwí českém, o kterých přece se mysliti nemá a nemůže, že důležitosti takowých slow nerozumějí, newyhnutelně musí u každého wzbuditi myšlénku, že již wláda nejpatrnější důkazy w rukau míti musí. Přece wšak mnohé wěci každého, kdo wěc lépe a wšestranně rozwažuje, poněkud mimowolně k pochybnosti přinucují. Když měla wláda takowé patrné důkazy w rukau, jak prawí, proč pak nedala tedy osoby, proti kterým tyto důkazy měla, zatknauti spůsobem konstitučním, totiž od saudů přirozených. Neboť dle §. 8 oktrojowaných základních práw, nesmí být nikdo ( krom dopadení na čerstwém skutku, který zde wšak nebyl ) zatčen, leč na rozkaz důwody opatřený, který wyšel od saudce neb od auřadu saudní aukony zákonné wykonáwajícího. To wšak se zde patrně nestalo, a staw obležení, který teprwa ráno w 9 hodin ohlášen byl, nemůže zde platiti za nic jiného než nanejwýš za wýmluwu, která se ale týká jen zákonnitosti, ne ale toho, co my twrdíme. Neb bylo-li možná wydati rozkaz důwody opatřený, proč by se byly osoby zatýkaly nekonstitučním spůsobem? Druhá pochybnost je, že jsau mezi zatknutými některé osoby, o kterých ani jednomu, kdo je zná, napadnauti nemůže, žeby mohli býti podnikatelé nějakého spiknutí neb wůdcowé revoluce ku př. p. Řehoř, což také musí oslabiti wíru k těm pramenům, z kterých wláda swé podezření čerpala. Musíme tedy opakowati swé předešlé domnění, že se jen wláda s radostí uchopila této příležitosti, aby mohla dát zem do stawu obležení, a že se jí wůbec wíce jednalo o staw obležení, než o spiknutí atd. Neboť kdyby wláda jen poněkud znala okolnosti ( a od wlády se musí jako swatá powinnost požadowati, aby je aspoň tak dobře znala, jako my je známe ), nemohla by se ani od těch osob, z jakého druhu jich nyní několik zatknuto jest, oprawdiwě obáwati něčeho nebezpečného. Od toho, co se leckde po hospodách mluwí, až ke skutečnému činu jest ještě weliký skok, a snad by se zde mohlo whodně užíti toho příkladu o dwau wojácích macedonských, kteří byli udáni, že tupili krále Filipa, a osprawedlnili se takto: „ Ano, králi, tupili jsme a byli bychom snad ještě wíce tupili, kdyby nám nebylo wíno došlo. “ My alespoň přeswědčeni jsme, že žádná z osob zatknutých, ani celá strana, ku které ony náležejí, tolik moci, důwěry, ba ani tolik schopnosti nemá, aby mohla skutečné powstání způsobiti; a jestli snad naši nejwyšší auřadowé z nějakých nebezpečných řečí několika zhorka nakwašených a pošetilých lidí již na oprawdiwé spiknutí a pobauření myslí a dokonce za jisté to pokládá, nemůžeme nikterak schwalowati takowé překwapené jednání. Ještě jiný wýklad jest možný, a sice ten, že wláda domýšlejíc se, žeby Maďaři snad do Morawy wtrhnauti a o zbauření Morawy a Čech se pokusiti mohli, práwě proto mimořádný wojenský staw u nás prohlásila, tak jako se i w jiných konstitučních zemích děje, a žeby pak naschwál jen toto „ spiknutí “ za záminku si brala. Ale i w tomto pádu by dle našeho domnění maudřejší wěc byla, raději prawdu powědíti a přede wším nerozhořčowati si proti sobě i jiné části obywatelstwa, jejichžto podpory snad wláda přece ještě potřebowati bude.


27. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Nové zákony], Autor: Havlíček, Karel
Poněwadž za čas newycházení N. Nowin wyšlo několik weledůležitých nowých prozatímních zákonů, jmenowitě takowých, které na budaucí osud naší země nejwětší wplyw míti budau: držíme za prospěšné, přede wším jiným tyto nowé zákony we známost welectěného obecenstwa uwésti, pročež je nyní za sebau podáwáme. Základní rysy příštího zřízení saudního w Rakausku, jež jsme w posledním čísle sdělili, podal ministr saudních záležitostí, Alex. Bach, s následujícím úwodem JMsti Císařské. Nejmilostiwější Pane! Mezi welikými úlohami, kteréž dokonalá přeměna weškeré spráwy w Rakausku, co se týče základů i spůsob ( forem ), zajímá saudnictwí jedno z míst nejpřednějších. Po mnoho let rozebírala wěda se zralau úwahau otázky, které se na tomto poli wyskytují, opírajíc se o zkušenost ustanowila a očistila pojmy, a ačkoli mnohé ještě bojiště zůstalo nedotknuté a mnohé ještě ústawy práwní očekáwají postupného zdokonalowání, přece se již nalezly jisté zásady, ku kterým zákonodárstwí, jakožto k cílům nezwratným, směřowati může. Zásady takowé jsau: ochrana co možná nejwětší swobody osoby a wlastewnosti občana každého s rowným práwem wšech před zákonem, – wykonáwání auřadu saudcowského orgány neodwislými, od státu wycházejícími, – weřejnost a austnost w řízení, – aučastenstwí lidu u wykonáwání práwa trestního a oddělení saudnictwí od spráwy. § §. 99-105 ústawy říšské wytknuly zásady tyto, aby podle nich budaucně práwo bylo zřízeno a saudnictwí se wykonáwalo, i ponechaly prowedení jejich w jednotliwých zemích korunních, šetříc wlastních jejich poměrů, zwláštním zákonům říšským a zemským. Aby se zásadám těmto zjednala auplná platnost, musí se státi důkladná a auplná změna nynějšího zákonodárstwí, k jejižto konečnému prowedení swým časem bude muset přikročiti ústawní moc zákonodární. Že ale, jakož předwídati jest, až do konečného ustanowení zřízení saudního anowých zákonů ještě nemálo času uplyne, že zákonem od 7. září 1848 saudy patrimonialní již jsau zrušeny, další pak auřadowání jen obtížným a drahým provisorium wedeno býti může, a tedy rozhodné slowo již řečeno jest a newyhnutelnost nowých saudů nastaupila na místo jich možnosti, - že potřeba a hlasitá obecná žádost domáhají se změn, které se cestau nařizowací dílem již učinily, dílem s wůlí Waší Milosti dle smyslu §. 120 ústawy říšské ještě učiniti mají, pozůstawujíc jich k budaucímu předložení zákonodárnému sněmu říšskému, proto si dowoluji, podati WMsti w nejhlubší uctiwosti toto nejponíženější předložení, žádaje o nejwyšší potwrzení přiložených základních rysů, od ministerské raddy již schwálených, podle kterýchžto se při zřizowání nowých saudů má pokračowati, k jejichžto zawedení rozsáhlé proprawy již jsau dodělány anebo brzy dodělány budau. Jsa přeswědčen, že se dosazení saudů státních na místo saudů patrimonialních bez odkladu státi musí, ač nemá-li wážnost zákonu spůsobem společnosti nanejwýš hrozebným wydána býti w nebezpečenstwí pro nedostatek wykonáwacích orgánů, wyprawil jsem hned, jak mile jsem auřad swůj nastaupil, do jednotliwých zemí korunních komisse ohledací ( lokalisowací ) a zřizowací, i uložil jsem jim, aby podle daných obecných náwodů činily potřebná pátrání, jak by nowé saudy měly býti zřízeny a rozděleny, na kterých místech by měly býti ustanoweny, kteří auředníci by se k tomu hodili a jaké místnosti pro ně by byly potřebny atd., a aby práce swé k dalšímu zkaušení a ustanowení předložili ministerstwu. K aučelu zřízení auřadů saudních we Wídni, w Praze a we Lwowě sestaweny byly zwláštní komisse, i widěl jsem za dobré, odeslati i také do králowstwí lombardsko - benátského saudního komissara, opíraje se na rozkaz od 17. srpna 1848, aby tam po wítězném dobytí udatným wojskem rakauským spořádaný běh auřadů saudních opět obnowil a připrawil tam zřízení saudní spráwy, které by žádostem a potřebám země wyhowowalo. Nejwětší část těchto obtížných prací již jest dokonána, a ostatní dokončení swého welmi nedaleká, i cítím se zawázána, dáti wědět WMsti, že saudní komissaři, na něž úkol ten byl wzložen, s welikau horliwostí a šlechetnau nezištností na díle swém pracowali. Co se týká základních rysů, podle kterých nowé zřízení saudní má býti uwedeno do žiwota, dowoluji si předložiti o nich následující stručné připomínky. Základem nowého zřízení saudního jest zásada rownosti wšech občanů před zákonem. Posawadní saudy privilegowané mají tedy pominauti. Ustanowení domowních zákonů, §. 105 ústawy říšské podržená, o saudech audůw rodiny císařské wyplýwají z pojmu poswátnosti a neodpowědnosti ústawního mocnáře, jemuž jakožto panowníku swrchowanému a wládykowi celé rodiny přisluší saudní moc nad audy nejwyššího domu. Poměry saudní těch osob, které práwa kromězemnosti ( Exterritorialität ) užíwají, nemohau, jak se samo sebau rozumí, dotčeny býti nowým zřízením saudním, spočíwajíce na poměrech mezinárodních. Ostatně netřeba tuším dokládati, že práce tato hlawně se wztahuje toliko na obnowené zřízení saudů civilních; oprawa saudů wojenských zůstawuje se zwláštní poradě. § §. 1, 2, 3 obsahují roztřídění saudů, které budaucně práwo sauditi mají. W tom jakož i w následujících zewrubních ustanoweních hleděno jest oddělenosti saudnictwí od spráwownictwí. Roztřídění saudu na trojí instanci pro práwní rozepře civilní bylo odjakžiwa požadawkem řízení saudního, spočíwající na dobrém porozumění zásadám práwním, w Německu bylo ode dáwna uznáno a usnešeními spolkowými co práwo pojištěno. W zásadě, wesměrné odwolatelnosti posud newzdané, záleží osprawedlnění oboru působního, k okresním saudům jakožto saudům jednotným přikázaného, zwláště an senát odwolací alespoň z 5 saudců má záležeti. Jinak jest s chodem instancí w práwních záležitostech kroměsporných. Tu, kde se nejedná o rozhodnutí práwa, nýbrž o nařizowání opatrowního dohledu a wedení wyjednáwání dědičného anebo sprawowacího a wrchního poručenského hospodaření s mohowitostí atd., saudci od zákonu dané, může práwo k jednomu odwolání auplně uspokojiti. Dle základních rysů ( § §. 5-9 ) mají jakožto saudy lidu nejbližší, na wenku i w městech, saudowé okresní co saudowé jednotní wykonáwati saudcowstwí civilní w uzawřených okresích, a zároweň, co se týká práwa trestního, mají býti prostředníky trestních saudů kollegialních ku přezwídání ( instrukcí ), a zastáwati auřad saudcowský wyšetřowací i odsuzowací pro přestupky jednoduché. Jelikož w oboru jejich leží i také wýroky smírního saudce, musí se při nich zawesti stručné ( summarní ) řízení austní. Při ustanowowání příslušnosti auřadů okresních w práwních záležitostech civilních musel se w nynější přechodní době míti zřetel ke hluboce zakořenělým zwykům wenkowana, obraceti se skoro we wšech práwních swých záležitostech k témuž saudci, muselo se prohlédati k poměrům práwním obchodem we welikých městech wíce se zaplétajícím, konečně muselo se šetřiti financí, beztoho se wšech stran již dosti načínaných, a wšechny tyto ohledy musely se, pokud možné, přiwesti w rownowáhu s požadawky wědy o stejnotwárné zřízení nejwíce garancií podáwající. Widělo se za dobré, aby se tuto hlawně začalo od nynějšího zřízení saudního, poněwadž teprwé zawedení nowého řízení saudního we wěcech civilních s pomocí mezitímních zkušeností podá příležitost, aby se poměry příslušnosti civilních saudů konečně w pořádek uwedly. Máme-li se wšak nadíti nestranného a pořádného auřadowání od saudců jednotných, kterýmž se wšeliké wýkony politické a komorní sejmauti musí, přikazuje sprawedlnost, aby se jim pojistilo neodwislé postawení, a ježto není možná zwláště pro poměry půdy w hornatých krajinách, aby se ke wšem přikázalo stejně mnoho díla a stejný počet příslušníků ( za jejichžto střední počet přijmauti se musí asi 15.000 ), newyhnutelné bylo, rozděliti saudce na rozličné třídy s přiměřenými stupněmi platů. Ku každému saudu okresnímu přiděliti se musí potřebný počet osob pomocných a služebných podle potřeby s přiměřenými stupněmi platů. Okresní saudy sborowé ( §. 10-12 ), které se sestawí z jistých saudů okresních přidanými k nim přísedy, mají wedle auřadowání swého jakožto saudy jednotné zároweň auřadowati co saudowé trestní nad prowiněním w obwodu saudním již wykázaném, obsahujícím několiko saudů jednotných, we kteréžto wlastnosti jim přisluší nastupowání a rozhodowání o wšech půhonech z prowinění, které zákonem, zwláště o tom wydaným, odkázány nejsau před saudy porotní ( saudy zemské ). Základem zřízení tohoto jest - mimo potřebu, zjistiti sauzení trestního práwa s nákladem co nejskrownějším pokud možná blízké a rychlé - ta myšlénka, aby dotčený zákon o příslušnosti i také w Rakausku we skutek uwedl trojité roztřídění wšech případů trestních na přestupky, prowinění a zločiny, které w jiných zemích prakticky již prowedeno jest, tak že přestupky patřiti mají před saudce jednotné, prowinění před okresní saudy sborowé, zločiny pak před saudy porotní. Saudy zemské ( §. 12-18 ) rozhodují jakožto prwní instance w práwních záležitostech civilních o případech pro wětší důležitost jim wyhražených, pak we wěcech trestních, a sice w obwodu menším co saudowé trestní nad prowiněními, a w obwodu širším jakožto assisy o případech trestních, odkázaných saudům porotním. We druhé instanci rozhodují w práwních záležitostech civilních o stížnostech na nálezy saudů okresních, we wěcech trestních o stížnostech na nálezy okresních saudů a okresních saudů sborowých o jednoduchých přestupcích a prowiněních. Toto přidání wýkonů saudu odwolacího saudům zemským nalezá swé schwálení nejen w menší nákladnosti a we wětším přiblížení odwolací instance ke příslušníkům saudním, nýbrž í také w tom, že se tím we wětší míře stane zamožné, prohlédati k potřebám rozličných národností. Saudů obchodních horních, námořních a znaleckých ( §. 19-22 ) musí se zříditi podle potřeby, anebo se musí přikázati wýkony jejich na prozatím k saudům zemským, rozsah jejich příslušnosti musí se wšak spořádati nowými zákony. Saudowé komorní zatím, dokud zákonodárstwí této wětwe nebude změněno, zůstanau, a budau se jako posud přibráním rad saudních dále wésti, aby jeden z nejdůležitějších důchodů státních, nepřímné daně totiž, nenechaly bez ochrany. Wrchní saudowé zemští ( §. 23-25 ). Saudowé odwolací ( appellační ) mají w jistém obmezení swých obwodů zastáwati odwolací instanci pro wšechní rozepře civilní, a sice pro wěci řízené před saudy okresními we třetím a pro řízení před saudy sborowýwi sborowými we druhém stupni. W nastupowání trestním mají auřadowati jakožto komora půhonní u wěcech patřících před saudy porotní a wésti jednání assis poslanci swými. Rozmnožení nynějšího počtu odwolacích saudů anebo jich rozdělení sem tam se bude sotwa lze uwarowati a kromě wýhod práwosaudstwí spěšnějšího a stranám podle zásad weřejnosti snáze přístupného bude tím učiněno zamožné, wyhowěti potřebám rozličných národností w jednotliwých korunních zemích. Při tom se kojím nadějí, že proto nebude zapotřebí rozmnožowati welice počet radních nynějších odwolacích saudů, jelikož austnost řízení, zmenšení officiosních auředních úkonů tak řečených, zwláště pak zásada, aby se ze saudů zemských učinila odwolací instance pro civilní nálezy jednotných saudců, přiwede podstatnau proměnu w počtu i we spůsobě řízení auředních. Na wrcholu nad auřady saudními má státi nejwyšší saud, též kassační saud zwaný ( §. 26-28 ), kterýžto sice k opatrowání a wzdělání jednakého práwa pro wšechny korunní země jakožto jeden sbor má prohlédati, awšak hledíc k jednotliwým zemím korunním w několika hlawních komorách má nalezati. On jest nejwyšší instancí přehledací w záležitostech civilních a zrušowacím ( kassačním ) saudem we wšech jednáních trestních nad zločiny a nad prowiněními. §. 29 a 30 týkají se ústawu státního zastupitelstwí ( Ministère public ). Ústaw tento nerozdílný jest od konstituční spůsoby státní. Jestiť hlawní pákau moci wýkonné. Pře půhonná a weřejné saudy bez něho býti nemohau. Zwláštní zákon spořádá úkony jeho. Do té doby může se jen položiti co prawidlo, aby u každého zemského saudu byl státní zástupce ( st. prokurator ), u každého wrchního saudu zemského byl wrchní státní zástupce ( generální prokurator ) s potřebnými pomocními úředníky, kteří přímo jsau podřízeni ministerstwu saudních záležitostí. U okresních saudů sborowých bude služba weřejného ministeria zastáwána od substitutů. - Postawení a služné státních zástupců, jakožto ostříhačů zákonů a nadzíratelů saudů, bude stejný anebo skoro stejný jako postawení a služné přednostůw těch saudů, u kterých auřadují. Počet advokátů a notářů, který se po saudním okresu rozdělí, doplní počet osob u saudů aučinných. Nemohu Waší Milosti předložiti již nyní, dokawáde práce zřizowací pro jednotliwé země korunní nejsau ukončeny, auplný rozpočet wýloh, kterých zřízení saudní dle hořejších zásad prowedené bude wyhledáwati; tolik jen jest jisté, že summa wýloh nynější saudní spráwy, která we státním rozpočtu pro země, zastupowané na minulém sněmu říšském, pro spráwní rok 1849 VIII. udána byla, nemálo zůstáwá za potřebau zřízení nowého. Tam jest na austřední spráwu ( ministerstwo a nejwyšší saud ) nawržena suma 299.208 zl., na weškeré provincialní saudní auřady suma 2,362.352 „ Přirazí-li se teď i také wýlohy na 30 c. k. saudů w Horních Rakausích a we Salcburku, obsažené w V. článku onoho rozpočtu, jichžto jest 176.001 „ na 28 okresních komissariatů w Koroši a we Krajině 136.140 „ a na 25 okresních komissariatů we Přímoří 130.058 „ k weškerým wýlohám saudním, poněwadž auřady tyto wedle auřadowání politického hlawně zastáwaly wýkony saudcowské w případech přestupků civilních, hrdelních i policejních: wypadne summa weškerá na 3,097.849 „ Dobře znamenati sluší, že we článku V. pro ministerstwo saudní sub c. ústawy kriminální ještě také summa 1,909.823 zl. jest položena, z níž kromě wší pochybnosti znamenitá část připadá do rozpočtu saudního. W této tabulce jsau totiž kromě wýloh na ústawy trestní také pojaty wýlohy na kriminální saudy w Haliči a obecné autraty kriminálních saudů, které se nikde jinde nejmenují. Dowrší-li se hledíc k těmto připomínkám hořejší summa až na 4,000.000, wždy přece ani suma tato newystačí k tomu, aby se w celé rozsáhlosti zemí korunních práwosaudstwí přewedlo do rukau, od státu dle naznačených základních rysů zřízených saudů. I bude tedy saudní rozpočet, jakož dokonané již zřizowací práce pro obojí Rakausko ( nad i pod Enží ) pro Salcburk, Tyroly, pro Čechy, Morawu a Slezsko ukazují, wyhledáwati nákladu znamenitě wětšího, zwlášť ano se nesmí pustiti s očí, že prwní zřizowání a přejímání saudů komissemi, wýlohami na příprawy staweb a na nájemné, pokud se zahraditi nedají dobrowolnými dáwkami od obcí owšem w hojné měře připowězenými, nemalých ještě obětí státu bude ukládati. Awšak wětší tento náklad jest nutným následkem zrušení wšech wrchnostenských a obecních saudů, wysloweného již patentem od 7. září 1848 a w ústawě říšské opět stwrzeného. Zároweň zahražen bude až nad dostatek zwýšeným wýnosem taxy kolkowé a registerní, která se dle příkladů jiných států zawede za wšechny úkony, které do kněh weřejných budau wkládány. Ano i hledíc k financím jest zřízení co nejrychlejší saudů wladařských na místě saudů wrchnostenských, které od zákonu od 7. září 1848 prozatímně na autraty státní auřadují, na nejwyš žádaucí, poněwadž se skoro s jistotau dá předwídati, že autraty prozatímního tohoto auřadowání, z weliké části již likwidowané, znamenitě jsau wyšší nežli rozpočtené wýlohy saudů nowých. Wěrně a nejponíženěji podepsaný bude ostatně k tomu hleděti, aby we srozumění s ministrem finančním rozpočet saudní ustanowil se šetrností pro finance co možná nejwětší, jak mile jen zřizowací práce wšech zemí korunních budau dokončeny. Zbýwá jen ještě, bych wyložil wedaucí prawidla, kterých se při prowádění nowého zřízení na zřeteli míti bude, a které z části wysloweny jsau jakožto obecná přechodní a zawaděcí ustanowení w §. 31-40. a ) O pracích dokonaných a od saudů odwolacích prozkaušených bude se u saudního ministerstwa, powolajíc k tomu několiko zřizowacích komissařů a důwěrníků z jednotliwých zemí korunních, držeti porada, kolik má býti saudů a kde mají míti swé sídlo, po jejichžto ukončení učiněné náwrhy bez odkladu Waší Msti k nejwyššímu potwrzení budau předloženy. b ) Zřízení saudní wypracowáno bude we srownalosti s rozdělením země politickým a obecním, pročež spůsobeno jest srozumění s ministerstwem domácích wěcí a se spráwcemi zemskými. Při politickém zřízowání ku kterému se stejným časem přistaupí, bude se míti zřetel k spolupůsobení saudů a politické spráwy, pro jednotu w chodu státního řízení newyhnutelně potřebnému, i wytknau se prawidla, dle kterých orgánowé těchto spráwních odwětwí, domáhajíce se společných swých aučelů, záležících w obraně práw jednotliwých občanů a we zwelebowání dobrého obecného, sobě mají býti nápomocni, a bez ujmy ostatního 540 organického rozdělení mocí swých wzájemně se mají podporowati a w působnosti swé zcelowati. c ) Jak náhle počet a rozdělení saudů bude ustanowen, sestawí se předewším na místech, za sídla Wrchních saudů zemských ustanowených, zřizowací komisse s tím aučelem, aby se w podrobné prowedení celého zřízení uwázaly. Těmto komissím, sestaweným z mužů obecné wážnosti požíwajících a w záležitostech zemských, jakož i w zřízení posawádních auřadů saudních dobře obeznalých, swěřeny budau prwní náwrhy k sazení saudců a státních prokuratorů, jakož i advokátů a notářů. Hlawní zřetel při zřizowání nowých saudů k tomu bude obracen, aby nenastala žádná přestáwka w saudech, a aby se přechod býwalých orgánů w nowé stal co možná nejrychleji a beze zmatků řádného chodu práwního. Kdyby pak nowé prozatímní zákony, kterých nowým zřízením saudním bude ještě zapotřebí, až do nastaupení nowých saudů auplně nebyly hotowy a záwazně prohlášeny, o případ tento bylo postaráno w §. 32 základních rysů. Poněwadž oprawa civilního řízení wyhledáwá rozsáhlejších prací zákonodárních, jejichžto dokonání po delší čas ještě trwati bude, zawedení pak nowého zřízení saudního odkládati se nedá, nařídilo se w §. 33., aby zatím zůstaly posawádní zákony o řízení civilním a jurisdiční prawidla, pokud se srownáwají s nowým zřízením saudním, a přispůsobení jich k němu zůstawilo se zwláštnímu předpisu. Pomíjejicným nařízením §. 37. má se zabrániti přílišné obtížení nowých saudů okresních pořízowáním zastaralých nedodělků, a §. 35. rozřešowání sporů o příslušnost prozatímně w prawidla uwesti. § §. 36-38 obsahují nařízení strany sirotčích kass a weřejných kněh, pak strany obstaráwání záležitostí fideikomissních. Zakládání nowých weřejných kněh bude se pak teprwé moci počnauti, až bude wypracowán nowý řád o gruntowních knihách a nowé formuláře, a ustanowíc zároweň prawidla o tom, pokud grunty jsau dělitelné, o taxach wkládních atd. za zákon bude powýšen. Až weliké toto a obšírné dílo bude dokonáno, až pak knihy gruntowní srownáwajíce se zúplna s katastrem poskytowati budau jasný obraz majetnictwa, jeho rozsáhlosti a záwadnosti strany wšech statků nemowitých w každém okresu ležících, dosazen tím bude základ realního auwěru, sprawedliwého rozwrhowání daní a obecních záwad, jakého posud nemá žádná jiná země. Sestředěním sirotčích kass zároweň s auplně zdokonaleným zřízením gruntowních kněh má se swým časem získati nejlepšího prostředku, kterým se jednak w okresích samých hospodářům a průmyslníkům peníze hledajícím a jistotu podáwajícím otewře přiležitost, potřebu swau peněžitau na blízce zahraditi, jednak kterým se jistiny sirotčí k rychlejšímu a rozsáhlejšímu wýnosnému opatření přiwedau, ježto při posawádním zákazu společného jich ukládání, při skrownosti sum a při obmezenosti spůsobu ukládacího, z něhož k. p. spořitelny dlauho byly wymezeny, nyní přečasto ležíwaly beze wšeho wýnosu. Zařízení toto ponese zajisté zdarné owoce, až bude zaweden nowý obšírný předpis o opatřowání a nakládání se sirotčími kassami na jednoduchých základech. Dohlédati k době přechodní a přechod co možná bez rušení sprostředkowati, bude též aukolem zřízowací komisse. Zwláštní instrukcí bude spořádán obor její působnosti. d ) Co se týká obsazowání míst, bylo již prohlášením od 15. září 1848 wysloweno, že se při tom na posawádní wrchnostenské a obecní auředníky má bráti ohled co nejmožněji slušný, ohled - stejně přikazowaný lidskostí i politikau, awšak přirozené swé meze nalezající w ohledu na důstojnost a nezáwislost auřadu saudcowského, k němuž náležeti mají jen mužowé zachowalí, a přičemž šetřeno býtí musí toho prawidla, že auředníci městští a obecní, kteří podle dosawádních zákonů od státu býwali jmenowáni, ačkoli služné swé brali z obecních důchodů, nemají se podsazowati skutečným úředníkům státním. Útrpnost a šetrnost k nespůsobilým osobám jednotliwým stane se twrdostí a neswědomitostí naproti obci wšech. Jako má porotce wypovídati jen podle wnitřního swého přeswědčení, taktéž mají i také ti, kterým swěřena jest obtížná, osočowání nikda neucházející, a přec nepráwě tak w záwist braná úloha, aby rozhodowali o spůsobilosti, statnosti a zachowalosti těch, jenž se ucházejí o auřady, uzawírati úsudek swůj podle přeswědčení nejswědomitějšího a pod dohledem weřejnosti. Toť jsau prawidla, která wěrně ponížený ministr saudních záležitostí naznačí orgánům, jimž poručeno bude dawání náwrhů o obsazowání auředních míst, i samému sobě. e ) Ustanowení §. 40 základních rysů, že sázení na auřady, která se ku prowedení nowého zřízení saudního stanau, bez ujmy nárokům již nabytým, prozatím toliko prozatímně platiti mají, sauhlasí s §. 101 ústawy říšské, a nalezne tuším auplné swé osprawedlnění w tom, že konečné ustanowení nowého zřízení saudního bude předmětem budaucích konečných, a že odpowědné ministerstwo musí míti příležitost, sbírati dostatečné důklady o spůsobilosti starších i mnohonásobných nowých orgánů k ochotnému prowádění nowých ústaw. f ) Služné wšech osob při saudech zřízených ustanoweno bude, hledíc k posawadním jich příjmům a šetříc co možná finance, ale wšak spůsobem pojišťujícím materialní neodwislost stawu saudcowského a předůležitého weřejného ministeria, a předkládajíc jednotliwé zřizowací práce ( operáty ) obzwláštně wykázáno. Zwláštní předpis spořádá neodwislost saudců we smyslu ústawy říšské, služební pragmatika poměry auředníků prokuratorských a řád adwokátský a notářský poměry adwokátů a notářů. Zwláštní zřetel bude se muset wěnowati k dorůstku stawu saudowského a adwokátského, i bude muset o to býti postaráno, aby se nepřekročujíc přísné potřeby mladým mužům spůsobilým a rázným, kteří složí státní zkaušku uspůsobující k adwokátstwí a prokuratorstwí, když na wždy wstaupí do saudní služby, wýžiwa nějakým, byť i skrowným příspěwkem ( adjutum ) byla pojištěna. Při pořádání kancelářstwí bude se šetřiti nejpřísnější potřeby, a jen wrchní wedení obstaráwati budau auředníci, stálé ustanowení, běžné služby písařské wšak objednáwány budau za diurny a paušalie. g ) Co se dotýká spůsobu, jak auřady budau obsazowány, bude i také příště prawidlem, že se upráznění weřejně ohlásí s udáním propadné lhůty po pro ty, jenž se o ně ucházeti chtí, a že se nawrhowání bude díti kolegialně; tehdáž jen, kde pilnost poměrů brzké obsazení činí newyhnutelným, anebo kde konkursy nedáwno prošlé rozwažné wolení činí možným, má se to státi i bez wypsání konkursů. h ) Spůsobilost k auřadu saudcowskému, jakož i k místům podřízeným má se prozatím posuzowati podle posawádních zákonů, ke státnímu prokuratorstwí má uspůsobowati zkauška saudcowská, advokátní anebo fiskální. Zwláštním se zákonem ustanowí, která práwnická studia a které státní zkaušky se budaucně wyhledáwati budau jakožto newyhnutelně potřebné ke spůsobilosti k dotčeným službám. Toť jsau nákresy plánu plánů, podle kterýchž by se oprawení auřadů saudních we smyslu ústawy říšské měla wzíti před se, a němuž wěrně oddaný ministr saudních záležitostí wyhledáwá nejwyššího stwrzení Waší Milosti. We Wídni dne 8. čerwna 1849. Bach w. r.


30. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Kochan Ratibořský]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 2. Kochan Ratiborský. Truchlora w pateru dějstwí od Josefa W. Friče. W Praze, tiskem arcibiskupské knitiskárny, 1847. W komisí u Kronbergra i Řiwnáče. 8. Str. 139. Cena: 20 kr. stř. Prwní spis welmi mladého spisowatele.


25. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: Zřejmé osvědčení, Autor: Havlíček, Karel
Zřejmé oswědčení stranu narownáni mezi pány a pomocníky Pražských knihtiskáren. Pomocníci wšech Pražských tiskáren podali dne 9. t. m. ku sboru knihtiskařskému žádost, w kteréž se dílem o zwýšení mzdy nynějším poměrům přiměřené, dílem o zlepšení swých ostatních společenských poměrů hlásili. Že ale žádosti a přání jejich po třech týhodnech žádaucím způsobem nebyly narownány, zastawili wčera w poledne jednosworně práci. Aby wšak s jedné strany stížnosti jejich sprawedliwě byly uwáženy, s druhé strany ale delším zastawením tisku nejdůležitější záležitosti wlasti a literatury netrpěly, sešli se wšickni tipografowé u přítomnosti pánů swých dnešního dne, w kteréžto schůzce prostřednictwím nížepsaných následující srownání k místu přiwedeno jest: 1. Ustanowilyť se obě strany na tom, že mzda za práci, jak se z jedné strany žádalo a z obau za slušné uznalo, wzhledem wšech nowých prací tipografických, zwýšena bude, při čemž přítomný redaktor známého časopisu „ Blahowěst “ oswědčil, že hotow jest, zwýšenau tuto cenu, ač starší smlauwau k tomu nikoliw není zawázán, při časopisu swém přijmauti. 2. Stranu uwážení a předběžného narownáni druhých stížností a uspořádání společenských poměrů wšech kněhtlačitelů wzneslo se wyšetření na Národní Wýbor, při čemž wyslanci obau stran přítomni býti mají. 3. Přislíbeno jest, že wše minulé z obau stran se zapomíná. 4. Wšickni pomocníci knihtlačitelští odebrali pak se i hned do práce. Zwláštní deputace oznámila toto wšecko Jho. Exc. presidentu zemskému, i dáno jest jí ubezpečení, že desátému oddělení Nár. Wýboru wyšetření a sestawení wěci té bez odkladu se uloží, načež co nejdříw wše wyjednáno a k místu přiwedeno bude. W Praze dne 24. máje 1848. Dr. Fr. Brauner. Kn. Wáclaw Štulc, wydawatel a redaktor Blahowěsla. Karel Wladislaw Zap. — — — — — —


10. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Jihoslované, Titulek: [Boj rakouských Srbů], Autor: Havlíček, Karel
H. ‒ Kdo pilným a nezakaleným okem pozorowal pohyby letošní w Rakausích, přizná národu srbskému welikau rolli, kterau hráli i hráti budau na jihu tohoto omladlého císařstwí i na jihu staré ještě w oněch končinách Ewropy. Srbowé byli prwní, jenž pro wznešenau myšlénku powstali jako jeden muž, pro swau národní swobodu totiž zbraň zdwihli na zpupného Maďara; Srbowé jsau onen národ, který proléwal krew za hlawní zákon nowé Austrie, za zásadu rownopráwnosti, k níž se teprw nyní národowé rakauští začínají přiznáwat. Polowic Banátu musela být skropena krwí, než wláda rakauská uznala sprawedliwost srbského boje; Maďaři se musili stát zjewnými nepřálely rakauského domu, než wláda opuštěným Srbům poskytla jakau takau pomoc; i jest otázka, byla-li by takto jednala, kdyby Srbowé Maďarům a Maďaři wládě byli podlehli bez pomoci srbské. Srbowé teprw po wítězstwí došli uznání; pokud trwali s Maďary w zápasu, nebralo se hrubé na ně ohled. Nyní bojují oni w Holomauci boj politický; i podobá se, že rázné jejich wystaupení mnoho přičinilo k rozhodnějším krokům proti Maďarům, že si dobyli i na tomto bojišti wážnosti newšední. Národ srbský žádá skrze wyslance swé potwrzení Wojwodowiny od rakauské wlády. Maďaři zas zpírajíce se za wšelikau cenu, by neklesli pod Rakausko, obrátili se k Srbům, řkauce, že jim přiznají wšechna přání, pakli jen mír nebo příměří s nimi uzawrau. Mohau tedy Srbowé jíti podlé swé wlastní wůle tau neb onau dráhau; wláda o ně stojí, Maďaři jim přejí, obě tyto strany ucházejí se o jejich přízeň, wláda proto, aby snad zwítězila nad Maďary, Maďaři proto, aby wládě wítězstwí aspoň ztížili. „ Blagojević, císařský Maďarům slaužící generál, prosil patriarchu, aby uzawřel příměří; jeho psaní je welmi znamenité a odpowěď patriarchowa neméně důležitá, “ píší nowiny srbské. ‒ „ Musela Maďarům žalostnau notau zakukati kukačka anebo nad hlawami zakrákorati hawrani, “ dokládají k tomu. ‒ A w tentýž čas, jak řečené nowiny zprawují, obdržel patriarcha od císaře wlastnoruční psaní, w němž ho wyzýwá, aby zdržel národ srbský ode smíru s Maďary a tak císaři učinil možné, by po uwedení pořádku w zemi sprawedliwá přání Srbůw wyplnil. ‒ W tomtéž smyslu píše i kníže Windischgrätz již po druhé, připowídaje, že Srbům pošle 10.000 ručnic a 50.000 zl. hotowých peněz. Tyto kroky jak Madarůw tak wlády jsau jasné důkazy, jaká důležitost se od obau stran klade na Srby; a kdo opatřil Srbům důležitost takowau? ‒ Oni sami jako národ. Mečem w rukau dobyli si tuto wážnost, hrdě wlaje w rukau jejich prápor Wojwodowiny, a může se říci, žeby wláda rakauská nejednala ani we swém ani w prospěchu říše, kdyby Srbům nechtěla powolit jejich žádost ‒ Wojwodowinu.


2. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [poznámka o žádosti Pražské kapitoly], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Dowídáme se práwě, že zadala zdejší Pražská kapitola žádost k ministerstwu, aby mohla opět jako za starodáwna sama ze swého středu woliti arcibiskupa. My zde nechceme historickým spůsobem probírati, jak dalece prawda jest ono „ opět jak za starodáwna “, ale použíwáme jenom příležitosti této, abychom místo kněžstwa i ostatního katolického lidu w Čechách pozdwihli hlasu swého proti takowé chautce naší důst. kapitoly. Má-li již arcibiskup dle starocírkewního obyčeje wolen býti, tuť owšem nepostačují hlasowé několika infulowanců, kteří k tomu ještě sami sebe wolí, a nejsauce od nikoho jiného zwoleni, nemohau býti powažowáni za důwěrníky katolického lidu. Nyní alespoň zajisté můžeme twrditi, žeby ten arcibiskup, kterého by wětšina naší nynější kapitoly wywolila, jistě nebyl oblíben u lidu a kněžstwa. ( To budiž řečeno se wší úctau k několika audům zdejší kapitoly. ) My newíme, jak dalece by našemu kněžstwu dowolowaly nynější okolnosti a podrobenost jeho ozwati se též o této důležité otázce, a prozatím také nechceme určité mínění wyslowiti w tom přeswědčení, že ministerstwu jistě ani nenapadne uposlechnauti wůli kapitoly Pražské w tomto pádu.


20. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: Vídeň a Rakousko, Autor: Havlíček, Karel(překl.)
Wídeň a Rakousko Podáwáme tento článek, wyňatý že Záhřebských německých nowin, na důkaz smýšlení, jakéž tam nyní panuje o Wídni. Stejné téměř smýšlení jewí se wšude w zemích slowanských, wyjímaje owšem Poláky. Až potud a nic dál! Byl jednau čas r. 1848, kde jsme přeswědčeni byli, že se Wídni jedná o swobodu Rakauska. S potěšením pozorowali jsme rozličné obraty politického hýbání we Wídni až do 6. října, omlauwali jsme leckterý poklesk soběctwí, doufajíce, že čas newyhnutelné nesnáze wyrowná. Nyní wšak, kde se hýbání Wideňské w jakési politické diktatorowáni nad Rakauskem. Wideňský říšský sněm w nějaký konvent zwrhá, ješto se terroristická menšina podkupní luzy zmocniti chce, aby swé separatistické záměry stíhala, císaře z hradů otcůw jeho wyhnala, ministry podlé swé libosti ssazowala, ba kde od ministerstwí chtiwých nowinářů přemámená luza w nejlepší formě se najímá, bez pochyby aby se opět několika nowinářům otewřely wyhlídky na ministerstwí: tuť jest wysoký čas, aby se province rakauské hnuly, aby hladowé, auřadochtiwé nowináře a zahálčiwé dlažbotlapy hřímawým: Stůjte! zakřikly. Kde, tážeme se, kde jest Rakausko? Což jest císařstwí jen město Wídeň? Není-liž i celé Rakausko jediné jen tělo, jehožto těžiště není město Wídeň, nýbrž ústawní mocnář? Kdež jest lid rakauský? Nejsau-liž wšichni swobodní národowé od hranic ruských až k Jaderskému moři, od šwýcarských hor až k Multansku a Walašsku w něm rozuměni, či snad jen luza Wídeňská? Nemá-liž saujem zemí rakauských obecné důležitosti, které příliš jsau swaté, aby se jich menšina jedné: čtyřasedmdesátiny celku, ba menšina této menšiny dotýkati směla, žeby do toho wšichni národowé rakauští slowo promluwili nesměli? Nechá-liž se Rakausko tyranisowat od Wídně? Toho bohdá nebude! We Wídni tyranisowal jeden člowěk 50 let celé mocnářstwí, jednoho se Rakausko nabažilo; tisíce tyranů trpěti nebude, trpěli nemůže. Ultraradikální násilníci Wídeňští nabírají při kažidém wystaupení plná ústa blaha národního a twáří se za plnomocníky 37 milionů Rakušanů. Kde mají plnomocenstwí, které je za poručníky 37 milionů stawí? Province se děkují za welikau blaženost poručnictwí, wedeného od mudrákujících, nezralých, nerozumných uličních nowinářů Wídeňských. Jsau to ty samé province, jenž wděčností jsau powinni k šlechetným mužům, kteříž wymohli prwní hnutí a prwní wýsledky ústawních swobod. Ale šlechetní tito mužowé nejsau onen hauf kořistiwých křiklaunů, kteří přiznaných již wšem národům swobod k tomu chtí užíwati, aby z nich pro swé saukromé prospěchy a aučely kořistili a tím swobodu samu kazili. Rakausko, císařstwí není žádný náhodau wčera powstalý stát, alebrž jest celek swatými smlauwami spojený, wěrným společenstwím za dnů bídy a temnoty již organicky strostlý. Praudy krwe tekly jsau již pro zachowání tohoto sworného spolku; zrádau, hříchem na těch, kteříž krew srdcí swých za zachowání celku již prolili, bylo by, trhati nyní samochtíc krwí nejšlechetnějších synů národů rakauských spojené části. Neboť již poloha přirozená zemí rakauských ukazuje na potřebnost auzkého společenstwí, a kdyby se dnes rozlaučily na wolné praprwky, musily by se hned zejtra spojiti w jednotu k ubezpečení swé bytnosti, anebo ‒ zahynauti. Jakož tedy celek sám bytnost swau ubezpečiti musí, rowněž musí určitě zamítnauti wšeliký přechwat částek, bytnosti jeho hrozící, a wšeliké nadwládání, jenž by nebylo wýplywem obecné wůle občanů. We welkém se nejedná o interessích slowanských, románských, německých, wlaských nebo maďarských, ale jedná se o zachowání Rakauska, kteréž bylo posud pramenem wšech těchto interessů a jím býli přestati nemůže. Nejprwé se tedy musíme sjednati o otázku: „ Má-li Rakausko býti nebo nebýti? “ Má-li býti, pak nesmí být osud jeho pozůstawen dryačnictwím několika učených přemrštěnců, kteří luzy za newinný nástroj k zločinným záměrům zneužíwají, ale musí prowíwati a ožiwowati zkušený, statečný a praktický duch provincií dokonaný nowostwořený organismus. Chceme-li, aby Rakausko zůstalo, pak se nesmí ani okamžení prodléwati w zawedení jednosti we státní spráwě, žiwotní otázky ústawní monarchie nesmí se rozhodowati jednostranně na snémích we Wídni nebo w Budíně, ale musí se rozhodowati společně na základu stejného zastaupení národního; domácí hospodářstwí spořádejž si každý o swé ujmě pod dozorem wšeobecného austředního zákonodárstwa. Wšechny přechwaty bezuzdné, fanatisowané luzowlády musí ihned přestati, a Wídeň nesmí zapomenauti, že není Paříží, centralisací francauské nemáme w Rakausku; sídelní město wyjede, nemýlíme se, nenadále jako parowůz, kterýž připřažený sobě náklad pořád ještě táhnauti se domníwá, ačkoli již odpřáhnut jest, do široka a prázna, a wymkne se z dráhy, province wšak zůstanau na dráze práwa a zákonu, a dowedau parowůz dowésti do kolejí zákonu, to jest podříditi jej wůli weškerenstwa; nebo zde na wenku wane čerstwé powětří, nenakažené deklamacemi rýpalů z jitrničího Pratru, zdrawý, praktický smysl, který dobře nahlíží, že nikdy nebylo míň swobody w Rakausku, jako od té doby, co tam luza chce wládnaut s národy. Province tedy popírají: 1. Žeby stojící pod hrůzowIádau luzy říšský sněm we Wídni byl sněm říše rakauské, ješto ani sněmem říšským Wídeňským nazýwati se nemůže. 2. Že sídelní město není powoláno, aby swrhowalo ministry, tím méně, aby nad nimi saudilo, jelikož to jediné wětšině říšského sněmu přísluší. 3. Žeby sněm říšský byl swobodný, pokud se nalézá w plemeništi skutečné hrůzowlády. 4. Žeby řišský sněm rakauský co takowý byl konstitující, pokud jej nedoplní zástupcowé wšech zemí rakauských. 5. Žeby Wídeňský říšský sněm mohl nyní práwně platné usnešení uzawírat, pokud weliká část poslanců od luzowlády pod hrůzau jest držen nebo před ní se musel utéci. 6. Žeby nařízení rakauských ministrů co takowých w lůně hrozícího jim terrorismu wázaly province w nesmyslném počínání nikterak nesrozuměné, pokud se tito ministři hned neodeberau ke dworu císařowu a tam se neuwáží we wládu weškeré říše, poněwadž jsau z jejího zachowání jako nedílného celku w zásadě samé odpowédní.


9. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: V Praze dne 8. října, Titulek: K venkovským P. T. pp. předplatitelům, Autor: Havlíček, Karel
K wenkowským P. T. pp. předplatitelům. Doufáme, že již nyní wšem pánům předplatitelům naše nowiny prawidelně docházejí: že se při tom po každé několik mýlek přihodí, jest welmi pochopitelno, při kwapnosti, a žádáme tedy ty swé P. T. pány odbíratele, které práwě tyto mýlky potkaly, o laskawé prominutí. Ačkoli se, když již zásilka jednau zawedena jest, z naší expedice každodenně pro každého p. předplatitele číslo již zalepené a adresau kamenotištěnau opatřené na poštu dáwá, stane se přece často, že na poště při kwapu některé nowiny do jiného balíčku přijdau, a tudy též na zcela jinau stranu se zawezau, čím se stáwa, že někdy teprwa po několika dnech do rukau přijdau p. předplatiteli a někdy do konce se ztratí. Z toho ohledu nyní mohau ale p. předplatitele, když by se podobná ztráta některého čísla přihodila, na expedici Národních Nowin nefrankowané a wšak také nezapečetěné psaní ( reklamaci ) zaslati s jednoduchým udáním swého jména, pak toho čísla N. N. které jim chybí, a toho čísla které na jejich obálce stojí, podle kterého se pak w expedici jejich obálka wyhledá a hned chybující číslo bezplatně zašle. Žádáme ale p. předplatitele, aby takowau reklamací nečinili dříwe než za týden, proto že mezi tímto časem wždy ještě swé číslo, kdyby omylem někam jinam bylo zašlo, dostati mohau.


6. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: V Praze dne 5. listopadu, Titulek: [úvodník o novém zavedení daně z příjmů], Autor: Havlíček, Karel
– O nowém patentu, kterým jest w celé říši zawedena daň z příjmů, ozwaly se již we wšech skoro listech rozličné hlasy. Co se wěci samé týče, musí každý uznati, že daň z příjmů jest daň nejsprawedliwější; co se wšak týče spůsobu, jakým tato daň zawedena jest, totiž pauhým císařským ustanowením, tuť nemůžem arciť zawedení této daně schwáliti. Nechceme wšak o této dani wůbec mluwiti, nýbrž pauze o jednom dílu nowého patentu, jak dalece se totiž potahuje na příjmy ze státních papírů, protože z toho naše finanční poměry welmi dobře poznati lze. Každý dlužník wybírá w prospěch státu tuto daň z kapitálu swého wěřitele, srazí totiž tolik z auroků, mnoho-li daň obnáší, i odwede daň státu a druhé auroky wěřitelowi. Pan finanční ministr myslí, že takto dobře pochodí, že totiž nikdo swé kapitály nebude moci zatajiti, aniž by bylo nemilého přísného dozorstwí třeba; wšak zdá se nám, že dlužníkům tím špatně poslauženo, oni budau museti zajisté sami tuto daň zaplatiti, protože jim nejspíš wěřitelowé tolik, mnoho-li daň obnáší, k aurokům přirazí. Wšak toto chytré ustanowení, na kterém si p. finanční ministr welmi zakládá, není prowedeno při dluhách státních. Stát by mohl jako jiní dlužníci při wyplácení auroků swým wěřitelům sraziti jednu částku na daň, i měl by tak nejjednodušším spůsobem daň wybranau, beze wšech autrat a beze wšech obtíží. A že to stát neučinil, doswědčuje nám, že dobře nahlížel, žeby wěřitelowé státu tuto daň přirazili, a žeby ji platil dlužník a ne wěřitel, žeby následowně stát, coby jednau cestau dostal, druhau cestau wydal, a žeby žádný užitek z této daně neměl. Při obyčejných dluhách jest státu jednostejné, ať platí daň wěřitel nebo dlužník, při dluhách státních, kde se jedná o státní pokladnici, tuť se stát, šetře swé dlužníky, staral sám o sebe. Z příjmů, které někdo má jako auroky z peněz půjčených státu, tedy ze státních dlužních úpisů, plati se také daň, wšak majitel sám udá, mnoho-li z těchto příjmů má, i zaplatí pak tolik daně, mnoho-li příjmů udal, a majitelowé státních dlužních úpisů, kteří bydlejí mimo Rakauska, neplatí nic. Nejedná se pauze o to, je-li wěcí sprawedliwau, ukládali dle kontextu: ukládati daně občanům cizím, kteří jsau wšak s našim státem we spojení. Wždyť ukládá stát daň wšem cizím fabrikantům a obchodníkům, kteří swé zboží do Rakaus na trh přiwážejí, wybírá totiž od nich clo, a clo není nic jiuého jiného nežli daň z příjmů; proč by nemohl též daň uložiti majitelům dlužních úpisů státních, tím spíše, protože privatní cizí wěřitelowé tuto daň platiti musejí. Co by se wšak asi stalo, kdyby stát při wyplácení auroků si část na daň strhowal? Cizí peněžníci by to nepowažowali za daň, nýbrž za zmenšení auroků. Zmenšený aurok by pak nesauhlasil s upsaným kapitálem a s běžícím kursem, následowně by musel kurs klesnauti, řidě se dle auroků. We Frankfurtě a w Amstərdamě, wůbec na cizích bursách by znamenitě rakauské papíry klesly, pak by klesly i we Wídni, a následek toho by byla nesmírná ztráta, rakauským financím by pak hrozilo nebezpečí. Tomu se chtěl pan finanční ministr wyhnauti. On upustil od daně, která by wynesla asi 3 miliony, swolil k tomu, aby mnozí rakauští majitelowé státních papírů zákon obelstili a daň neplatili ( mohau totiž swé papíry dát upsati na jména cizozemců ), aby jen cizí penežníky peněžníky nerozhněwal, kteří by mohli škodliwě působiti na státní finance. Při nowé půjčce 4[polovina ] % chtěl p. ministr wplyw cizozemských peněz zničiti a obmeziti, nyní wšak sám před swětem oswědčil, že naše finance záwisí zcela od cizích bankérů, a že we Frankfurtě a w Amstrdamě rozhodují nad našim osudem. – Ustanowení p. finančního ministra jest zcela welmi chytré, dáwá nám wšak zřejmý důkaz špatného stawu našich financí.


20. květen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: – Zřízení c. k. akademie wěd we Wídni., Autor: Havlíček, Karel
– Zřízení c. k. akademie wěd we Wídni. We Wídenských nowinách od 19. Máje čteme c. k. patent o zřízení akademie wěd we Wídni. Císař Pán ráčil k nému učiniti úwod následujícími pamětihodnými slowy: „ Powažujíce dle příkladu skwělých Našich předků podporowání wěd a rozšiřowání důkladných wědomostí za nejpřednější prostředek k dobru weškeré obce a k dosažení aučele Naší wlády, a hledíce k tomu, abychom snažení mužůw, wyznačujících se prospěšným takowýmto působením, Naší přízní powzbudili a podporowali, umínili jsme si we Swém hlawním a sídelním městě Wídenském zříditi akademii wěd atd. “ Účelem tohoto ústawu bude, rozšiřowati wědomí zkaumáním audů samých, powzbuzowáním a podporowáním jiných zkaumatelů a wydáwáním užitečných spisů. Rozwržena bude akademie na dwě oddělení, 1. matematické a přírodnické, 2. historické, mluwnické a starožitnické. Řádných audů bude 48, z nichžto 40 již ráčil Císař Pán jmenowati z celého císařstwí, 8 ostatních wywolí si audowé sami. Těší nás srdečně, že w počtu 40 wywolených nacházíme i tři muže o naši českau literaturu welice zaslaužilé totiž pp. Palackého, Swatopluka Presla a Šafaříka, w nichžto i literatura naše od J. M. C. welice poctěna jest. Kurátorem akademie jest J. C. W. arcikníže Jan. Důchodů ročních dáno jest akademii 40.000 zl. stř.


1. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy, Titulek: Hedvábnictví v Čechách, Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. Hedbáwnictwí w Čechách, čili naučení o moruši a pěstowání hedbáwných čerwů, s obrázkem od P. Josefa Fišera. W Jindříchowu Hradci. Tiskem Aloisia Josefa Landfrasa, 1845. Cena 15 kr. stř. Tento spis wyšel nákladem Jeho Jasnosti Jana Adolfa knížete ze Šwarcenberku, a jest na dwě částky rozdělen. W krátké, srozumitelné řečí nachází se tam ponaučení o pěstowání moruše a o hlídání bourců ( hedbáwníků ). Slušný obrázek je připojen.


21. leden 1848, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: O časopisectvě, Autor: Havlíček, Karel
O časopisectwě. Jisté německé nowiny welmi dobře popisují neskwělý staw časopisectwa německého takto: Kromě mnohých wýborných článků psaly Rýnsko-Kolínské nowiny tyto dni we swém feuilletonu o německých národních slawnostech a starodáwních obyčejích mezi Wupprem a Siegem dosti obšírně. Za takowé články nemůžeme za našich dnů dosti děkowati a musíme přáti, aby co možná nejwíce se rozšiřowaly, abysme německé národní zwláštnosti dokonale poznali a milowati je se naučili, a tím wíce, poněwadž wětší část německých zábawných časopisů za swau nejswětější powinnost powažovati se zdají, aby swým čtenářům podáwaly nesčíslné a nesmírné články o francauských a anglických záležitostech, společnostech, modách, nejnowější literatuře, událostech diwadelních, saukromých poměrech a wíce podobných wěcech. Wětrní němečtí feuilletonisté popisují nejmenší Pařížskau uličku s wětší důležitostí, než snad Drážďanskau obrazárnu nebo Mnichowskau pynakotheku, a dostaneli některá zpěwačka Pařížské opery rymu, rozhlásí to nowinářská polnice po krajích německých swědomitěji, než kdyby náš nejslawnější německý básník s bídau nebo smrtí zápasil. Kéžby si již redaktorowé našich krasocitných časopisů odwykli nositi francauské fraky a anglické špičaté límce, kéžby již počali swé časopisy ne wýhradně wšelikau smíšeninau z francauských a anglických knih a časopisů wyplňowati! Pak by krásná naše časopisecká literatura o mnoho blíže pokročila k wyplnění swé powinnosti, které se nemůže odříci pro nynější národní snažení národu našeho. Přehojné poklady dobrých německých látek leží ještě ladem, a kdo jen oprawdu by chtěl do bohatých dolů sestaupiti a po pokladech směle sáhnauti, jistě by něco krásného dosáhl a měl by kromě toho ještě čest a zásluhu. Slowa tato ani w Čechách prawdiwosti swé netratí: ačkoli u nás přece ještě tak mizerné časy nenastaly, abychom měli jen pauhé klepařské časopisy. To wšak wymluwiti nemůžeme, že we wlasti naší mnoho jest ještě znamenitostí nynějších a mnohem wíce býwalých a minulých, které by do wšeobecnější známosti powýšeny býti zasluhowaly. Tuť arci nestačí redakce, byť by i co hydra tisíc hlaw a ruk měla; nýbrž jenom wšeobecné snažení wšech mužů o pokrok a zwelebení wlasti se zasazujících. Každý má dle zwláštního postawení swého příležitost, některau část wlasti swé lépe znáti než ostatní a tudy i sladkau powinnost, dále rozšiřowati co seznal. Tak nabudau časopisy naše wždy wětší důležitosti. H. B.


27. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Zpráva], Titulek: [V předvčerejším čísle…], Autor: Havlíček, Karel
W předwčerejším čísle „ Const. Bl. aus Böhmen “ je udáno, že p. Fingerhut, literát, byl zatčen. Wywracujem tento omyl tím, že mladší ze dwau bratří se nachází we Wídni, starší ale w Praze, oba auplně na swobodě.


18. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Hlas o připojení se Rakouska k zemi německé, Autor: Palacký, František; Havlíček, Karel (přetisk)
Hlas o připojení-se Rakauska k zemi německé. Wýboru padesáti mužů k rukaum pana presidenta Soirona we Frankfurtě na Mohaně. ( Dokončení. ) Wíte, která mocnost weškerý weliký wýchod našeho dílu swěta má w držení; wíte, že tato mocnost, již nyní wzrostši u welikost ohromnau, ze středu swého wen každého desítiletí wětší měrau se sílí a zmáhá, nežli toto jest a býti může w zemích západních; že jsauc we středu swém autoku každému skoro nepřístupna, již dáwno přijala zewnitř postawu hrozící, i ačkoli majíc také na půlnoci bránu otewřenau, že wždy přece, přirozeným wedena pudem, zwláště na jih rozšiřowati se hledí a hleděti bude; že každý krok, kterýžby na této cestě dále ještě učinila ku předu, we swém přispíšení sploditi a přiwesti hrozí nowau obecnau samowládu, t. j. nepřehledné i newyslowitelné zlé, neštěstí bez míry a hranic, jehož bych já, Slowan tělem i duší, pro dobré lidské neméně těžce želel, byť i tato samowláda prohlašowala se zwláště za slowanskau. S tímž bezprawím, jako w Němcích za nepřítele Němcůw, jmenují i pokládají mne mnozí w Rusích za nepřítele Rusůw. Nikoliw, prawím toto hlasitě i zjewně, nejsem nepřítel Rusůw; naopak, pozoruji s radostným aučastenstwím každý krok, jejž tento weliký národ we swých přirozených mezích ku předu činí po dráze wzdělanosti: wšak ale že při wší wřelé lásce k národu swému wždy ještě wýše cením dobré lidské i wědecké, nežli dobré národní, z té příčiny již pauhá možnost obecné samowlády ruské nemá žádného odhodlanějšího protiwníka i odpůrce, nežli mne; ne proto, žeby samowláda tato byla ruská, ale žeby byla obecná. Wíte, že na jihowýchodní straně Ewropy, podlé hranic říše ruské, přebýwají národowé mnozí, půwodem, jazykem, dějinami i mrawem znamenitě rozdílní, — Slowané, Walaši, Maďaři a Němci, o Řecích, Turcích a Škipetařích ani nemluwíc, — jichžto žádný sám o sobě není dosti mocen, aby přemocnému sausedu swému na wýchodě po wše budaucí časy s prospěchem činiti mohl odpor; totoť mohau jen tehdáž, když je wšecky w jedno spojowati bude auzký a pewný swazek. Prawá žiwota žíla tohoto potřebného swazku národů jest Dunaj; austřední jeho moc nesmí se od řeky této nikdy daleko uchylowati, má-li skutečně wůbec platna býti a zůstati. Zajisté, kdyby mocnářstwí rakauského již dáwno nebýwalo, bylo by zapotřebí, pro dobré Europy, ano pro dobré lidské samé nyní bez prodlení je spůsobiti. Proč ale widěli jsme tento stát, jenž od přírody již i od dějepisu powolán jest, aby byl záštitau a strážcem Europy před asiatskými žiwly wšelikého spůsobu, — proč widěli sme jej w rozhodném okamžení weškerému náwalu bauře w šanc wysazený, bez pomoci a skoro bez porady? — Proto že w nešťastném zaslepení již od dáwna skutečného práwního i mrawního základu jsaucnosti swé sám nepoznáwal a jej zapíral: základní totiž prawidlo, aby wšecky pod žežlem jeho sjednocené národnosti i wšecka wyznání wíry požíwaly wespolek auplné rownosti práwa i wážnosti. Práwo národní jesti skutečné práwo přirozené; žádný národ na zemi nemá práwa, žádati, aby k jeho prospěchu saused jeho sebe sám obětowal, žádný není powinen, pro dobré sauseda swého sebe sám zapříti neb obětowati. Příroda nezná žádných, ani panujících ani služebných národů. Má-li swazek, který spojuje wíce rozličných národů w jeden politický celek, pewný a trvanliwý pravděpodobně trwanliwý, ale je to špatně čitelné býti, nesmí žádný národ mítí příčiny, obáwati se, že tímto spojením přijde o některý z nejdražších statků swých, naopak, každý musí míti jistau naději, že w austřední moci nalezne ochranu i záštitu před možným přesahowáním sausedů přes čáru rownosti; potom se také každý přičiní, austřední tuto moc opatřiti sílau takowau, aby dotčenau ochranu mohla s prospěchem wykonáwati. Jsemť přeswědčen, že ani ještě nyní w říši rakauské pozdě není, aby se základní toto prawidlo sprawedlnosti, tato sacra ancora we hrozícím utonutí lodí, zjewně i bez tajení prowolalo a jemu skutečně wšude důkladu a wážnosti dodalo: wšak ale každé, okamžení jesti drahé, kýž se s tím pro bůh již ani hodinu déle newáhá! Metternich neklesl jen proto, že byl nejwětší nepřítel swobody, ale také proto, že byl nejlítější, nejauhlawnější nepřítel weškeré národnosti slowanské w Rakausích. Pozwednu-li oči swé, chtě pohlednauti wen za hranice země české, pudí mne přirozené i historické příčiny k tomu, abych neobracel jich do Frankfurtu, ale do Wídně, a tam abych hledal ono austředí, ježto se k tomu hodí i powoláno jest, aby jistilo i hájilo národu mého pokoj, swobodu a práwo. Waše snažení, pánowé! zdá mi se ale nyní směřowati k tomu, abyste toto austředí, od jehožto moci a síly nejen samotné země české spásu očekáwám, abyste je netoliko, jakož jsem prawil, záhubně zemdlili, ale i dokonce zničili. Anebo domníwáte-li se, že mocnářstwí rakauské i déle ještě bude trwati, když jemu zapowíte, aby we swých zemích dědičných nemělo žádného swého, společné hlawě Frankfurtské nepoddaného wojska? Domníwáte-li se, že císař rakauský i potom ještě co souverain bude se moci udržeti, když naň uložíte powinnost, aby wšecky důležitější zákony přijímal od Wašeho sboru, a tímto spůsobem institut stawů rakauských, jakož i wšecka přírodau samau wyměřená zřízení provinciální spojených králowstwí aby učinil zdánliwá toliko, w skutku wšak neplatná? A když potom Uhry, jdauce po swém pudu, od mocnářstwí se odtrhnau, anebo, což bez mála jedno jest, když sami w sobě se zwláště sestředí, — budau-li tyto Uhry, kteréž o práwě rownosti národní we swých hranicích ničehož nechtějí wěděti, budau-li se moci při swobodě a síle na časy budaucí zachowati? Jenom sprawedliwý jesti práwě swobodný a silný. O dobrowolném ale spojení-se Slowanů podunajských a Walachů, ano i Poláků samých se státem takowým, jehož prawidlo jest, že třeba nejprwé býti Maďarem, a potom teprwé člowěkem, není ani pomyšlení, tím méně pak o spojení-se wynuceném. Pro spásu Europy, Wídeň nesmí klesnauti, by stala se městem provincialním! Jsau-li pak we Wídni samé lidé takowí, kteří za hlawní město žádají sobě miti swůj Frankfurt, musíme nad nimi zwolati: Pane odpusť jim, neb newědí, co chtějí! Konečně ještě ze třetí příčiny zpěčowati se musím, porad Wašich býti aučasten: pokládám totiž wšecky dosawadní projekty, říši německé dáti nowé zřízení na základě wůle národní, u wykonání za nemožné a na dlauhé časy za nestálé, nechcete-li se odhodlati ku prawému lékařskému prostředku žiwota i smrti, — míním totiž prowolání německé republiky, — byť i tato byla jen formau přechodní. Wšecky předpisy, o něž se potud pokaušíno, o rozdělení moci mezi polowládnými knižaty a plnowládným národem, přiwádějí mi na mysl theorie Phalansterů, kteří taktéž opírají se o základní prawidlo, že ti, jichž se dotýče, budau se chowati jako cifry w počtech, a že žádné jiné platnosti wyhledáwati nebudau, nežli jakau jim theorie wykáže. Možné, že mínění mé není důwodné, že se mýlím we swém přeswědčení, — upřímně se wyznaje, přeji sám, aby bylo tak, — ale toto přeswědčení skutečně zde jest, i w žádném okamžení nesmím tohoto kompasu dáti z ruky, nechci-li w bauřích doby nynější utonauti bez pomoci. Co pak se dotýče zřízení republiky w říši německé, wěc tato leží zauplna mimo okres příslušnosti mé, tak že o ní nechci ani swé mínění pronesti. Ode hranic říše rakauské ale musím každau myšlénku o republice již napřed odhodlaně i mocně odwrhnauti. Pomyslete si říši rakauskau rozdělenau na množstwí republik a republiček, — jaký to milý základ k obecné ruské samowládě! Konečně pak, abych zawřel obšírné, a wšak jen běžně prohozené slowo swé, musím přeswědčení swé krátce w ten smysl wyjewiti, že kdo žádá, aby Rakausy ( a spolu s nimi i Čechy ) připojily se národně k říši německé, myslí, aby samy sebe zawraždily, což nemá nižádného moralního ani politického smyslu; naopak ale že žádost, aby se Německo připojilo k říši rakauské, totiž aby k mocnářstwí rakauskému pod wýše dotčenými wýmínkami přistaupilo, má mnohem důwodnější smysl. Pakli wšak ani toto není po národním pocitu a smýšlení německém, nezbýwá nic, než aby obě mocnosti, říše rakauská i německá, wedlé sebe se stejnymi práwy swau ústawu zemskau sobě zřídily, swůj dosawadní swazek aby proměnily we wěčnau jednotu k obraně i ke wzdoře, a bude-li w tom jich obapolný zemský prospěch, aby třeba také učinily spolu jednotu celní. Ke wšem prostředkům, ježto samostatnosti, celosti i wywinowání-se moci říše rakauské, zwláště k wýchodu, nejsau nebezpečny, chci každého času rád pomocné ruky swé podati. Přijměte, pánowé! wýjew upřímné úcty i oddanosti mé. W Praze dne 11. Dubna 1848. František Palacký.