9. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [překlad císařských manifestů], Autor: Havlíček, Karel
H. B. W Praze dne 8. března. Jako bleskem z čistého jasna byli jsme zde dnes ráno překwapeni neočekáwanými wýjewy. Na rozích objewila se ohlášení od wlády, lid se sbíhá čisti a čte – císařský manifest o rozpuštění říšského sněmu, pak celau nowau konstituci od císaře udělenau bez porady sněmu ( oktroyowanau ) i se základními práwy. Podáwáme zde w nejwětší kwapnosti přeložené tyto manifesty, jakož i jiný manifest též od císaře bez porady sněmu wydaný o náhradě za powinnosti býwalých poddaných. Zdržujeme se pro dnešek wšelikého úsudku o těchto nowých manifestech, ale kdyby i byly tyto manifesty nejlepší, přece zůstane wždy tento spůsob, na který jsme je dostali, zrádný, a pochybuji, aby se kdy w národu mohla ujmauti důwěra k této nynější wládě. Wídeňské německé wládní nowiny ( Wiener Zeitung Abendbeilage 7. března ), která nám dnes odpoledne do rukau přišla, obsahuje již wšechny tyto manifesty, taktéž i wečerní příloha Lloydu od 7. března; z které se kromě toho ještě dowídáme, že co nejdříwe wyjdau nejdůležitější organické zákony říše, které již jsau ( od ministerstwa ) wypracowány. Co se w Kroměříží děje, o tom nemáme až po tuto chwíli ( 8 hod. wečer ) žádnau jistau zpráwu. – Práwě dnes 8ho března přijeli již někteří naši poslancowé z Kroměříže. Dne 6. w noci bylo mnoho poslanců k ministru Stadionowi powoláno, který jim oznámil aumysl wlády. Wšichni i nejmírnější z Centrum důtkliwě proti tomu se opírali a ministra od kroků takowých zrazowali: byla prý to pohnútliwá scéna. Ministr Stadion odjel na to w noci do Holomauce – ale ráno přišla do Kroměříže telegrafická zpráwa, že zůstane tak, jak ustanoweno. Se sněmem se jednalo nanejwýš urputně a nedůstojně. Sněmowna byla již od wojska obsazena a poslancowé tam ani nebyli připuštěni. Mnozí odjeli hned z Kroměříže. Asi 16 poslanců zatknuto jest pro Wídeňské události: Prato ( Wlach ) a Fischhof wezení jsau hned w noci pod silnau eskortau! Goldmark prý ještě za časů uprchl. Šuselka, Borrosch a Löhner nejsau obwiněni ani zatčeni. My František Josef Prwní, z Boží Milosti císař Rakauský; král Uherský a Český, král Lombardský a Benátský, Dalmatský, Chorwátský, Slavonský, Haličský, Wladimírský a Ilirský; král Jerusalemský atd.; arcikníže Rakauský; weliký wýwoda Toskánský a Krakowský; wýwoda Lotharinský, Solnohradský, Štýrský, Korošský, Krajinský a Bukowinský; weliký kníže Sedmihradský; markrabě Morawský; wýwoda Horno - a Dolno-Slezský, Modenský, Parmesanský, Piacenzský a Quastallský, Oswětínský a Zátorský, Těsínský, Furlánský, Dubrownický a Zadarský; kníže-hrabě Habsburský, Tyrolský, Kyburgský, Goricský a Gradiškanský; kníže Trientský a Brixenský; markrabě Horno - a Dolno-Lužický a Istrianský; hrabě Hohenembský, Feldkirchský, Bregenský, Sonenberský atd., pán Terstský, Kotárský a na windické marce. Když skoro před rokem Náš nejoswícenější pan předchůdce w říši, císař Ferdinand Prwní, wšeobecně přání o času přiměřené, politické oprawy připowězením swobodných ústawů co nejochotněji předešel, rozšířowaly se po celé říši city wděčnosti a radostného očekáwání. Ale jen málo wyhowěly pozdější události sprawedliwé naději. Nynější staw wlasti naplňuje Naše srdce hlubokým smutkem. Wnitřní pokoj z ní wymizel. Zchudnutí hrozí zemím někdy tak požehnaným. W hlawním a sídelním městě Wídni wyžadují ještě posud rejdy jednotliwých zlowolných, k Našemu nejwětšímu žalu wzdor wýbornému smýšlení přewahu mající wětšiny jejího obywatelstwa, aby wymínečný staw udržen byl. Občanská wálka hubí jednu část Našeho králowstwí Uherského. W jiné korunní zemi zabraňuje wáleční staw, aby spořádaný staw zaweden byl, a kde i zewnější pokoj porušen není, tam hledá duch nedůwěry a neswornosti w temnosti chodě příwržence. Tak rmutné jsau aučinky, ne swobody, alebrž zneužití s ní páchaného. Tomu zneužití odolati, rewoluci ukončiti, jest Naše powinnost a Naše wůle. W manifestu ode dne 2. prosince jsme wyslowili čáku, že se Nám s pomocí Boží a we srozumění s národy podaří, spojiti wšechny země a kmeny mocnářstwí w jedno weliké státní tělo. Wšude w Naší široké říši tato slowa našly radostného ohlasu; neboť byla wýrazem dráhně cítěné, nyní wšeobecného wědomí došlé potřeby. Zdrawý rozum lidu uznáwá w noworození celého mocnářstwí, w užším spojení jeho částí prwní wýmínku pro náwrat porušeného řádu a zaniklého blahobytu, jakož i nejjistější rukojemstwí za požehnanau a slawnau budaucnost. Mezi tím rokowal říšský sněm od císaře Ferdinanda Prwního do Kroměříže swolaný o ústawě pro jednu část mocnářstwí. My – hledíce na jeho postawení w říjnu, s wěrností Našemu domu powinnau málo sauhlasné – uzawřeli jsme, ačkoliw ne bez powáženosti, swěřiti jemu dálší wedení onoho welikého díla. Doufali jsme při tom, že toto shromáždění, majíc před očima přítomné poměry říše, úlohu jemu swěřenau co nejdříwe přiwede ke zdárnému konci. Bohužel, toto Naše očekáwání se newyplnilo. Po mnohoměsíčném rokowání nedospěla ústawa ke konci. Pojednáwání w oboru theorie, které netoliko skutečným poměrům mocnářstwí, nýbrž wůbec založení pořádného práwního stawu we státu určitě odporují, wzdálily náwrat pokoje, zákonnitosti a weřejné důwěry, zbudily w dobře smýšlejících občanech zasmušilé obáwání a dodaly straně podwratu, mocí zbraně we Wídni práwě poražené, a w jiné části Naší říše ještě ne docela přemožené, nowau zmužilost a nowau činnost. Tím byla také hlawně naděje otřesena, že se tomuto shromáždění podaří wykonání jeho úlohy, wzdor žiwlům nejwýše wáženým, které w sobě chowá. Zatím weliké dílo noworození jednotného Rakauska, kteréž jsme si obrali za swůj žiwolní úkol, pokročilo wítězným pokrokem Našich zbraní w Uhřích blíže k založení a neodwratnau se stalo nutností, aby základy tohoto díla trwanliwě pojištěny byly. Takowá ústawa, která netoliko země w Kroměříži zastaupené, nýbrž celau říši w celistwém swazku zahrnowati má, toť jest, co národowé rakausští slušně s nedočkawostí od Nás očekáwají. Tím přestala ústawa být powoláním tohoto shromáždění. My jsme tedy uzawřeli pro celau říši: Naším národům ta práwa, swobody a politické ústawy ze swobodné pohnútky a z wlastní císařské moci dáti, které jim Náš wysoký ujec a předchůdce císař Ferdinand I. a My sami připowěděli, a jež jsme dle swého nejlepšího wědomí a swědomí uznali za nejblažší a za nejprospěšnější pro blaho Rakauska. My tedy oznamujeme dnešního dne ústawní listinu pro jednotné a nerozdílné císařstwí Rakauské, zawíráme shromáždění říšského sněmu w Kroměříži, rozpauštíme jej a nařizujeme, aby audowé jeho ihned po ohlášení tohoto uzawření rozešli se. Jednotu celku se samostatností a wolným wywinowáním se jeho částí, silnau, práwo a řád chránící moc nad celau říší se swobodau jednotliwcůw, obcí, zemí Naší koruny a rozličných národností w sauměrnost uwesti, – založení silné spráwy, jenž daleká jsauc aužící centralisace i rozdrobujícího rozpuštění, šlechetným silám země dostatečný obor činnosti poskytuje, a mír wně i wnitř chrániti zná, – zřízení spořiwého, břemena občanů co možná ulehčujícího, weřejností pojištěného státního hospodářstwí, – auplné zproštění břemen na gruntowním jmění za sprawedliwau náhradu, sprostředkowanau od státu, – pojištění prawé swobody zákonem: toť jsau zásady, jimiž jsme se při darowání této ústawní listiny říditi dali. Národowé Rakauští! Skoro wšude w Ewropě jest občanská společnost we swých základech otřesena, skoro wšude jí hrozí rozdrobení neunawnými snahami zločinné strany. Awšak jakkoliw jsau nebezpečenstwí weliká, jimž Rakausko, jimž Ewropa wydána jest, My nepochybujeme o weliké, požehnání plné budaucnosti wlasti. Při tom důwěřujeme se w pomoc wšemohaucího Boha, který Náš císařský dům nikdy neopustil. My se důwěřujeme w dobrau wůli a we wěrnost Swých národů, neboť jest dobře smýšlejících přeweliká wětšina. My se důwěřujeme w udatenstwí a w čest Swé sláwy hodné armády. Národowé Rakauští! Seřaďte se okolo swého císaře, otočte Jej swau přítulnustí i činným aučinkowáním, a říšská ústawa nezůstane mrtwým písmenem. Ona bude hradbau waší swobody, rukojmím za moc, lesk, jednotu mocnářstwí. Welkéť jesti dílo, ale ono se podaří „ spojeným silám. “ Dáno w Našem králowském hlawním městě Holomauci čtwrtého března léta spásy tisícího, osmistého, čtyřicátého dewátého panowání Našeho prwního. František Josef. ( L. S. ) Schwarzenberg. Stadion. Krauss. Bach. Cordon. Bruck. Thinnfeld. Kulmer. Ústawa pro císařstwí rakauské. I. Ústawa. O říši. §. 1. Císařstwí rakauské obsahuje následující korunní země: Arciknížetstwí Rakauské nad i pod Enží, wýwodstwí Solnohradské, wýwodstwí Štýrské, králowstwí Ilirské – totiž wýwodstwí Korošské, Krajnské, hrabstwí Goricské a Gradišské, markrabstwí Istrianské, město Terst i se swým okresem, – hrabstwí Tyrolské s Vorarlbergem, králowstwí České, markrabstwí Morawské, wýwodstwí Horno - a Dolno-Slezské, králowstwí Haličské a Wladimírské s wýwodstwím Zátorským a Oswětínským, welkým wýwodstwím Krakowským a wýwodstwím Bukowinským, králowstwí Dalmatské, Chorwátské a Slavonské s chorwátským pomořím městem Rěkau a s krajinau k němu náležící, králowstwí Uherské, welké knížetstwí Sedmihradské i se zemí Sasů a opět wtělenými stolicemi Krásnau, Szolnockau a Zárandskau, pak s okresem Kövarským a s městem Ziláh, wojenská hranice a králowstwí Lombardsko-Benátské. §. 2. Tyto korunní země jsau swobodné, samostatné, nerozdílné, a nerozlučitelné konstituční rakauské dědičné mocnářstwí. §. 3. Wídeň jest hlawní město říše a sídlo wlády říšské. §. 4. Jednotliwým korunním zemím se samostatnost pojišťuje w těch mezech, které určuje ústawa říše. §. 5. Wšechny národy jsau stejně opráwněny, a každý má nezrušilelné práwo hájení a pěstowáni swé národnosti a řeči. §. 6. Hranice říše a jednotliwých korunních zemí nesmějí se změniti leč zákonem. §. 7. Celá říše jest jeden celní a obchodní celek. Cla w zemi nesmějí se žádným spůsobem zawáděti, a kde mezi jednotliwými zeměmi říše až posud jsau, mají se co možná nejdříwe zrušiti. Wyjmutí jednotliwých míst a okresů z celních hranic a přijmutí do nich cizích krajin zůstaweno jest říšské wládě. §. 8. Znaky a barwy císařstwí a jednotliwých korunních zemí zůstanau jako posud. II. Hlawa. O císaři. §. 9. Koruna říše a každé jednotliwé korunní země jest podle pragmatické sankce a podle rakauského rodinného řádu dědičná w rodině Habsbursko-Lotharinské. §. 10. Ustanowení rodinného řádu o zletilosti následníka, pak o zřízení poručnictwí a regentstwí zůstanau w platnosti. §. 11. Císař přijímá k swému dosawadnímu titulu také titul welkého wýwody Krakowského a wýwody Bukowinského. §. 12. Císař se korunuje za císaře rakauského. Zwláštní ustanowení určí strany toho další okolnosti. §. 13. Císař přísahá při korunowání na ústawu, kterážto přísaha se skládá od jeho nástupců při korunowání, jakož i od regentů při nastaupení regentstwí. §. 14. Císař jest zaswěcen, nedotknutelný a neodpowědný. §. 15. Císař wede wrchní welení nad weškerau ozbrojenau mocí buď osobně neb skrze swé polní wůdce. §. 16. Císař rozhoduje o wojně a míru. §. 17. Císař přijímá a posílá wyslance a uzawírá s cizími mocnostmi smlauwy. Ustanowení w těchto smlauwách, která říši nowé obtíže ukládají, potřebují swolení říšského sněmu. §. 18. Císař oznamuje zákony a wydáwá nařízení strany nich. Každé nařízení musí být od některého odpowědného ministra podepsáno. §. 19. Císař ustanowuje a propauští ministry, obsazuje auřady we wšech oborech zemské služby, on uděluje šlechtictwí, řády a wyznamenání. §. 20. W celé říši se saudí we jménu císařowu. §. 21. Císař má práwo milost uděliti, trest zmenšiti a odpustiti, s wyjímkau zwláštních ustanowení strany ministrů. §. 22. Peníze se razí we jménu císařowu. III. Hlawa. O říšském občanswí. §. 23. Pro wšechny národy říše jest jen jedno wšeobecné rakauské občanské práwo. Zákon říšský ustanowí, pod jakými wýmínkami se občanské práwo rakauské říše získá, užíwá a ztrácí. §. 24. W žádné korunní zemi nesmí býti rozdíl mezi jejími občany a občany jiné korunní země ani w občanském neb trestním práwu, ani w jednání saudním aneb w rozdělení powinností. Práwní wýroky saudů wšech rakauských korunních zemí mají we wšech stejnau platnost a mohau se wšude wykonati. §. 25. Swobodné stěhowání-se osob w říši není ničím obmezeno. Swoboda wystěhowání-se z říše není od státu obmezena, než powinností slaužiti we wojsku. §. 26. Wšeliký spůsob člowěčenstwí ( poroby ), poddanosti aneb manstwí jest na wždy zrušen. Wstaupením na rakauskau zemi aneb na rakauskau loď jest každý otrok swoboden. §. 27. Wšichni rakauští občané jsau před zákonem rowni a stojí pod stejným osobním saudem. §. 28. Zemské auřady a služby státní jsau wšem k nim schopným stejně přístupny. §. 29. Jmění stojí pod ochranau říše; jen z příčin weřejného dobrého, proti náhradě dle wýměru zákonního může obmezeno nebo wzato býti. §. 30. Každý občan rakauské říše může w každé části říše grunty wšeho druhu nabýwati, jakož i každau zákonem dowolenau žiwnost prowozowati. §. 31. Swobodné stěhowání jmění u wnitř mezí říšských nepodléhá žádnému obmezení. Odchodní peníze ze jmění do ciziny se stěhujících smějí jen w reciprocitě brány býti. §. 32. Wšeliká dlužnost nebo dáwka lpící na gruntech ze záwazku poddanstwí nebo chlapstwí, anebo z titulu dělené majetnosti je zrušitelná; a pro budaucnost se nesmí při děleních majetnosti žádný grunt obřemeniti nezrušitelnau powinností. IV. Hlawa. O obci. §. 33. Obci pojištují se co práwa základní: a ) Wolení jejích zástupců; b ) přijímání nowých audů do obce; c ) samostatné sprawowání jejích záležitostí; d ) uweřejňowání wýpatku jejího hospodářstwí a wůbec e ) weřejnost jednání jejich zástupců. Bližší ustanowení těchto základních práw obecních a zwláště wýmínky pro přijímání do obce jsau obsaženy w zákonech obecních. §. 34. Zřízení okresních a krajských obcí k obstaráwání společných wnitřních záležitostí ustanowí zwláštní zákon. V. Hlawa. O záležitostech zemských. §. 35. Za zemské záležitosti pokládají se: I. Wšeliká nařízení týkající se 1. wzděláwání země, 2. weřejných staweb na autraty zemské podnikaných, 3. dobročinných w zemi stáwajících ústawů. 230 4. rozpočtu a aučtů zemkých, a ) jak wzhledem zemských důchodů ze spráwy jmění zemi patřícího, uložení daní pro aučely země a užíwání zemského úwěru, taktéž i b ) wzhledem zemských wydání, řádných i mimořádných. II. Bližší nařízení w mezech říšských zákonů týkající se 1. obecních záležitostí, 2. církewních a školních záležitostí, 3. dáwání přípřeže, zaopatřowání a ubytowání wojska: konečně III. nařízení strany wěcí, ježto jsau říšskými zákony w obor činnosti řízení zemského odkázány. VI. Hlawa. O záležitostech říšských. §. 36. Za říšské záležitosti pokládají se: a ) Wšeliké záležitosti týkající se panujícího domu císařského a práw korunních; b ) národnopráwní zastaupení říše a wšech jejích interessů, zwláště uzawírání smlauw se státy cizými; c ) poměry státu k církwi; d ) wyšší školstwí; e ) weškeré wojenstwo pozemní i pomořské; f ) říšské hospodářstwí zároweň s korunními a říšskými statky, pod jakými se wyrozumíwají dosawádní státní, komorní nebo fiškální statky; říšské báně, pak říšské monopoly, říšský úwěr a wšechny daně k říšským aučelům; g ) wšeliké průmyslní a obchodnické záležitosti zároweň s plawbau, cly a banky, mincownictwím a hornictwím a řízením míry a wáhy h ) Spojení w říši cestami po wodě i po zemi, železnice, pošty a telegrafy, wůbec wšeliké říšské stawby, i ) wšeliká zřízení a jednání k uhájení wnitřní bezpečnosti říše; konečně k ) wšeliké záležitosti, které se říšskau ústawau aneb říšskými zákony neprohlásily za záležitosti zemské. VII. Hlawa. O moci zákonodární. §. 37. Zákonodární moc wzhledem říšských záležitostí wykonáwá se od císaře společně s říšským sněmem, wzhledem zemských záležitostí od císaře společně se sněmy zemskými. VIII. Hlawa. O říšském sněmu. §. 38. Wšeobecný rakauský říšský sněm má záležeti ze dwau sněmowen: z hořejší a dolejší, a bude každoročně z jara od císaře swolán. §. 39. Říšský sněm shromáždí se we Wídni, může ale od císaře swolán býti i na místo jiné. §. 40. Hořejší sněmowna sestawí se z poslanců, pro každau zem korunní od jejího sněmu wywolených. §. 41. Pro hořejší sněmownu obnáší počet poslanců polowici počtu pro dolejší sněmownu ustanoweného. Rozdělení tohoto počtu ustanowí se wolebním zákonem w té míře, že každá zem korunní pošle dwa audy swého sněmu co poslance; ostatní počet bude podle poměru obywatelstwa na wšechny země korunní rozdělen. §. 42. Oba z každé země korunní do říšského sněmu wyprawení audowé sněmu zemského musejí býti w auplném užíwání občanských a politických práw, aspoň od pěti let býti občany rakauskými a míti swého wěku nejméně čtyřicet let. Ostatní audowé hořejší sněmowny mohau od zemských sněmů jenom z oněch občanů woleni býti, kteří mají do sebe swrchu dotčené wlastnosti a w říši platí nejméně pět set zlatých stříbra direktních daní. W zemích korunních, we kterých počet občanů pět set zlatých stř. direktní daně platících nestojí k ostatním občanům w poměru jednoho na 6000 duší, doplňuje se tento počet z osob w placení daní blíže jim stojících. §. 43. Dolejší sněmowna záleží ze zástupců přímně od lidu wolených. Woliti může každý občan rakauský, který má plná leta, je w plném užíwání občanských a politických práw a buď platí tolik přímné roční daně jak wolebním zákonem ustanoweno, anebo neplatě přímnau daň, swým osobním postawením w obci práwa k wolbě požíwá. §. 44. Wolby pro dolejší sněmownu dějí se podle okresů a na místech wolebním zákonem určených; tentýž ustanowuje také počet poslanců podle obywatelstwa. Počet tento bude ustanowen w takowé míře, že na jedenkrát stotisíc duší přijde aspoň jeden poslanec. Wolební zákon ustanowí wýšku každoročních direktních daní w předešlém §. zmíněnau, drže se zásady, že ona na wenkowě a w městech majících 10.000 duší, nesmí obnášeti méně než 5 zl. stř., a w městech počítajících přes 10.000 duší neméně než 10 zl. stř., a nikdy že nesmí přesahowati 10 zl. stř. §. 45. Aby mohl do sněmowny dolejší wolen býti, musí každý sám býti k wolbě opráwněn, w plném užíwání občanských a politických práw, aspoň od pěti let rakauským občanem a míti swého wěku nejméně 30 let. §. 46. Hlasowání při wolbách do hořejší i dolejší sněmowny jest austní a weřejné. §. 47. Zastáwá-li wywolený nějaký weřejný auřad, nesmí mu býti powolení odepřeno. §. 48. Přijme-li který aud sněmu říšského nějaký placený státní auřad, musí se podrobiti nowé wolbě. §. 49. Audowé hořejší sněmowny se wolejí na deset, audowé dolejší sněmowny na pět po sobě běžících let. Po uplynutí této lhůty mohau opět býti woleni. §. 50. Audowé hořejší sněmowny nedostáwají žádné náhrady, w dolejší sněmowně dostáwají za každé sezení náhradní paušále. §. 51. Nikdo nemůže býti zároweň audem hořejší i dolejší sněmowny. §. 52. Každý aud říšského sněmu složí při swém wstaupení do říšského sněmu přísahu císaři a přísahu na ústawu. §. 53. Deputowaní nesmějí přijímati žádných instrukcí a mohau jen osobně hlasowati. §. 54. Každé sněmowně říšského sněmu patří práwo, skaumati wolební mandaty swých spoluaudů a rozhodowati, mají-li připuštěni býti. §. 55. Každá sněmowna wolí si wětšinau hlasů presidenta a místopresidenta pro čas sezení. §. 56. Žádná sněmowna nemůže stanowiti uzawření, není-li pohromadě wětšina audů ústawau určených. §. 57. Nikde se nedowoluje tajné dání hlasů, wyjímajíc wolby, které se mají před se wzíti. §. 58. Uzawření se stanowí wětšinau hlasů; je-li rownost hlasů, powažuje se náwrh, o kterém se rokowalo, za zamítnutý. §. 59. Sezení říšského sněmu jsau weřejná; každá sněmowna má ale práwo, na náwrh presidenta anebo nejméně 10 audů držeti tajné sezení. §. 60. Jen audowé říšského sněmu mohau zadat petice w sněmowně, do které patřejí. §. 61. Do říšského sněmu se deputace nepřijímají. §. 62. Žádný aud říšského sněmu nesmí mimo sněmu pro swá wyjádření w sezení k wýslechu pohnán anebo auředně stíhán býti. §. 63. Aud říšského sněmu může, když je sněm pohromadě, jen s dowolením sněmowny, ku které náleží, zatčen anebo stíhán býti, wyjímajíc kdyby byl při skutku samém dopaden. §. 64. Každá sněmowna určí swůj jednací řád dle zásad w této ústawě wyslowených. Wzajemné poměry mezi hořejší a dolejší sněmownau ustanowí se smluwením obau těchto sněmowen. §. 65. Císaři, jako i každé sněmowně připadá práwo nawrhowati zákony. §. 66. Sauhlasení císaře a obau sněmowen říšského sněmu je zapotřebí ku každému zákonu. Náwrhy k wydání zákonů, které buď od jedné z obau sněmowen neb od císaře jsau zamítnuty, nemohau se ještě jednau w témže sezení přednášeti. §. 67. Říšský sněm béře aučastenstwí w zákonodárstwí o oněch záležitostech, které w této ústawě říšské wytknuty jsau co záležitosti říšské. §. 68. Deputowaní ze wšech korunních zemí mají aučastenstwí w zákonodárstwu o říšských záležitostech. Toto společné aučastenstwí se wztahuje i na zákonodárstwí o občanském práwu, trestním práwu, o saudním zřízení a jednání. Poněwadž ale w Uhersku, Sedmihradsku, Chorwátsku a Slavonsku s chorwátským Přímořím a Rěkau pozůstáwají w nadzmíněných odwětwích zákonodárstwa wlastní, od druhých zemí rozdílné zákonní normy a ustanowení: bude pro toto odwětwí zákonodárstwa zachowána činnost sněmů řečených korunních zemí. Úlohau sněmu w těchto zemích ale bude, přehlednauti posawadní zákony w nadřečených odwětwích a zawesti co nejdříwe žádaucí srownalost zákonodárstwa we wšech dílech říše. Až se toto stane, mají se wyslancowé oné korunní země, kde rozdílné zákonodárstwí w nadřečených odwětwích stáwá, zdržeti wšeho aučastenstwí w rokowáních o tomto předmětu na sněmu říšském. §. 69. Císař odročuje a zawírá sněm, může ale w každé době naříditi, aby se rozešel buď celý sněm říšský nebo kterákoli sněmowna. Je-li sněm říšský odročen anebo jedna jeho sněmowna rozpuštěna, mají hnedle přestáti sezení w obau sněmownách. Je-li sněm rozpuštěn, musí we třech měsících opět swolán býti. IX. Hlawa. O ústawě zemské a zemských sněmích. §. 70. Korunní země w §. 1. uwedené jsau w záležitostech, které říšská ústawa anebo říšské zákony uznají za záležitosti zemské, zastaupeny sněmy zemskými. §. 71. Ústawa králowstwí uherského zachowá se jen tak, že určení, nesauhlasící s ústawau říšskau, pozbýwají platnost, a že rownopráwnost wšech národností a zemských řečí se pojistí we wšech poměrech weřejného a občanského žiwota náležitými zřízeními. Tyto poměry budau určeny zwláštním zákonem. §. 72. Wojwodowině srbské se pojistějí zřízení, které se pro obhájení její církwe a národnosti opírají o starší nadání a nejnowější císařská ohlášení. Spojení wojwodowiny s jinau korunní zemí určí se sauhlasem jejích deputowaných zwláštním zákonem. §. 73. W králowstwí Chorwátském a Slavonském s Přímořím k tomu patřícím, pak s městem Rěkau a okresem k tomu náležícím budau jejich zwláštní ústawy we spojení těchto zemí s říší, stanoweném říšskau ústawau, zachowány w auplné neodwislosti od králowstwí Uherského. Deputowaní dalmatští budau se sněmem těchto zemí pod prostřednictwím wýkonné říšské moci wyjednáwati o přiwtělení a jeho wýmínkách, a podají wýsledek tohoto wyjednáwání císaři k potwrzení. §. 74. Wnitřní uspořádání a zřízení welkoknížetstwí Sedmihradského určí se dle zásady auplné neodwislosti od uherského králowstwí a rownopráwnosti wšech zem obýwajicích národů nowým zemským zákonem we srozumění s ústawau říšskau. Práwa saského národu zachránějí se w této říšské ústawě. §. 75. Wojenská hranice, chránící celitost říše, podrží swé wojenské zřízení a bude podřízena wýkonné říšské moci co oddíl říšského wojska. Zwláštní zákon pojistí obywatelům wojenské hranice w jejich majetnosti takowé úlewy jako obywatelům jiných korunních zemí. §. 76. Zwláštní zákon určí ústawu lombardsko-benátského králowstwí a poměr této země k říši. §. 77. Ostatní země korunní dostanau zwláštní zemskau ústawu. Stawowské ústawy nemají wíce platnosti. §. 78. Při sestawowání zemského sněmu má se ohled bráti na wšechny interessy w zemi. Deputowaní se powoláwají na sněm direktní wolbau. §. 79. Práwa do oboru činnosti zemských zastupitelů náležející budau konána buď od sněmů samých nebo od zemských od nich wolených wýborů. §. 80. Každému sněmu zemskému se pojišťuje práwo, bráti aučastenstwí w zákonodárstwu co do záležitostí domácích, podáwati náwrhy k zákonům, jakož i práwo bdíti nad wykonáwání zemských zákonů. Ku každému zemskému zákonu je zapotřebí, aby císař a zemský sněm sauhlasili. §. 81. Proměny w ústawě zemské mohau se we sněmích, které nejprwé budau swolány, obyčejnau cestau zákonodárstwa nawrhowati. W budaucích sněmích je zapotřebí k uzawření o takowéto změně přítomnost nejméně tří čtwrtin poslanců a srozumění nejméně dwau třetin přítomných poslanců. §. 82. Bližší určení o utwoření a o oboru zemských sněmů a zemských wýborů podají ústawy zemské a wolební zákony těchto korunních zemí. §. 83. Wšechny ústawy jednotliwých korunních zemí, které twořejí říši, wstaupějí w žiwot w běhu roku 1849, a musejí podány býti prwnímu společnému rakauskému říšskému sněmu, který swolán bude po zawedení oněch ústaw. X. Hlawa. O wýkonné moci. §. 84. Wýkonná moc je w celé říši a we wšech korunních zemích jedna a nerozdílná. Patří wýhradně císaři, který ji odpowědnými ministry a auředníky těmto podřízenými a osobami ustanowenými wykonáwá. §. 85. Swěříli se spolku aneb komu jinému díl wýkonné moci, má wždy wláda práwo odwolání, a koruna je wždy opráwněna, stanowiti jiné nařízení o wykonáwání swěřeného dílu této wýkonné moci. §. 86. Wýkonné moci přísluší wykonáwání a plnění zákonů zemských a wykonáwání nařízení wydaných od sněmowních wýborů w oboru ústawné jejich činnosti. §. 87. Není-li říšský a zemský sněm shromážděn a jsau-li potřebné, nutné, w zákonech nepředwídané okolnosti, jejichž průklad by nebezpečenstwím hrozil říši anebo některé korunní zemi, jest císař opráwněn stanowiti potřebná nařízení, které prozatímní zákonní platnost mají a za které ministerstwo odpowědnost na sebe béře, s tau powinností, předložiti říšskému nebo zemskému sněmu ( ohledem na wydaná nařízení ) příčiny a wýsledky o tom. §. 88. Ministrům patří, wésti spráwu w říši a w jednotliwých korunních zemích, wydáwati potřebná k tomu nařízení a bdíti nad zachowáwáním říšských a zemských zákonů. §. 89. Ministrůw powinnost jest, pod swau odpowědností zastawiti aneb zapowědíti w záležitostech pozůstawených obcím nebo sněmům a jejím orgánům k samostatnému rozhodnutí wykonáwání administratiwních prostředků příčících se zákonům a wšeobecnému dobrému. §. 90. Ministrowé mají prawo přicházeti do sněmu a tam powždy slowa se chopiti; mohau se ale nechati zastaupiti wyslanými komissary w určitých wyjednáwáních. W hlasowání na sněmu říšském berau jen tehdá podílu, když jsau audowé sněmu. §. 91. O odpowědnosti ministrů, o saudním wyjednáwání proti nim a o jejich trestání w pádu odsauzení bude jednati zwláštní zákon. §. 92. Pro jednotliwé korunní země wywolí císař náměstníky, kteří co orgány wýkonné moci powoláni a powinni jsau, střežiti říšské a zemské zákony a starati se o wedení wnitřních záležitostí w objemu jejich auředního okresu. §. 93. Náměstníci mají práwo přicházeti buďto sami nebo skrze wyslané komissary do zemského sněmu a chopiti se wždycky slowa. W zemském sněmu mohau jen tehdá hlasowati, když jsau jeho audowé. §. 94. Náměstníci jsau we swé spráwě odpowědní za to, aby se zachowáwaly a plnily zákony říšské a zemské, stanowené ohledem na tu zem. §. 95. Wýkonná moc říšská může náměstníkům a wšem auřadům jednotliwých korunních zemí ponechati obstaráwání říšských záležitostí aneb jiné orgány zwoliti, které by we wšech dílech říše je obstaráwaly. XI. Hlawa. Říšská radda. §. 96. Po boku koruny a wýkonné říšské moci ustanowí se říšská radda, která bude powolána, aby měla poradní wplyw na wšechny ty záležitosti, we kterých se o její zdání ucházeti bude wýkonná říšská moc. §. 97. Audowé říšské raddy budau jmenowáni od císaře; při jich jmenowání má se bráti wšemožný ohled na rozdílné díly říše. §. 98. Zwláštní zákon určí zřízení a činnost říšské raddy. XII. Hlawa. Saudní moc. §. 99. Saudní moc wykonáwá se samostatně od saudcůw. §. 100. Wšechna práwomocnost wychází od říše. Příště nemají býti žádné patrimonialní saudy. §. 101. Žádný od státu ustanowený saudce nesmí po swém konečném usazení na místo leda saudním wýrokem na čas od jeho auřadu odstraněn anebo propuštěn, ani bez jeho žádosti na jinau službu přesazen ani na odpočinutí dán býti. Toto poslední ustanowení ale neplatí tehdá, když se saudce pro nastalau neschopnost ke službě podle předpisů zákonů na odpočinutí dá, jakož i při oněch změnách we stawu saudcůw, které se stanau potřebné proměnami we zřízení saudů. §. 102. Saudnictwí a spráwa mají odděleny a jedna od druhé nezáwisně postaweny býti. We sporných pádech je-li auřad spráwní anebo saudní powolaným, rozhoduje auřad zákonem určený. §. 103. Saudní jednáni má být podle prawidla weřejné a austní. – Wýmínky od weřejnosti ustanowí w interessů pořádku a mrawnosti zákon. – We wěcech trestních platí pře žalowací, we wšech těžkých zločinech, které zákon blíže wytkne, pak při prowiněních politických a tiskowých bude nalézati porotní saud. §. 104. Prowedení zpomenutých wšeobecných zásad, dle kterých příště saudnictwí má býti zřízeno a auřad saudní wykonáwán, jakož i jejich zawedení do jednotliwých korunních zemí se šetřením zwláštních poměrů jejich, zůstawuje se zwláštním říšským a ohledně ( §. 68 ) zemským zákonům. §. 105. Ustanowení zákonů w panujícího rodu o saudu audů císařského domu zůstanau w platnosti. XIII. Hlawa. O saudu říšském. §. 106. Ustanowí se nejwyšší říšský saud, který z powinnosti anebo na zanešenau žalobu zakročí w těchto pádech: I. Co auřad rozsudní: W rozepřích mezi říší a jednotliwými korunními zeměmi anebo mezi jednotliwými zeměmi mezi sebau, pokud wěc nesahá do oboru zákonodárné říšské moci. II. Co nejwyšší instance: W porušeních politických práw. III. Co wyšetřowací a nejwyšší saudící auřad: a ) w žalobách proti ministrům a náměstníkům, pak b ) we spiknutích a attentátech na monarchu nebo wladaře a w pádech swatozrády a zrády zemské. §. 107. Sídlo říšského saudu je Wídeň, a zwláštním zákonem se ustanowí, jak se usazowání saudů s ohledem na jednotliwé korunní země díti bude, jak welký jejich počet bude, a jaké bude jednání toho saudu. XIV. Hlawa. O říšském hospodářswí. §. 108. Daně a berně k aučelům říšským a zemským budau zákonem určeny. §. 109. Wšechny příjmy a wydání říše musí každoročně w rozpočtu wyjasněny býti, kterýž zákonem ustanowen bude. Kdyby se w rozpočtu nějaké přestaupení stalo, musí se nápotomnímu uznání říšského sněmu podrobiti. §. 110. Státní dluh jest od říše zaručen. §. 111. Wšeobecný aučet o každoročním říšském hospodářstwí bude i s přehledem státních dluhů od nejwyšší aučtárny říšskému sněmu předložen. §. 112. Zwláštní zákon ustanowí zřízení a práwa nejwyšší aučtárny. XV. Hlawa. O ozbrojené moci. §. 113. Ozbrojená moc jest určena k tomu, aby říši proti zewnějšímu nepříteli chránila a uwnitř zachowání pořádku a uskutečnění zákonů pojistila. §. 114. Uwnitř může ozbrojená moc k těmto aučelům jenom na wyzwání ciwilních auřadů a w pádech i spůsobech zákonem ustanowených zakročiti. §. 115. Ozbrojená moc jest hlawně poslauchající. Žádná její část nesmí společně raditi se. §. 116. Zákon ustanowí obor a spůsob wšeobecné powinností k wojně na zemi i na moři. §. 117. Wojsko stojí pod wojenským saudem a pod wojenským zákonem. Předpisy kázně pro wojsko na zemi i na moři zůstanau w plné platnosti. §. 118. Přísaha wojska na říšskau ústawu přijme se do přísahy na prápor. §. 119. Zřízení občanské obrany bude zwláštním zákonem spořádáno. XVI. Hlawa. Ustanowení wšeobecná. §. 120. Dokud orgánické zákony tauto říšskau ústawau wymíněné na ústawní cestě wydány nebudau, wydají se potřebné rozkazy na cestě přikazowací. §. 121. Dokud nowé zákony a nařízení we skutečnost newejdau, zůstanau posawádní w úplné platnosti. Dosawádní daně a berně budau se dále wybírati, dokud nowé zákony jinak neustanowí a k platnosti nepřijdau. §. 122. Auřadowé zůstanau až do uskutečnění nowých jich se týkajících zákonů a nařízení w jejich činnosti. §. 123. Změny této říšské ústawy mohau w prwním říšském sněmu na obyčejné cestě zákonodárstwí nawrženy býti. W nápotomních říšských sněmích jest k uzawření o takowých změnách zapotřebí, aby w obau sněmownách nejméně tři čtwrtě wšech šudůw přítomno bylo, a nejméně dwě třetiny přítomných pro ně hlasowaly. Dáno w Našem králowském hlawním městě Holomauci čtwrtého března léta spásy tisícího, osmistého, čtyřicátého dewátého, Našeho panowání prwního. František Josef. ( L. S. ) Schwarzenberg. Stadion. Krauss. Bach. Cordon. Bruck. Thinnfeld. Kulmer. 231 Základní práwa. My František Josef, z Boží milosti atd. Nařizujeme pro tyto jmenowané korunní země rakauského císařstwí, totiž pro arciknížetstwí Rakausy nad a pod Enží, wéwodstwí Solnohradské, wéwodstwí Štýrské, králowstwí Ilirské složené z wéwodstwí Koroše a Krainy, oknižněného hrabstwí Gorice a Gradisky, markharbstwí Ilirského a města Terstu s jeho okruhem – pro oknížněné hrabstwí Tyroly a Vorarlberg, pro králowstwí České, markhrabstwí Morawské, wéwodstwí Horno - a Dolno-Slezské, králowstwí Halič a Wladimír, s wédwodstwími Oswětínem a Zátorem, a welkowéwodstwím Krakowem, pro wéwodstwí Bukowinu; konečně pro králowstwí Dalmalské – w uznání a k ochraně politických obywalelům těchto zemí skrze přijatau od nás konstituční státní formu zaručených práw na náwrh Naší ministerské raddy, jak následuje: §. 1. Auplná swoboda wíry a práwo domácího wykonáwání náboženského wyznání se každému pojištuje. Užíwání občanských a politických práw je od wyznání náboženského nezáwisné, wšak ale občanským powinnostem skrze wyznání náboženské žádná ujma státi se nesmí. §. 2. Každá zákonně uznaná církew a společnost náboženská má práwo společného weřejného wykonáwání náboženstwí, řídí a sprawuje swé záležitosti samostatně, zůstane w držení a užíwání ústawů, nadání a fondů pro její aučele kultu, učení a dobročinnosti ustanowených, je ale jako každá společnost podrobena obecným zákonům státním. §. 3. Wěda a její učení jsau swobodné. Ústawy učební a wychowací zakládati a na takowých wyučowati, k tomu má práwo každý občan, který se schopností swau k tomu na cestě zákonní byl wykázal. Domácí učení nepodlehá žádnému takowémuto obmezení. §. 4. O wšeobecné wzdělání lidu má weřejnými ústawy, a sice w těch zemích, kde míchané obywatelstwo bydlí, tak se býti postaráno, že i ti kmenowé, kteří jsau w menšině, potřebné prostředky k pěstowání swé řeči a ke wzdělání-se w ní dostanau. Učení náboženstwí w obecních školách bude obstaráwáno od dotyčné církwe nebo společnosti náboženské. Stát má na wyučowání a wychowáwání wrchní dohlídku. §. 5. Každý má práwo, slowem, písmem, tiskem anebo obrazným wyjewením mínění swé swobodně na jewo dáwati. Tisk nesmí podroben býti censuře. Na zneužití tisku wydá se represivní zákon. §. 6. Práwo petice přisluší každému. Petice pod jménem auhrnkowým smějí wycházeti jen od auřadů a zákonně uznaných sborůw. §. 7. Občané rakauští mají práwo shromážďowati se a spolky twořiti, pokud aučel, prostředky nebo spůsob shromáždění nebo spojení není ani proti práwu ani státu nebezpečný. Wykonáwání tohoto práwa jakož i wýmínky, pod kterými práwa i společnosti se nabýwají, wykonáwají anebo pozbýwají, ustanowí zákon. §. 8. Swoboda osoby je pojištěna. Zatčení některé osoby má, wyjímajíc w dopadení na čerstwém skutku, jen na rozkaz důwody opatřený se státi, který wyšel od saudce nebo od auřadu saudní aukony zákonně wykonáwajícího. Každý takowý rozkaz k zatknutí má se zatčenému hned při jeho zastawení anebo nejpozději we čtyradwaceti hodinách po něm doručiti. §. 9. Auřad pro bezpečnost musí každého, jejž pod opatrowání wzal, w osmačtyřiceti hodinách propustiti nebo příslušnému saudu odewzdati. §. 10. Práwo domowní je neporušitelné. Prohledání obydlí a písemností anebo zabawení těcho smí se díti jen w pádech a spůsobu od zákonu určeném. §. 11. Tajemstwí psaní nesmí se porušiti, a zabawení psaní smí jen w případech wálky anebo na základě saudního rozkazu být předsewzato. §. 12. W pádu wálky anebo při nepokojích wnitřních mohau ustanowení přednějších § §. 5. až inklusivně 11. na čas a místně dány býti krom platnosti. Zákon ustanowí bližší o tom určení. §. 13. Naší ministerské raddě je uloženo, aby nawrhla nařízení, která k prowedení těchto ustanowení až k wystawení organických zákonů na prozatím se wydají, aby je předložila Naší sankcí. Dáno w Našem král. hlawním městě Holomauci dne 4. března 1849. František Josef. Schwarzenberg. Stadion. Krauss. Bach. Cordon. Bruck. Thinnfeld. Kulmer. O robotě. My František Josef, z Boží milosti atd. Uwažujíce, že co možná rychlé a auplné prowedení zrušenosti poddanstwa w zákonu od 7. září 1848 wyslowené a pojištěné tím rownopráwnosti a wyprostění wšeho gruntu a půdy z břemen, jakož i wypočtení a wyplacení slušné náhrady, kterau řečený zákon posawádním opráwněncům w zásadě pojistil, nutně požadují některé zásadám tohoto zákonu přiměřené administravní nařízení a jmenowitě sestawení několika komissí w každé zemi k jeho prowedení a k aučelu tomu, aby powinnowaní zbawení byli dodnes panowawší nejistoty o spůsobu a míře oné slušné náhrady, a aby jim dostalo ihned w nejauplnější míře oněch w řečeném zákonu pojištěných prospěchů, konečně také aby opráwněncům náhrada podle téhož zákona jim příslušící co nejdříwe byla wypočtena, uzawřeli jsme na radu naší ministerské raddy a nařizujeme následowně: §. 1. Robota a robotní platy podruhů a chalupníků na poddančích půdách osazených jsau podle zákona od 7. září 1848 zrušeny bez náhrady. §. 2. Zemské komisse, které se w každé zemi ustanowí, budau prohledajíce ke zwláštním poměrům jednotliwých zemí zpytowat a určowat, které pod rozličnými názwy stáwawší powinnosti se wyrozumíwají w ustanoweni wysloweném w §. 5. zákona od 7. září 1848, a tedy bez náhrady přestati mají, a které naopak powinnosti a dáwky padají pod ustanoweni §. 6. řečeného zákona, tedy jen proti daní náhrady se zrušejí. Tytéž komisse wyskaumají na straně druhé, které břemena následkem §. 5. řečeného zákona mají odpadnauti se zrušením práw naproti stojících. §. 3. W ustanoweních § §. 3. a 6. zákonu od 7. září 1848 je obsažen wšeliký na gruntowní majetnosti trwanliwě lpící desátek, byť on i nepocházel z poměrů poddanstwa anebo wrchnostenského nadwlastnictwí. 4. Práwa na lesích a pastwách, jakož i služebnosti mezi wrchnostmi a jejich posawádními poddanými, která práwa, wyjímajíc wesnicko-panské práwo k trhání kwítí ( Blumsuchrecht ) a pastwě, jakož i pasení na úhořích a strništích, w §. 7. zákona od 7. září 1848 bez wýplaty jen zrušena – zůstanau až k prowedení zrušení s wýplatau w platnosti. Bližší ustanowení o zrušení a náhradě budau určena pro každau jednotliwau zem podle její zwláštních poměrů. §. 5. Powinností zakládající se na zákupních ( emfiteutských ) a jiných smlauwách o dílné wlastnictwí, které podle §. 8. patentu od 7. září 1848 proti náhradě jsau zrušeny, mají, dokud wýplata není učiněná, být plněny, s tau jedinau wýmínkau, že naturální práce již nyní w penězích se mají reluirowat. Prowedení této wýplaty náleží na zemské komisse. §. 6. Naturální dáwky, které se nedáwají z desátnictwí jako aliquotní část wýnosu obilního, nýbrž jako nezměnitelná dáwka ku kostelům, školám a farám, nebo k jiným aučelům obce, nejsau zrušeny zákonem od 7. září 1848, musejí se ale taktéž wyplatiti. §. 7. O časných smlauwách pachtowních a nájemních neplatí zákon od 7. září 1848. §. 8. Při ustanowowání náhrady za powinnosti, které podle § §. 3. a 6. zákona od 7. září 1848 za náhradu jsau zrušeny, půjde se podle těchto zásad: Předmět náhrady, která se opráwněnci dáti má, je cena powinnosti podle wýměru práwem příslušného. §. 9. Dáwky z plodin zemských budau se počítati na penězích podle těch cen, které k prowedení stálého katastru gruntowní daně jsau určeny. Pro ty krajiny, kde katastralní ceny posud nejsau určeny, určejí se ceny plodin zemských w nejkratší cestě, na základech k prowedení stálého katastru wyznačených. §. 10. Ceny jiných naturalních dáwek z rolničit plodin budau se počítati podle katastralních cen, a kde těchto není, podle wycenění jim přiměřených. §. 11. Ceny roboty spočtau se podle poměru, w kterém stojí cena díla nuceného k dílu ze swobodné práce. Tu wšak musí zachowána být zásada, že cena práce nucené w žádném pádu nesmí být počítána wýš než s třetinau ceny práce swobodné. Kde mezi stranami již nyní je menší cena reluiční nebo abolitní, nežli by wypadla podle práwě zmíněného wýměru ceny, má slaužiti menší wýplatní cena za základ pro wyměření náhrady. Cena tak nazwané měřené roboty, to jest: roboty ( od kusu ) pro určené díla, buď určena šacowáním. §. 12. Nezměnitelné peněžit dáwky, jako robotní a desáteční peníze, nebo za služby wšeho jiného druhu nech se rozpočtau podle stáwajícího fixního wýměru. §. 13. Činže dáwané posud we wídeňským čísle, w šajnech budau reducírowány na kowowé peníze podle kursu 250 za 100. §. 14. Náhrada za platy při změnách, které se nezakládají na zákupních ( emfiteutsckých ) smlauwách mezi wlastníkem wrchním a požitkowým, nýbrž na zřízeních zemských, na zákoně nebo na poměru poddanstwí, bude se po odražení daně, která se z braní těchto platů skládáwala, po odražení wydání na gruntowní kníhy a toho dílu wydání za wykonáwání saudnictwí a politické spráwy, jenž příjmami wrchnosti na taxách a platech jurisdiktních nebyl kryt, konečně po odražení wšech jiných protějších powinností platiti na základě třidcetiletého průměru ze státního pokladu předběžně skrze roční wýplatek ( Rente ). Spůsob, jak se platy při změnách na emfiteutských smlauwách spočíwající nahraditi mají, pozůstawuje se zwláštním ustanowením. §. 15. Od ocenění wšech zákonem od 7. září 1848 zrušených aneb ke zrušení ustanowených powinností, wyjímajíc platy při změnách, odtáhne se cena protějších powinností, které se od opráwněného powinnowanému při plnění dlužnosti dáti měly. Wyskaumání ceny protějších powinností bude se díti na tom samém základě, na kterém se dělo wyskaumání ceny powinností, a w žádném pádu, i tehdá ne, kdyby onano cena přewýšowala tuto, nebude přewýšující částka nahražena. §. 16. Od takto wyskaumané ceny zrušených powinností odtáhne se třetina pro daň, kterau měl opráwněnec z těchto příjmů platiti, pak přirážky k této dani, wýlohy u wybírání a wýpadky – jakožto paušální wyrownání. §. 17. Suma po odražení řečeného paušálního wyrownání we dwau třetinách pozůstáwající, činí míru náhrady, která patří opráwněnému. §. 18. Z těchto dwau třetin wypočtené ceny má za powinnosti, které § §. 3. a 6. zákonu od 7. září 1848 za náhradu jsou zrušeny ( pokud se nezakládají na emfiteutské nebo jiné smlauwy o dílné wlastnictwí anebo na duchowní nadání ), platiti powinnowaný jednu třetinu, druhá třetina složí se jakožto břemeno dotýčné země z prostředků zemských. W zemích, kde není žádných přiměřených prostředků zemských k wynaložení na tento aučel, anebo jsaucí nepostačují, poskytne prozatím státní poklad chybící sumu na aučet dotýčné země a s wyhražením wyrownání, které se má státi jen mezi státem a tau zemí. §. 19. Náhrada podle wýměru w §. 17 udaného za powinnosti, které se zakládají na emfiteutské nebo jiné smlauwy o dílné wlastnictwí, anebo na duchowní nadání, musí se složiti jen od powinnowaného. Wýmínka od této zásady stane se tehdá, když roční suma co náhrada podle §. 17. wypadající sama, anebo pakli se strefí s náhradau, která podle § 18. patří za powinnosti z těchže gruntů, společně s tauto přewyšuje 40 percent čistého wýnosu obtíženého gruntu. W takomémto pádu bude se suma, o kterau náhrada na powinnowaného wypadající přewyšuje řečený wýměr 40 percent, platiti s tím obmezením z prostředků země, a poskytne se, kde těchto není, ze státního pokladu, že powinnowaný nemá skládati žádnau menší sumu než polowičku wýměru podle §. 17. určeného, tj. nic míň, než třetinu udané ceny podle §. 15. wyskaumané. Čistý wýnos wyskaumé se w těch zemích, kde šacunk wýnosu pro katastr gruntowní daně je dokončený, podle wýsledků téhož, w druhých zemích ale podle domnělých wýnosů provisorium gruntowní daně, od kterých se odtáhne wýloha za wzděláwání. §. 20. Platy podle ustanowení tohoto patentu na powinnowané případající odwáděti se budau ke státním kassám, které se k tomu poukážau, we čtwrtletních rátech; opráwněný bude slušící jemu sumu náhradní wybírati u státních kass w půlročních dekursivních rátech. §. 21. Odwádění platů od powinnowaných bude pohledáwáno na té samé cestě a těmi samými kroky, které jsau předepsány pro odwádění gruntowní daně. Též užíwají žádosti o tyto placení přední práwo zemskopanských daní w pádech konkursních a exekučních. §. 22. Wůbec platí ta zásada, že se má roční náhradní wýplatek na powinnowaného wyskaumaný, dwacetkrát za jistinu wzatý, powažowati za břemeno, na sproštěném statku se zákonní předností přede wšemi druhými hypothekárními břemeny jsaucí a předních práw zemskopanských daní užíwající, a co takowé s ním se má nakládati. Zwláštní ustanowení zprostředkují prowedení této zásady. Weškeré k tomuto konci potřebné jednání auřední we weřejných knihách má se dítí bez platů. §. 23. W každé zemi bude o to pečowáno, aby powinnowaným, kteří by místo ročního za náhradu wyskaumaného wýplatku ( Rente ) raději položili kapitál náhrady zrowna anebo w několika stejných ročních wýplatcích s dwacaterau k placení wyskaumanau sumau ročního wýplatku, byla dána příležitost, aby se spůsobem co možná jednoduchým, rychlým a lewným auplně zprostili swé powinnosti náhradničí. §. 24. Je-li statek, ku kterému zrušené příjmy co pramen wýnosu náležely, obtížen dluhami nebo jinými záwadami, má se při odewzdáwání náhrady podle občanského práwa státi náležité opatření práw osob třetích. Wůbec má se míti péče o to, aby se nároky k náhradě býwalému k příjmům opráwněnci ze zrušení příjmů wzrostlé podaly k nahlédnutí u dotýčných korporací we weřejných knihách, a sice bez platu. §. 25. K ulehčení opráwněnců ( wrchností ) se ustanowuje, že jim wyplacena bude i před auplným wyšetřením náhrady jim příslušící jakožto předplatek třetina těch důchodů, která by wypadla za jejich dosawadní opráwněný příjem podle zásad tohoto nynějšího patentu strany ocenění zrušených powinností. Tyto předplatky mají se powažowati na aučet a na srážku od konečné náhrady, která se wyšetřiti má, a mají se wyplatiti, kdyby se k tomu zemských prostředků nedostáwalo, z důchodů říšských na aučet powinnowaných k platu tomuto, což se jim také při konečném splácení náhrady připočísti má, při čemž owšem ohled brán budiž na potřebné práwní opatrnosti tabulárni. §. 26. Aby se porownání mezi opráwněnci a powinowanými ulehčilo, a aby se náhrada od jednoho stejného času wypočísti mohla, mají powinnowaní restowní powinnosti za r. 1848 ( jak se w které zemi počítá ), a sice těch práw, která w §. 3. a 6. zákonu od 7. září 1848 s přislíbením náhrady zrušena jsau, nahraditi předběžně a sice s odrážkau šestiny celoroční powinnosti podle paušálu. Při wyměřowání tohoto platu w cifrách má se jednati podle zásad ustanowených strany wyšetření náhrady w tomto patentu §. 8. až 13., pak §. 15. Resty takto wypočtené mají powinnowaní zároweň s daní do důchodů zemských zaplatiti, odkud se opráwněným wyplatí. Za to ale nebude také powinnowaný nahrazowati opráwněnému daň, kterau tento pro r. 1848 z těchto zrušených powinností již zaplatil, a plat náhradní má teprwa od konce r. 1848 ( jak se w které zemi počítá ) běžeti. §. 27. Mortuarium a laudemium od změn, které se před 7. zářím 1848 staly, má se od powinnowaného opráwněnému platiti jen w těch pádech, když se strany mortuarium aumrtí před 7. zářím 1848 přihodilo, a strany laudemium, jestli se zápis před tímto časem žádal; awšak zde platiti mají zwláštní ustanowení tohoto patentu strany emfiteutických smlauw. §. 28. Resty, roboty domkářů a podruhu dle §. 1. thoto patentu, též jiných w §. 5. zákonem 7. září 1848 bez náhrady zrušených práw, pokud do roku 1848 ( jak se w které zemi počítá ) sáhají, mají propadnauti bez náhrady, wyjmauc taxy auřední gruntowních kněh. §. 29. W každé zemi a w každém kraji ustanowí se zwláštní komisse k wykonání ustanowení tohoto patentu, při kterých komissích jak opráwnění tak powinnowaní náležitě zastaupeny budau. §. 30. Odpory proti šacowání zrušených powinností rozhodnau se bez další práwní cesty porotau. K těmto porotám má každá strana woliti jednoho, a tito dwa wywoleni dohromady přiberau si třetího. §. 31. Zwláštní nařízení ustanowí, jak mají být komisse sestaweny a jak se má při nich i při porotách jednati. §. 32. Zwláštní ustanowení se wydají strany zřízení katastru náhradního w každé zemi, jakož i strany zřízení zemských auwěrních ústawů, aby se skrze ně co nejdříwe auplně oswobodili powinnowaní a uspokojili opráwněnci wyplacením sumy jim jakožto náhrada náležející. §. 33. Wšechny listiny, spisy a jednání strany wyšetření a zaprawení náhrady zá powinnosti zákonem od 7. září 1848 zrušené jsau oswobozeny od kolků. §. 34. S ohledem na králowstwí Haličské ustanowí zwláštní nařízení, kterau se tam má patent od 17. dubna 1848 a zákon od 7. září 1848 prowesti. 232 §. 35. Pro zwláštní okolnosti králowstwí Dalmatského, které se ještě wyšetřiti musí, bude zwláště a hned wyjednáwáno, jak dalece se jich dotkl zákon od 7. září 1848 a kterak by se tam prowesti mohl. §. 36. We wšech ostatních zemích, pro které zákon 7. září 1848 wydán jest, mají se ustanowení tohoto patentu hned we skutek uwesti. §. 37. Ministři wnitřních záležitostí, sprawedlnosti a financí mají tento patent we skutek uwesti, a potřebné k tomu předpisy a nařízení wydati. Dáno w Našem král. hlawním městě Holamauuci dne 4. března 1849. František Josef. Schwarzenberg. Stadion. Krauss. Bach. Cordon. Bruck. Thinnfeld. Kulmer.


19. březen 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Z Vídně (Pokračowání), Autor: X
Z Wídně. ( Pokračowání. ) Kdybych wám též o jiných koncertech, třeba jen stručné spráwy podati chtěl, zrostl by dopis můj na několik archů, každodenně jest zde koncert a w neděli wždy několik najednau. Znamenité jest to, že téměř w každém nějaký Slowan wystaupí. Tak dáwal Dubec koncert na guitaru a sl. Dubowá w něm zpíwala, w jiných opět wystaupili Laub, Szpakowski, Pichowský a j. Jen toliko o koncertu fletisty Hertleina se zminit chci, w kterém weřejně po prwé wystaupil p. Pichowský, u Pražanů, kteří Tomáškowy wečerní zábawy nawštewowali, zajisté w dobré paměti. P. P. hrál fantasii od Droyšoka a koncert od Schulhofa, a užaslo obecenstwo nad čerstwostí, smělosti a libohlasem jeho hry. Že p. P. se žádnau ze swých prací newystaupil, to toliko jeho skromnosti připisujeme. Jak dalece ze saukromých koncertů w Praze a zde skládání jeho známe, držíme je za wýtečné, po každém přehrání nowé krásoty hudební, nowé myšlénky w nich nalezáme. Ano některá díla jeho netušené posud wěci předpowídají. — Pan P. jest bystrý znatel hudby a co žák proslulého Tomáška zná též oceniti zpěwy naše národní; celým srdcem nám náleží, to doswědčuje také jeho znamenitá pilnost, by se jazyku českému dokonale přiučil a tak w několika měsících wynahradil, co w Praze byl zameškal. Zajisté každého milowníka hudby spráwa potěší, že nám p. P. wíce písní a sborů sděliti hodlá. Sbor jeden již zhotowil a pro druhý koncert slowanský přichystal. Wybral si Chmelenského básně „ Slowo k wlasti “; hudba tohoto sboru welkau známost ducha národního ukazuje. Bude to také jeho prwní práce, kterau tiskem do weřejnosti pošle. Rádi p. Pichowskému bránu do chrámu hudby národní otwíráme, mile tam jeho zpěwy zníti budau. Jen při tak welikých schopnostech dá se též něco welikého wywést. — — Předešlau neděli 7. Března prowozowala se w kostele řádu pobožn. škol vokální mše pro mužské hlasy od našeho krajana p. Piusa Richtra, mistra hudby u kněžny Kinské, pod wlastním jeho řízením. Skladatele wzdělanost hudební, nejwýtečnějšího žáka školy Prokšowy w Praze, již napřed nám za to ručila, že nám tauto prací nic obyčejného podáno nebude; a w prawdě již hned w Kyrie ( Cmoll, ) ( Christ Es dur fugato ) byli jsme důkladností a wážností slohu zaujati. Credo ( Es dur ) wyniká swau rázností nad wšemi skladbami tohoto druhu tak, že těžko jest rozhodnauti, máli se majestatnímu úwodu čili cituplnému „ Et incarnatus “ aneb mistrně pracowané fugě, která konec činí, přednost dáti. „ Sanctus “ jest prawá k pobožnosti wzbuzující hymna. W „ Benedictus “ střídá se solowý čtwerozpěw se sborem. Wážné „ Agnus “ ( F moll ) a jemné „ Dona nobis “ ukončuje co nejpřiměřeněji celé to wýborné dílo, jehožto rázností skladby a půwodností myšlének si pan Richter u znatelů i u obecenstwa nemalé sláwy wydobyl. Hudba tak wznešená na mrawný cit náš náramnau silau aučinkuje a milewítaným jest prostředkem ku powznešení lidského ducha k welebnosti wšeho míra nepochopitelného. Takowá hudba powznáší nás nad malichernosti wšedního žiwota, ona konejší burácení wášní, dodáwá duši, mír a spokojenost samy s sebau, utrobu naši rozšiřujíc, plní nás newyslownau tauhau, jíž si jen málo wykládati umíme.


15. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o novém uvedení Tylovy hry], Autor: Havlíček, Karel
W neděli dne 18. března bude se we prospěch p. Jana Kašky w českém diwadle hráti nowý kus od Tyla: chybějící uvozovky Twrdohlawá žena a zamilowaný školní mládenec, národní báchorka we 3 jednáních se zpěwy a tancem. Hudba od Škraupa. “ Přejeme o české diwadlo welmi zaslaužilému p. Kaškowi hojnau náwštěwu.


27. únor 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Literatura, Titulek: Nové knihy v Hurbano-Štúrském nářečí na Slovensku, Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy w Hurbano-Štúrském nářečí na Slowensku Prjaťel ludu. Knižka pre Slovenských hospodárou a remeslňíkou. Vidavaťel Ján Kadaví. — Zvazok I. V Buďíňe. 1842 (? snad má být 1846. ale Orol Tatránski má 1842, knihu samu před rukama nemáme ). Písmom J. Gyuriana a M. Bagó. ( Cena 10 kr. stř. ) Při této příležitosti nemůžeme úsudek swůj o jednání p. Kadawého zatajiti. Pan Štúr a p. Hurban mohou si psáti w jakém nářečí jim libo, za swé peníze může člowěk tisknout, co se líbí; a býti novým prorokem je wěc pro slabé duše wždy žádoucí a zároweň welmi lehká. I u nás jsou lidé, kteří wymysliwše tři neb čtyry nowé kličky w abecedě, doufají odtud nesmrtelnost swého jména. My wšak smějíce se jenom, nekacéřujeme je, poněwadž ze zkušenosti wíme, že i dwouleté dítě takowé nowoty wymysliti dowede a také častokráte již wymyslilo. W tak důležité wěci ale, jako jest odtrhnutí-se Slowenska od naší obecné literatury, odtrhnut-se podle kontextu:odtrhnutí-se Slowenska práwě w tu dobu, kde madarština takowé síly a rozšířenosti nabyla a tedy nowě zaražená literatura tím menší naděje má než kdy jindy, odtrhnutí-se Slowenska práwě w tu dobu, kde naše literatura a jazyk wždy wetšího prospěchu nabýwá: w tak důležité wěci prawím, neměl by pan Kadawý tak kwapně jednat. Ať nemyslí pan K. že bychom w jiných okolnostech neschwálili wydání knížky pro lid w nářečí prostonárodním, naopak za zásluhu bychom mu kladli, že on, zrozen w králowstwí, tolik lásky a šetrnosti k weškeré wlasti swé má, že se i prostonárodnímu nářečí toho kraje, w kterém teď žije a úřaduje, naučil: nyní ale kde se tím podporuje záhubné počínání některých ( ať nejmírněji řekneme ) neprozřetelníků, kteří se bez toho wšemožně starají, zjednati si nasledowatele a pomocníky, w takowé době neměl pan Kadawý jména swého propůjčiti škůdcům. Přeswedčeni jsme, že p. p. Hurbana a Štúra, žádné důkazy, žádné napomenutí, žádné prosby od nastoupené dráhy neodwrátí: přeswedčeni jsme, že se raději, pakli swou wůli neprowedou, k maďarské straně přidají: kdy se ale toho dočkáme, aby jiní rozumnější Slowáci, o kterých wíme, že počínání p. Hurbanowo a Štúrowo neschwalují, proti nim statně wystoupili. Nechají-li je ještě dále bez odporu mluwit, jest se co báti, aby křikem swým wšechno na Slowensku nepřewrátili. Což pak by se nemohl proti nim wydáwat časopis w neurčitých swazcích jako Tatránka, kterýby, weden jsa od mužů soudných a w poměrech Slowenských důkladně zkušených, řádnou oposící proti nepraktickým nowotářům wedl, a běh jejich zabawil a zwrátil?! H. Borowský.


27. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Dílo pana Braunera]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. - Pan Dr. Brauner dílo swé: „ Böhmische Bauernzustände im Interesse der Landeskultur und des Nationalwohlstandes besprochen “, o němž jsme již w čísle 87. těchto listů zmínku učinili, J. C. W. našemu milowanému zeměspráwci wěnowal, což J. C. W. nejlaskawěji přijmauti a spisowatele skwostným darem poctíti ráčila. W málo dnech tedy dílo toto, již wytištěné u weřejnost přijde. Neopomineme o té pro nás důležité knize co nejdříwe obšírnější spráwu podati.


22. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Po zdejších nowinách plawe tyto dni zpráwa, že prý jsau zapowězeny Morawské Národní Nowiny, kteraužto nowinářskau kachnu pustili do swěta – nemýlím-li se zdejší auřední Nowiny. Tato zpráwa jest dokonce neprawdiwá. Poněwadž wšak nebýwá šprochu, aby nebylo prawdy trochu, musíme o tom powědíti, co nám z Brna psáno jest. Pan biskup Brněnský hr. Schaafgotsch uznal prý totiž za spasitelné zapowědíti zwláštním cirkulářem ke kněžstwu naše Národní Nowiny. Tato zpráwa nepochybně se na cestě z Brna do Prahy tak porauchala, že zapowězeny jsau auředně Morawské Národní Nowiny. O Morawských Národních Nowinách můžeme ale každého ubezpečiti, že nikdy zapowězeny nebudau. – Co se ostatně laskawého powšimnutí našich Národních Nowin ze strany welebného pana biskupa Schaafgotsche týče, musíme wyznat, že upadl p. biskup do podiwného sofismatu. Myslí-li totiž, aby kněžstwo jeho nečtlo naše nowiny, tuť owšem práwo má disciplinární cestau swému kněžstwu poraučeti a zakazowati, ale zas tím před swětem kněžstwo swé snižuje, myslí-li, žeby dosti wzdělané nebylo, aby i „ kacířské “ spisy s prospěchem a bez nakažení čísti mohlo. ( To slowo „ kacířské “ wšak řečeno budiž sine omni praejudicio s ohledem na naše nowiny, které i my i snad také weliký počet katolíků za dobře wěřící a čistě katolické držíme, třeba se nesrownáwaly w náhledech s některými pány biskupy. ) Jestli ale pan biskup Brněnský myslí, aby lid jeho diecése naše nowiny nečetl, tuť owšem kromě swé rady žádné jiné práwo nemá zakazowati je, leda snad obmýšlel čtenáře našich nowin excomunicowat, čehož přece, bohdá! nebude. Z tohoto kroku pana biskupa Brněnského wšak opět wyswítá jeho necírkewní smýšlení. O Pánu Ježíši neb o Apoštolích newíme nic, žeby byli někomu zakazowali nějaké učení rozšiřowat: oni kázali swé ewangelium a nechali každého jiného kázat jiné, jsauce přeswědčeni, že prawda sama i bez hole swětské zwítězí nad neprawdau. Ba naopak, jiní lidé byli tak urputní, že zakladateti naší katolické wíry a jeho apoštolům zakazowali učiti, že je chytali, zawírali, mrskali, mučili, wěšeli, zabíjeli: ale prawda přece se nedala chytit, zawřít, mrskat, mučit, powěsit a zabít, nýbrž udržela se na žiwě a na swobodě, a swítí až posud celému swětu a bude swítiti déle než hrdé paláce biskupské.


5. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Jiřina]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 2. Jiřina. Powídka z časů Jindřicha Korutana, od Prokopa Chocholauška. W Praze u Jar. Pospíšila 1846, str. 407. Cena 1 zl. stř. 4. Palcéřík. Dějepisná powět z dob Otakara II. od P. Chocholauška. W Praze 1847 u Jar. Pospíšila, cena 30 kr. stř. Známa ze Kwětů.


16. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Šest zpráv], Autor: Havlíček, Karel
‒ Ministerstwo rolnictwí chce prý užíti za auřední swůj orgán německých Hospodářských Nowin wPraze wycházejících. ‒ Arciwéwoda Karel Ferdinand odebral se do Wlašska k c. k. wojsku. ‒ Sezení městské raddy dne 13. ledna. Přečetl se dohotowený preliminar důchodní na rok 1849. P. Haklik mluwil pak pěknau řečí proto, aby se školní plat w trivialních školách obci neplatil, poněwadž nauze tak welká je, že rodičům, jenž děti swé do trivialních škol obyčejně posílají, prawidelné placení školního platu obtížné je, a poněwadž to raddy městské důstojno je, by na princip spoření při školách, kdež se budaucí občané wzděláwají, nehleděla. Pan měšťanosta mluwil we smyslu řeči pana Haklika ‒ a hlasowáním je rozhodlo, by se školní plat obci neodwáděl. Pak se od sekce nawržené preliminární wydání pro potřeby národní gardy s 36.000 zl. stř. na 10.000 zl. snížilo. Pan Haklik nawrhnul na to, by obchodníci do Prahy w záležitostech obchodních přišlí obci zwláštní daň odwáděli. Pan dr. Bělský přidal k tomu, by se i z obchodních skladů daň dle wýtěžků určená platila. Pan Lämmel mluwil praktickými důwody proti tomu, a uzawřeno, by se daň takowá neplatila. Pak se přijal náwrh stranu založení trhu pro koně a howězí dobytek w Praze. Konečně oznámil měšťanosta, že p. Schuffeld na místo zesnulého prof. Al. Swobody do městské raddy wstupuje. ‒ Prof. fysiky Petřina dochází často do zámku k císaři a bawí jej fysikálními experimenty. ‒ Dne 15. ledna byl w jednom sále Staroměstské rádnice prwní čestní saud nár. gardy držán. Několik gardistů 17. a 18. setniny a setníci Fingerhut a Rott byli totiž obžalowáni, že při slawnosti k poctě nastaupení nowého wladaře na trůn od swého plukowníka p. Unschulda hlasitě české welení žádali, když on německy welet začal. Dr. Fischer, již dříwe známý co nepřizniwec nowého uwolněného času, byl mluwčí strany žalující. Po přečtení protokolů a referátů, kteréž žaloby a swědectwí žalobníků, mezi něž i p. Fischer patřil, obsahowaly, přešlo se k řečnění ze strany žalujících a obžalowaných. Fischer udal, že chowání-se 17. a 18. setniny a zejména udaných gardistů je disciplinární trestuhodné přečiněňí, a nawrhowal, aby nejenom obžalowaní gard. byli potrestáni, ale protože se ze wšeho zdá, že ještě mnozí jiní, jichž jména jsau neznámá, tím samým disciplinárním přečiněním winni jsau, aby od celé 17. a 18. setniny dostiučinění bylo žádáno. Proti p. dru. Fischerowi mluwil rozwážným a důwodným spůsobem p. Fingerhut, práwě, že zde o trestech nemůže rozhodowáno býti, poněwadž žádného disciplinárního zákonu nestáwá, a že w proz. zákonu pro nár. gardu jedině stojí, že ten trestu propadá, jenž těžkého prowinění we službě se dopustí; parády že wšak nepatřejí k službě; chození na parády že je swobodná wůle swobodného gardisty, a že wůbec zde nanejwýš mluweno může býti o přestaupení slušnosti ‒ nikoli wšak discipliny. Posléz podotknul p. Fingerhut několika slowy nezákonní spůsob, nímž se pro celý prápor určilo, w jaké řeči má být weleno. Dr. Fischer mluwil pak co zástupce žalující strany proti p. Fingerhutu; ‒ udáwal, jak to je u wojště, a wůbec sotismy swými nic z toho, co p. Fingerhut uwedl, newywrátil. Pak mluwil p. dr. Burian, poručík, jsa při straně obžalowaných. Podotknul w jádřné a rázné řeči, že není potřebí, na obžalowání wáhu klást, poněwadž žalující nikdy nesmí býti spolu swědkem, nímž p. dr. Fischer je, a že 17. a 18. setnina sama příčiny má, žalobníky obžalowat a od nich zadostučinění požadowat. Na to odwětil dr. Fischer, že nemluwí co uražený jednotliwec, nýbrž we jménu celé nár. obrany. ‒ Potom mluwil obžalowaný gardista p. Šolle; dokládal, že w celé té hádce newidí nic jiného, než nowau činnost dáwné protinárodní nepřátelské strany, kteráž spory a rozbroje rozsíwat dosud neustáwá; že on nezná disciplinární zákon ani prowinění, že toliko dobře wí, že nár. garda má být česká, protože je národ český, a že nikoli obžalowaní, nýbrž půwodcowé rozepře té jsau trestuhodni. Dr. Fischer mluwil zas, a zas nic nedokázal. We smyslu pana Šolle mluwil i spolu obžalowaný gardista Černý. Pak se na požádání p. Šolle a Fingerhuta oprawil protokol, w němž se některá neprawá udání nacházely. Pak wyzwal pan Bernt, předseda disciplinární komisse, strany žalujících, by ještě někdo z nich mluwil. Jediný p. Horník wystaupil a dokládal, že je uražen. Posléz mluwil pan Rott a žádal pro 18. setninu zadostučinění, poněwadž se jí křiwda děje. ‒ Na to se odebrala komisse disciplin. do wedlejšího pokoje, by losowáním nad obžalowanými rozsaudila. Po dosti dráhnem čase oznámil p. práporník Bernt osud odsauzených; pp.Fingerhut, Šolle, Černý a Jedlička jsau za winné uznáni, a p. Unschuldowi a Rottowi se má zadostučinění prokázat. Spůsob trestu se dnes o 9. hodině při opětném weřejném sezení disciplinární komisse oznámí. — Činíme přátely slowanské filologie na to pozorny, že p. Waceslaw Hanka, bibliotekář Českého Museum, bude přednášeti o počátcích poswátného jazyka Slowun ( Načala svjaščennago jazyka Slovjan ) wždy we středu a w pátek od 6‒7 hod. na wečír w Karolinum. ‒ Zejtřejší bál studentský bude prwní slawnost, kde bude weškeré studentstwo Pražské podlé spolků swých representowáno, z nichžto posud nejznámější jsau: Lotos, Slavia, Praga, Teutonia, Hilaria, Markomania, Ostří hoši a Bohemia. ‒ Po kruté zimě, která 23° dosáhla, nastala náhle úlewa přede wčírem a wčera. Za 24 hodin roztál wšechen sníh na střechách a po ledě na Wltawě ženau se mladé praudy. ‒ Podepsané, starostka i audowé wýboru, oznamují, že nejsauce již we „ Spolku Slowanek “, wšecku dálší odpowědnost ohledně spolku toho od sebe odmítají. Johanna Fryčowá, doktorwá. Marie Jelínkowá, kupcowá. Anna Mašnerowá, justicierowá. Jos. Špottowá, choť dra. w lékařstwí. Jos. Rudowá, doktorowá. Johanna Zahořanská, doktorowá. Regina Štorchowá, officialowá. Julie Pospíšilowá, choť knihtlačitelowa.


21. květen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Hlas o národnosti., Autor: Havlíček, Karel
Hlas o národnosti. ( Schlegels Werke, 1. Band, Wien 1846. ) Každý samostatný a znamenitější národ má práwo ke swé wlastní literatuře, t. j. ku wzděláwání swého jazyka, bez čehož ani wzdělanost ducha nemůže se powažowati za wlastní, podstatné a národní jmění, alebrž jsauc toliko cosi cizím jazykem přiučeného a prowozowaného wždy jakýmsi barbárstwím zapáchá. Byloť by owšem pošetilé, chtěl-liby kdo lásku k jazyku přirozenému tím oswědčowati, když by nižádným cizím jazykům se neučil aneb jimi opowrhowal. Jižť k samému wděláwání ducha, ať o starých nic nedím, mnozí z nowějších jazykůw wíce méně potřebnými se býti widí, hned ten, hned onen, podlé zwlášťních žiwota úkolůw. Mimo to přinucují nás i zewnitřní okolnosti jim se učiti a jich užíwati. Nanejwýš ale utlačuje se národ, ano hrozné bezpráwí se mu děje, wtírá-li se mu cizí jazyk zákonodárstwím a úředním jednáním; neboť užíwání jazyka cizozemského w zemských saudech a co s nimi se stýká, jakož i we wyšším společenském žiwotě nemůže leč škodliwě působiti na mluwu domácí. Kde wšak tak dalece se zabředlo, tuť owšem aspoň wždy jednotliwým osobám naříkati jest na swé hoře. Práwě k tomu ale přihlížeti má wzdělanější wrstwa národu a wůbec wyšší stawowé, pečujíce o to, kterak by usta mezi obojí tau wýstředností učinila se prostrannější a schůdnější, aby tak dáno bylo nuzné potřebě, čeho žádá, a powinnost ke wlasti nebyla zanedbána. Neboť owšem za předůležitau a práwě swatau powinnost kladu péči o národní jazyk, zwláště pak wyšším stawům ji k mysli uwáděje. Každý dobře zwedený člowěk powinen jest snažiti se, aby jazykem wlasti swé mluwil čistě a prawidelně, ano co možná dokonale a wýborně; každý měl by, jak o dějinách národů swého, tak také o jeho jazyku a literatuře nikoliw powrchní, ale postačitelnau ziskati powědomost. I dáť se powinnost tato tím snadněji wyplniti, anoť rozum a mysli obratnost cwičením-se w cizích jazycích nemalé nabyla bystroty. Cizokrajní pak mluwa, nelze-li jinak jí se wyhnauti, wždy w jistých mezech a pokud potřeba káže, držána buď. Powinnost bdíti nad jazykem národním nikomu neměla by swětější býti jako stawům wyšším; neboť čím wětší jest díl, jejž jedenkaždý z nich pro sebe béře a požíwá z národního jmění, z důstojenstwí a z práw wýhradních we swé wlasti, tím wíce jest i swědomím zawázán, přispíwati co nejmožněji ku zwelebení a zachowání národu swého. Národ, jehožto jazyk na zmatek přichází aneb w surowosti se udržuje, tentýž národ i sám zmatečným a surowým se stáwá. Národ připauštějící, aby olaupen byl z jazyka swého, tratí poslední kořeny swé duchowní, wnitřní samostatnosti, a již bytu swého se odřekl. Jakkoliw pak náwal cizozemské mluwy zdá se na pohled nebezpečným, zwláště když wyplenění národního jazyka tímto wychytrale a s neunawenau snahau se obmýšlí, zde zas bláznowská móda za sebau táhne, nadsazujíc prawau cenu jazyka cizího, anebo nad samu potřebu jej wynášejíc: přece nebezpečenstwí takowémuto wždy odolati možná jest, pakliže jen poznáno býwá. We wšelikém zajisté počínání, kde hra nedá se jako jedním wrhem rozhodnauti, anobrž které teprwa w prodlenějším času uzráwá, powždy nepřemožitelni býwají w odporu swém společném a schowíwajícím, kdo s národem swým dobře smýšlejí. Samy ony protiwné mocnosti z wětšího dílu ( ač proti swé wůli ) ruší a kazí tím swé záměry, že takowýmto zamýšleným potlačowáním národní cit mnohem wětší žiwosti nabýwá, aneb aspoň wíce se šíří. Potwrzení této prawdy widěli sme i za našeho wěku, kdežto nejwětšímu podmaňowateli se nepoštěstilo pozbawiti lid německý wnitřní jeho síly a samostatnosti.


27. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Reakce na článek Oesterreichischer Correspondentu], Autor: Havlíček, Karel
Poloauřední nowiny Oesterr. Correspondent, známý to orgán knížete Schwarzenberka, přinesly nedáwno článek zajímawý pro nás w jistém ohledu. Prawí totiž, že mezi popisy osob po ukončené wálce uherské zatykačem stíhaných jeden se též wyznamenáwá tím, že udáno ku konci jakožto zwláštní znamení o něm: „ namáha se špatně německy mluwiti, ačkoliw jen w německém jazyku náležitě zběhlý jest. “ Na to píše Oesterr. Corresp. rozhorleně takto: „ Toto namáhání w překrucowání materské řeči jest jedna z nejbídnějších mizerií, jakých jen stáwati může, a okazuje, kam politická zbrklost wésti může. Uherský Němec tedy sám napomáhá k utlačení a zničení swé národnosti! Takowé bludy jsau wěru politowání hodny! Widěli jsme sice již předehru tohoto jednání, když pan Sonntag, aby se zmaďarštil, překřtil se w Szontágh’a a když proslulý pomocník Pulskyho we Wídni Henselmann přeměnil se w Henzlmán’a, owšem welká to šílenost: než od swéwolného zpotwoření wlastního jména až k zapření jediné řeči, jíž mocní jsme, jest ještě hrozitánský skok. Z četných Poláků a Wlachů, kteří maďarské počínání podporowali, zajisté nezapřel ani jeden materskau swau řeč. Angličan, Francauz nikdy by se toho nedopustil; podobné mistrowské dílo dowede jedině Němec, a to práwě w tom samém okamžení, když německý národ pro ideu jednoty napadá záwrať. “ Myslíme, že nejlepší prostředek proti odpůrcům jest užíwati jejich wlastní argumentaci a obrátiti jejich zbraň proti nim samým. Widíme, jak najednau napadá Oesterr. Corresp. horliwost německá proti Maďarům, když chce užíwati w Uhřích němčiny za whodný nástroj swé bürokratické centralisace. Ještě jsme nikdy nepozorowali, že by Oesterr. Corresp. horlil proti tomu samému neduhu w Čechách nebo w Haliči nebo někde jinde kde němčina zrowna tak jedná s jinými jazyky, jako jednala maďarština w Uhřích. Když my se w Čechách a na Morawě opíráme zrowna té samé zpozdilosti, která ponauká mnohého chuďasa hrubě ještě německy neumějícího pitwořiti se, jako by swau českau mateřštinu již byl zapomněl, to nazýwají lidé podobní Oesterr. Correspondentu separatismem, národním fanatismem atd. Těší nás tedy, že jsme je jednau chytili do wlastního jejich tenete, a hodláme Oesterr. Correspondentu ještě později příležitostně tato jeho slowa na pamět přiwésti, bojíme se ale, že mu budau potom nepohodlná.


25. červenec 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Z Morawy., Autor: Havlíček, Karel
Z Morawy. Doslýcháme, že wys. slaw. páni Stawowé Morawští odewzdali wšeliké sbírky učiněné od nebožtíka historiografa swého Ant. Bočka našemu učenému a welmi zaslaužilému na Morawě p. Šemberowi, který se státi má staw. historiografem. Rowněž s jistotau se mluvví, že staw. akademie letos již z Holomauce do Brna přenesena bude, čímž by snad pro Brno trochu skwělejší doby nastaly s ohledem na národnost. Snad by i tím morawský časopis síly nabyl a konečně wycházeti počal dlauho čekaný. Čeho se ale z nowého určení nejwíce radujeme, jest pewná naděje, že nyní prací p. Šemberowau welikému obecenstwu odhaleny budau poklady, jež nebožtík archiwár pilnau rukau sbíral, ale poněkud nesmírným prodléwáním w ustawičném zawření udržowal.


28. červen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Školní nařízení., Autor: Havlíček, Karel
Školní nařízení. Již mnohokráte staly se na mnohých místech w našich časopisech a knihách důtkliwé zmínky o tom, jak zapotřebí jest, aby se na školách českých národního jazyku slušně šetřilo, aby se dětem nerozumějícím po německu wykládaly nauky jazykem domácím, kterému rozumějí. Opakowalo se již mnohonáctekrát, že učitel takowý, jenž chtěje se zalíbiti modě, českým dětem naučení dáwá po německu, nejen proti rozumu a wlasti se prohřešuje, nýbrž i proti wůli wlády jedná, která wýslowně žádá, aby děti w mrawnosti a umění prospíwaly, co se owšem státi nemůže, když se jim mrawná a jiná naučení w jazyku nesrozumitelném podáwají. Nic méně přece nepochybujeme, že mnozí páni učitelowé, jsauce již tak hluboce zahrabáni w starých nechwalitebných zwycích, a zwláště také z té příčiny, že posud ještě malá část z nich oprawdowého wzdělání došla, neodstaupili ještě od swého nerozumného němčení. Ba naopak mnozí tak ještě zaslepeni jsau, že si práwě tím nějakau zásluhu dobýti, a lásku předstawených získati míní. Těší nás welice, že je z tohoto posledního bludu welmi dobrým a důrazným spůsobem wywésti můžeme. Důstojný a welebný pán, kanowník a scholastikus pražský Rauch. wydal z ohledu toho k učitelům zwláštní nařízení z něhož zde následující slowa uwádíme: „ S ohledem na zákonně předepsanau methodní knížku, jakožto nawedení k řádnému zastáwání úřadu učitelského wůbec, a jmenowitě na přídawek na str. 92 tam obsažený, o tom jak se mají ony děti w čtení wyučowati, které mimo swau českau materštinu w německé řeči ještě dostatečnau zběhlost nemají, aby hned w německé řeči s prospěchem wyučowány býti mohly, jest newyhnutelná potřeba, šetříc nynějšího ducha času, k wůli opětnému zkwětání národního českého jazyka důrazně na to obrátiti pozornost; 1. že nepostačuje, aby jen p. katechetowé prwotní náboženské cwičení we wšech trivialních školních střídách a swětnicích česky přednášeli a wykládali, 2. nýbrž že také wšichni p. učitelowé a pomocníci wšechno to w českém jazyku gramatikálně opakowali, a když tomu dítky porozuměly, paměti jejich wštípiti mají, řídíce se při tom dle 4. methodických prawidel str. 92 w přídawku k methodní knížce, a užíwajíce k tomu účeli elementárních knih, které již tak zřízeny jsau, že oba jazyky wedlé sebe stojí, pročež se mateřštiny mnohem prospěšněji w naučení se němčině paužíti může. Jinak zůstane wždy wyučowání českých dětí w německém čtení pauhé papauškowité nazpamět učení bez užitku, které pak děti, když ze školy k řemeslu odstaupí, mnohem dříwe zapomenau než se naučily atd. Konečně uwádí se k tomu cíli školní normalní knihy, které w obau jazycích wedlé sebe wydány jsau, aby se jich k tomu cíli užíti mohlo. Tímto tedy nařízením důstojného pana scholastikusa přestanau již konečně nešwary, jaké se zde w Praze a skoro we wšech wenkowských městských školách praktikowaly. Byly příklady, že se na normálkách wenkowských ( skoro we wšech městech našich jsau jenom normálky bez trivialek, tak že se tedy w českých krajích dolní klasy normalní elementárka, prwní a druhý klas za trivialky české powažowati musí ) ani českému diktandu, ba skoro i čtení českému neučilo, nic nedím o ostatních přewrácenostech, jako ku př. kde se malé české děti skoro najednau německy i česky čísti učily, ačkoli prawopisní systemy obau jazyků prarozdílné jsau, a tudy w malých hlawách dětských jenom hrozné chaos nedůsledných prawidel powstati muselo. Teď se tedy snad dočkáme neslýchané posud wěci w Čechách, že děti wystupující z normálek prawopisně psáti budau swůj mateřský jazyk, a že tudy předčíme brzy Hottentoty a negry, kteří také posud swau mateřčinu psáti neumějí. Od nynějška snad nebude zapotřebí, aby se Čechům teprw na hlawních školach Pražských zároweň s filosofií astronomií, s práwem a dogmatikau dogmatkau přednášela hluboká nauka o českých písmenkách! abecedářstwí! Bojíme se wšak oprawdu, že se přece wšude dle toho nařízení jednati nebude, a pročež žádáme wšechny přízniwce národního jazyka, jakož i zdrawého newčasnau němčinau hněteného rozumu wůbec, aby dle možnosti použíwajíce wšude swého wplywu k swědomitému šetření nadzmíněného důležitého nařízení nápomocni byli.


18. únor 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech, Autor: Havlíček, Karel
Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech. Osprawedlnění. We Kwětech č. 19. stojí jakýsi spůsob protestace proti referatu o této knize zde w nowinách. My přede wším wyznáwajíce zřejmě naše jen slabé schopnosti k důkladnému posauzení celé knihy o tolikeronásobních záležitostech jednající, a chtějíce se zároweň wyhnaut pauhým jalowým wšeobecným pochwalám díla, chtěli jsme, jak též hned z počátku praweno, obrátiti jen pozornost obecenstwa na tuto welmi užitečnau knihu. A to jsme dle swého přeswědčení swým obyčejem konali, pronášejíce zároweň wedle mínění p. spisowawatele i swůj saud o wěcech tam obsažených neb jim podobných, myslíce že i p. Dr. Braunerowi co spisowateli takowé knihy hlawně na tom záležeti musí, aby se w národu o wěcech těchto přemýšlelo. – Co se sňatků neusedlých týče, i nyní twrdíme, že jest mínění p. spis. o nich neliberální, což i ze samého citátu swé knihy we Kwětech dokázal lépe než, my. Stát může obmeziti ženění zákony wýslownými ku př. mrzák ať se nežení, ať se žení lidé w tom neb onom roku atd., ale zůstawiti auředníkům práwo a moc, aby oni snad z milosti a dle uznání spoluobčanům swým ( jako páni otrokům ) powolení ke sňatku, k nejdůležitějšímu kroku, udělowali, jest neslušno. Ať nenamítá p. spis., že chudý nic dáti nemůže auředníku: wšak wíme, že i chudý často za rozličné maličkosti, které konati zdarma swatá a prwní powinnost auředníků jest, rozličné běhání a práce podstaupiti musí. A kolikráte se mu řekne: „ až zejtra, “ poněwadž dnes pan wrchní s několika známými kauří a ještě po obědě černau káwu newypil! – Co se majoratů týče, doufáme, že p. spis. wěří, že redakce Pražských nowin tak dobře wí, co jsau majoraty, jako každý jiný, kdo po čtyry léta co řádný aud cechu na juristské bály chodil. Hlawní wěc u majoratu není spůsob dědění, nýbrž nedělitelnost: na tom státu welmi málo záleží, Petr-li neb Pawel sedí na panstwí těch neb oněch, nýbrž o to běží, aby panstwí wždy pohromadě zůstala. Wýslowně stojí psáno, že redakce Nowin ( a ne p. Dr. Brauner ) si wáží majorátu ( t. j. nedělitelnosti některých usedlostí, jiné ať zůstanau wolné ), a p. spis. jen potud se poněkud k mínění našemu chýlí, že zapotřebí uznáwá, aby se selské statky příliš nedělily. Že jsme wšak důležitý prostředek knihy zcela přeskočily, stalo se proto, aby nynější spráwa o knize příliž newzrostla, a poněwadž snadno bude i budaucně we zwláštních článcích na jednotliwé tam podané zkušenosti hospodářské pozornost obecenstwa obrátiti. Nikoli jsme wšak tím nechtěli projewiti nějaké znewažowání oddělení tohoto, pro krajany naše welmi užitečného. Srownáwáme se dokonce s p. spis. w tom, že literatura naše hlawně na spisy praktické nedostatek trpí, při tom si ale přece přáti musíme ještě wíce a lepších knih poetických a belletristických, než posud máme.


28. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Náwěští literární, Titulek: P. T. čtenářstvu našemu, Autor: Havlíček, Karel
[ ruka ] P. T. čtenářstwu našemu Nawrátiw se práwě z delší cesty swé po krajích slowanských mocnářství našeho, mohu opět weškerau sílu swau wěnowat redakci Národních Nowin, jakožto nejmilejšímu powolání swému w tomto předůležitém čase. K. H. Borowský.


31. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Co jest Obec?, Autor: Havlíček, Karel
Co jest Obec? ( Dokončení. ) Nemůžeme se ani s článkem tímto ani s rokem rozlaučiti, nepodotknauce ničeho o menší obci t. j. obcích wesnických a městských, kteréžto co menší společnosti twoří stát, jsauce samy též jako menšími státy. Welmi mnoho ze wšeho toho, co o státu platí, i o těchto obcích rozuměti se může; jmenowitě ale jest druhá powinnost obce, pokrok, hlawní stránka, kterau zwlášť na zřeteli míti, a které si také s welikým prospěchem hleděti mohau. Blízké wedle sebe žití sausedů a wznikající často potřeby wzájemné pomoci naučí aneb aspoň naučiti mohau snadně hlawní občanské cnosti užilosti; zároweň pak užitek společného žiwota, následky dobré spojených sil welmi často prakticky se objewí. Jak často musí saused pomoci swého sauseda užíti, patrné to ponaučení, aby i swau pomoc w čas potřeby jemu neodepíral. Ačkoli zřízení a staw obcí w naší wlasti daleko ještě wzdáleny jsau od nějakého stupně dokonalosti, přece i tu se naskytá často dosti příležitostí žehnati prospěch společenského žiwota, aneb aspoň si wýhody jeho přáti. Tak ku př. patrně widíme, že z obce, we které dobrá škola začáteční jest, jistě mnohem wíce mladíků nastupuje do wyšších stawů, a na budaucím koleně tétéž obce shledá se jistě požehnání dobrého školního wycwičení. A tak jest w každé i nepatrné obci, w chudé wísce, dosti příležitostí k ušlechtění žiwota, jenom když někdo o powzbuzení dbá. Mnohému snad zdáti se bude podiwno, řeknemeli, že wlastně wíce záleží na dobrém zřízení jednotliwých obcí, na municipálním zřízení, než na zřízení celého státu we wyšších stupních. Neboť se ústawy wyšší w státu zřídka jen stékají s žiwotem jednotliwých občanů, owšem ale ústawy municipální. Wíce zajisté záležeti musí občanu jednotliwému, aby se ku př. w jeho obci ( městě neb wesnici ) s jměním obecním maudře hospodařilo, než na tom, jak se we státu celém hospodaří. I ta okolnost při tom powážena býti zasluhuje, že jest nesnadno celý stát a jeho ústawy oprawowati, což jen obyčejně několiku málo wywolencům osudu zůstaweno jest: každý ale skoro byť i sebe nepatrný člowěk může wždy šlechtiti a zwelebowati jednotliwé obce, buď příkladem neb poučením swým. I sebe menší oprawdiwá dobrá činnost jest prospěšnější, než weliké neuskutečněné a nemožné záměry. A jak mnoho se tu 424 naskytá zwlášť některým stawům dle jejich společenského postawení příležitostí k ušlechťowání obcí jako ku př. kněžím, učitelům, úředníkům atd., kdyby jenom pustiwše soběcké ohledy stawu swého z očí pauze wšeobecného dobra wyhledáwali. Blažená obec, kde jest několik oswícených maudrých a činných lidí pohromadě, a tím blaženější, majíli tito mužowé ještě dle postawení swého přímý wplyw na záležitosti obecní. Owšem bylo by si přáti, aby obce užíwaly od státu wětší wolnosti w domácí spráwě swé, aby nebyly tak přísné dohlídce podrobeny, aby swobodněji mohly i jmění swé wynakládati a wůbec se dále wywinowati, aby samy obce obecní swé záležitosti říditi mohly bez cizího wmísowání-se. A wšak i tak wždy dosti jest příležitostí k dobrému, kdyby jenom wůle dobré nescházelo. Kdyby w našich městech, městečkách a wesnicích jenom panowal duch občanský, oswícený, milowný pokroku, bylo by ustawičně dosti příležitostí působiti ním k dobrému. Tak na pří. nyní, kdežto wláda projewila dosti zřejmě swau wůli, aby platy wenkowských učitelů zwýšeny byly, nepřekáželo by nic jednotliwým obcím učiniti to ze swých prostředků, čím by pak, poněwadž obyčejně samy jsauce patronem, pana učitele si wolí, teprwa nabyly možnosti opatřiti dětem swým maudrého a wzdělaného muže za učitele a wychowatele. Ale za 100-300 zl. w. č. ročních důchodů ať obec nežádá učeného učitele. Rowněž tak by nikdo nepřekážel obcím, kdyby si ke wzdělání swému knihowny zakládaly společně, kdyby si ( jak we wětších obcích a městech možno ) wyšší školy samy zakládaly, nemajíli jich; kdyby se společnau podporau z poddanstwí wykupowaly ( jako to nyní w Uhřích mnohé obce činí ); kdyby společně w čas zimy, když práce polní přestala, raději místo lenošení některé průmyslowé práce podnikaly ( jako se to ku př. w Rusích děje, kde w celých welikých obcích společně pěstují rolníci sami některý průmysl, z čeho obyčejně weliký zisk míwají ), složiwše se na potřebnau k tomu jistinu a dělíce se společně o užitek; kdyby i místo dosawadních kalužin, jam, dír, kopečků atd. we wsi samé raději pořádek způsobili, čistě si cesty, po kterých okolo domů swých denně chodí a jezdí, urownali atd. Neníť wšak k tomu společenského ducha a prawého wzdělání, a wyskytujeli se kde, býwá to jen zřídka a jako neobyčejným spůsobem. Tak ale ne aby naše obce nowých wýhod a nowého dokonalení wyhledáwaly, ony ani wůbec o obecní záležitosti swé nedbají. Ne zřídka widíme zwlášť we městech, že když by měšťané woliti sobě měli některého úředníka, na kterém přec jako ku př. na radowi welmi mnoho záleží, ani k wolení nepřijdau. W tomto ohledu wyznati musíme, že ačkoli měšťané naši jinak nad selský staw wysoce sami se cení, přece w tomto ohledu co se šetření swých záležitostí obecních týče, selský staw ještě pečliwější jest u nás než městský, we wsích našich jest wíce jistě komunálního duchu než we městech. A wšak se časem swým bohdá! wšechno na lepší stránku promění, s lepším wzděláním wzejde i u nás opět utuhlý nyní občanský duch, který předkům našim k tak weliké sláwě a mohútnosti dopomohl, a pak nastanau wlasti naší a nám nowé blahé časy. H. B.


26 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Titulní strana], Titulek: [Připomínka], Autor: Havlíček, Karel
– W poradě ministerské budau co nejdříwe biskupowé rokowati o záležitostech církewních. Je-li důležitosti nějaké, která by w době této wšeobecného pozoru hodna byla, jest zajisté důležitost uspořádání wěcí církewních. Wíme, jak welmi mnoho záleží na tom, jak církew w národu postawena, jak náboženské poměry w obci wyměřeny jsau. Wíme, že jen při wšestranné swobodě blaho lidu zkwétati může. Známe ale, jak ministerstwo s národy smýšlí; známe, jakau láskau nejwyšší pastýřowé stáda swá pěstují. Ač diwno, že ministerstwo wyřknuwši w ústawě swé §. 2.: „ Každá zákonem uznaná církew a náboženská společnost má práwo weřejného wyznání, záležitosti swé řídí a sprawuje samostatně, “ nyní církew samo uprawowati chce; přece mnohem diwnější jest to, že biskupowé s ministry při záležitostech církewních w radu sestupují a kněžstwo i lid zcela obcházejí. Kněžstwo i lid zdá se, že i zde jest „ illa contribuens et misera gens, “ která k církwi w tom spůsobu přináleží, jako popluží k jakémukoliw hospodářstwí, a proto ani nyní, kdežto i ústawa §. swým staré práwo wrací, slyšáni býti nemají. Řídit a sprawowat záležitosti swé, jest každé společnosti náboženské připowězeno, a hle! jedinká církew má jen slowy §. 2. těšiti se, a co jí z ministerské raddy a z biskupské milosti přijde, wděčně přijímati. A což má se mlčky na toto hospodářstwí w domě P. pohlížeti? Nikoliw. Ozwati se a biskupům i ministrům důtkliwé žádosti kněžstwa i lidu do raddy poslali, t. j. co nyní powinností, ano potřebau. Kněžstwu přisluší nejsem si jistá, zda jde o záměnu ” í ” za ” i ”, nebo jestli je tvar v pořádku a powinností swatau jest jemu, aby žádalo práwo na staré presbyterium ( kněžské raddy ), dobře uspořádané konference a synody, práwě jak duch katolický a dobrý řád požaduje. Lidu zase důstojno jest, hlásiti se ku práwu swému dědičnému, býti t. audy skutečnými u welikém spolku církewním, a co posud wláda absolutní w moci swé držela, sobě přiwlastniti, aby při wolbách předstawených swých i při spráwě jmění církewního aučastenstwí zbawen nebyl. Tento dwojí hlas byťby i do srdce jejich newniknul, byťby jenom pauhým hlasem byl, musel by přece slyšán býti, a byťby se jen málo stalo, bude i toto příprawau lepší budaucnosti. Čiňme co můžeme. Kněžstwo i lid chce býti s biskupy swými, jen ať oni sestaupí s wysokých trůnů swých a newládnau nad nimi, nýbrž dle ducha Páně a dobrých zákonů církewních powinnosti swé plní.


2. říjen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
* – * Wšichni jsme hříšní lidé. Pražské Nowiny a Česká Wčela nemohau nikoho slušně kárati pro chyby tisku, poněwadž by se jim mohlo snadno odpowědíti oným známým podobenstwím o trámu a o tříšce. Když se wšak tak krásná příležitost podá, jako jest následující, nemůže se nikomu za zlé míti, pakli se srdečně zasměje. Redakce Kwětů totiž kárá w čísle 114 pod záhlawím: Literatura, p. Zapa pro některé maličkosti w jeho zeměpisu, a jmenowitě si welikau práci béře, a o jedné chybě tisku ( 14 místo 24 ) asi na 30 řádcích šwadronuje, a panu Zapowi obšírná, mrawná naučení dáwá jako na cwičení. Potutelností osudu muselo se ale přihoditi, že práwě w tomto napomenutí redakce Kwětů sama přenáramnau chybu tisku má: prawí totiž, že má „ Irsko 7 milionů a Skotsko přes 3.000.000 mil, ( totiž obywatelů ). Widíme, p. Zap zmýlil se jen o 10.000.000 lidí, ale redakce Kwětů napomínajíc jej zmýlila se 2.999.997.000.000!! Mea culpa! „ Takowých poklesků wíce bychom nalezli, ale přestáwáme na podaných. Měli jsme wšak za swau powinnost, poukázati na tyto nedbalosti, které nerádi spatřujeme při spisu tak užitečném a w celku welmi dobrém, pauze abychom pozorny na to učinili spisowatele podobných prací, jak bedliwý zřetel míti třeba na wšecky jednotliwosti, na srownalost spolu rozličných udání, a wůbec na shodu wšech částek, čili kratčeji řečeno, na wnitřní spráwnost spisu, “ jak Kwěty prawí hned po té swé gigantské chybě.


4. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
Práwě wyšlo a u Řiwnáče, Pospíšila a w arcibiskupské impresi po 10 kr. stř. na prodej jest: Slowo ku prwní slawnosti konstituce, pronešené od dra. W. Čerwinky, držitele statku Ostředka, která se slawila na Ostředku. Obracujeme pozornost na tento spisek tím úsilněji, protože je to prwní důkladnější poučné rozebrání našeho nynějšího stawu. Radili bychom, by se ještě jednau dobrým šwabachem otisknauti dal. Lidu je šwabach obwyklejší, a při wěci takowé není rádno rozmnožowat nesnáze zbytečně. Panu dru. Čerwinkowi musíme oswědčiti swůj wděk, že on jakožto wrchnost byl prwní, který se uchopil písma a slowa, aby swé osadníky poučil o důležitostech a potřebách nynějších, o způsobech a prostředcích, jakých by se dobrého obecného domáhati měl a zároweň si přejeme k wůli dobré wěci, aby w poučowání lidu, které tak důstojně započal, pokračowal.


18. červen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Obchodníci]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 4. Obchodníci. Powídka z nowých časů od Činoráda Wěrného. Swazeček I. W Lewoči písmem Jana Werthmüllera a syna 1846. m. 8. Str. 100. Cena 24 kr. stř. Spisowatel této knížky, zasluhující wšechnu pozornost, jest na Slowensku, a wěrně se protiwí záhubným nowotám Štúrowým.