17. březen 1848, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Bratří!, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 16. Března. Bratří! Jako we snu neočekáwaně staly se s námi nesmírné změny: wčera jsme byli ještě děcka pod neobmezenau ochranau policie, censury a našich magistrátů, dneska jsme swobodní mužowé: wčera nám ještě onen těžký zámek neobmezené wlády zawíral usta a nemilosrdné péro censorowo zabraňowalo jedním škrtnutím nejužitečnějším myšlénkám našim průchod do swěta, průchod k srdcím našich bratří, nyní ale můžeme swobodné slowo austně i písemně hlásati po weškerých končinách staré matičky wlasti, která po nešťastných dwau stoletích konečně dočkala se blaženějších časů! Stará wláda knížete Metternicha pominula we Wídni, a twrdošijný stařec tento, který zastaralým, tmy milowným systemem swým welikau část Ewropy zdržowal od pokroku a císařstwí Rakauské málem by byl již do propasti nešťastné zawedl, twrdošijný stařec tento widěl wlastníma očima wzbauřenau Wídeň, widěl pohnutí w celé říši a uslyšel z ust dobrotiwého Kdykoli nyní napíšeme nějakau podobnau pochwalu, wěztež, že jest to pochwala swobodného muže, pochwala srdečná, upřímně míněná, ne jako dříwe, kdežto jsme musili častokrát, aby jenom swědomí censorowo upokojeno bylo, a některé užitečné prawdě průchod do swěta se zjednal, pochlebně mnohau wěc chwáliti, která chwály nezasluhowala, jen abychom pod tím pláštíkem ukryli trpkau prawdu. Nyní ale nemusíme chwáliti nic, co chwály nezasluhuje, a kde se nám za whodné neuzdá pohaniti, aspoň pomlčíme. Red. mocnáře našeho slowa: Konstituce! swoboda! slowa kauzelná, před kterými uprchnauti musila stará středowěká wláda knížete Metternicha, slowa dobročinná, s kterými zlomena jest moc bürokratie, slowa blažená, která bezprostředně spojí národ s panowníkem. Aj! ty starý bílý český lwe! powzneseš hrdě hříwu swau, a ty naše wonná lípo slowanská rozložíš swobodně ramena kmenů swých po weškerých wlastech. Mnohý, jemuž wzbauřené zlé swědomí powídá, že usilowal o zrušení sláwy twé, ty náš český lwe! s wyděšenau myslí táže se nyní sám u sebe, co učiníš? Wrhnešli se, když twoje pauta klesly, zuřiwě na wrahy swé staré s mohutným krwežižniwým řwáním? – Bláhowci! špatně znáte ducha lwího! Duch lwí králowský jest a králowská jest jeho mysl i srdce; jednání jeho jest lwí, jest welikomyslné. Wás malicherná zwířatka, která jste, když swázán byl lew, neprokausaly jeho pauta, nýbrž lehkomyslně hryzly a šwihaly králowského pána, hanobíce jej, když se nemohl pomstíti, na wás s opowržením nyní jen hledí swobodný lew, a nedůstojné jest pro něho mstíti se bídným tworům, kteří bez toho již před wolným oswobozeným lwem do děr swých zalezau. Wy sowy a netopýři, jenž jste ochráněni záwojem temné noci nestydatě wrážely do očí našeho lwa hledíce jej oslepiti, jenž jste hleděli kwikotem a haukáním swým odstrašiti jiné blahodějné zwuky, aby se nerozlehaly po wlasti k prospěchu lidu českého, i wás necháme pokojně zalézti do daupat nočních, radujíce se místo wšeliké pomsty jenom z toho, že slunce jasně swítí. Bratří! dalekáť budiž od nás wšeliká pomsta za minulost, daleké budiž nepřátelstwí a nenáwist za to, co nám dříwe ( bohužel trpce! ) ublíženo jest. Minulost padla, nynějšek jest náš a o budaucnost skwělau budiž naše wraucí péče. Když se wšemožně postaráme o wšechen pokrok o zwelebení celé wlasti naší, nezbude nám ani doba časů na malicherné pomsty; mámeť dosti co uháněti, abychom se jen jiným národům wyrownali, a kníže Metternich nám po sobě dosti zanechal práce. Zwláště wzdělání lidu našeho w politických záležitostech – není žádné, a ačkoli redakce Pražských Nowin za hlawní aukol swůj powažuje to wzdělání, Mimochodem budiž zde řečeno, že nám ty poučné články enciklopedické, které jsme w Nowinách pod čárau podáwati slíbili, hned po prwních číslech také censura, která mnoho na swědomí má, zakázala, a to byla příčina, proč jsme přestali, a ještě pokojně museli trpěti, že mnozí wenkowští odbíratelé hrubě nám wytýkali nedržení slowa. Toť byly blahé následky censury. Prawdě i sebe šetrněji pronešené zarazila se cesta, o wěcech pro žiwot užitečných nesměli jsme psáti a lid náš měl jenom o malichernostech, o diwadle atd. w časopisech čísti. Redakce které se nechtěly podrobiti tomuto žalostnému osudu, s ustawičnými žalobami, wýhrůžkami auřadů museli zápasiti, a policejní ministr hrabě Sedlnický wěrný spojenec knížete Metternicha neustále stíhal skrze nástroje swé redakci těchto listů, aby w nás udusil konečně každé wolné hnutí, každau myšlénku. Bratří! radujte se, že dobrotau našeho krále Ferdinanda toto wšechno pominulo! přece k tomu zapotřebí jest mnoho času, než wzdělání to projde po rozličných dlauhých cestách do weškerého národu; do té doby, wy bratří! kterým osud poskytl lepšího poučení, sdělte se swými ostatními méně wzdělanými bratry a spoluobčany o wědomosti swé, wyswětlete lidu wenkowskému wšechno co se stalo, co jest konstituce, co jest prawá swoboda, jakých swobod jsme nabyli a jakých nabudeme, aby zlomyslníkům zamezeno bylo, wzbauřiti lid falešnými zpráwami, aby se zamezily we wlasti naší bauře a krweprolití, které býwají obyčejné následky politických přewratů. My w Praze jsme wšechno bez nepořádku, bez boje, bez kapky krwe wyjednali, jak se z Pražských Nowin budaucně obšírně dowíte, i hleďte, aby celá země rowněž tak šťastna byla. Země naše přestála si we slawných časech mnoho bauřek, mnoho české krwe teklo po končinách našich, a těmi jsme si zaslaužily pokoj a mír. K wám se obracím welebné kněžstwo! k wám wy wšichni ostatní wěrní wůdcowé národu, mluwte, učte wšude, že není swoboda bezuzdnost, rozwázanost, že není libowolné rušení práw, okrádání jiných, lenošení, bauření atd., ať se zamezí wšechen nepořádek, ať se odwrátí wšechno neštěstí. Brzy sejde se w Praze walný sněm zemský, w něm budau swobodně woleni zástupcowé stawu měšťského i selského, wyjedná se rozumně a powážliwě wšechno, čehož wlasti zapotřebí jest. Do té doby ale bratří! pomáhajte wšichni, aby nowé weliké změny wedli k blahu a dobrému celé země, weškerých stawů. Bůh zachowej naši wlast! H. Borowský.


10. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [krátká zpráva o příjezdu poslanců], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Wčera wečer o 10 hodinách přijeli po železnici naši poslancowé: Rieger, Neuberg, Hawelka, Klaudi, Škoda a jiní. Dowěděli jsme se mnoho bližších zpráw a neopomineme wšechno časem čtenářstwu sděliti. Přiznáwáme se, že nás důležitost této doby a neočekáwané wystaupení wlády tak zarazily, že ještě posud jako we snách na wšechno hledíme, co se děje. Ať si se ale děje cokoliw, a byť i sebe horší bylo, my zůstaneme zásadám swým wždy wěrní a neustoupíme od nich, leč by nám to mocí zabráněno bylo.


8. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: Gogola vybrané spisy., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 2. M. Gógola Wybrané spisy. Swazek prwní: Taras Bulba, powěst kozácká, přeložením Karla Wl. Zapa. W Praze. Tisk a sklad Jar. Pospíšila. 12. Stran 144. Cena 20 kr. stř. Jest to počátek spisů nejwýtečnějšího a nejpůwodnějšího nyní spisowatele ruského. Taras Bulba bude od K. Zapa a ostatek od H. Borowského přeložen.


13. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 9. srpna. Kaučič rozkládá, jaký půwod robota a desátky wzaly, a končí: Poddaný má jen tenkrát platit, když se dokázat může, že grunt dobrowolně přewzal. Takowých pádů je ale málo. Kdyby obyčejné finance nestačily, musí zwláštních pramenů hledati. Dylewski nawrhuje, by se hned proklamace wydala, že poddanost a wšecka z ní wyplýwající břemena přestanau a přestati musí. Přeje si míti w ní wyjádřeno, že w Haliči se to již stalo. Owšem prý se chtěly při tom zásluhy šlechty zlehčowat, a lidu řečeno, že to wláda učinila. Kdyby tomu bylo tak, musela by se wláda z komunistických šmejdů winit, neb by byla cizé jmění darowala. Ale doufá, že obelstěný lid to nahlídne a swým bratrům ruku podá. Co se náhrady týká, je Halič hotowa i bez náhrady robotu zrušit, přec ale uznáwá potřebu, zásadu náhrady wyslowiti. O náhradě samé ale rozhodowati, bylo by se w poměry jednotliwých provinciích míchati. To se mu zdá býti příliš odwážné. Co se pak regulowání jurisdikce týče, to nemůže říšský sněm před se wzíti, ta musí být bez stranosti konána od sedláků, statkářů s přiwzetím komissarů; pročež žádá, by říšský sněm o tom nerozhodnul, nýbrž prov. sněmům to ponechal. Klaudi: Kudlichůw náwrh poděluje tímto dobrodiním jedině sedláky, my tu ale sedíme také w interessu měšťanů. Jsauť města, která pod ochranau wrchností stojí a za to platit musí. W středowěku, když mocní rytířowé městům záštitau byli, býwalo to w pořádku, nikoliw ale teď, když stát na wšecky občany swau ochranu rozšířil. Nawrhuje tedy by každé jakékoli břemeno, swobodu majetnosti obmezující, odstraněno bylo. By na práwomocnost přišel, nemyslí, že tím co pomoženo, zruší-li se poddanost a ostanau-li patr. auřady, práwomocnost může jen od státu konána být. Zrušení patr. auřadů jest tedy požadawek jak praktického rozumu, tak také práwa. Zawedení jakési rodinné raddy neb Friedensgericht w obci zdá se mu být nejwhodnější a nejsnáze k prowedení. Ostane-li ale práwomocnost tak, jak je, a bude-li jen na autraty státu konaná, tím není pomoženo. Neboť na jméno tu nepřijde, nýbrž na to, jaká nedůwěra proti nynějším auřadům panuje; od tohoto nezáwisí, je-li saudce od wrchnosti neb od zeměpana placen, nýbrž požíwá-li důwěry lidu. Práwě proto, že sedlák a mnohý měšťan nemá potřebné politické wzdělání, cítí potřebu, k důwěrným osobám na radu jíti; pročež osoba a ne jméno změněno býti musí. Ostatně ale nahlíží čeští sedláci, že se tu nejedná o jejich ani o wěc wrchností, nýbrž o wěc osoby třetí. Robota jest objektem zemských desk a weřejných kněh, a mnohý sirotec má swé dědictwí na ní pojištěno; a neberem-li třeba žádný ohled na wrchnost – neboť ta jen naprawuje křiwdu swých dědů – nesmějí tyto třetí osoby býti zkráceny. Nemá-li důwěra, nemá-li kredit zničen být, nesmí se tak s jměním otřásati. Pročež budiž zásada wšeobecně wyslowena a detail zwláštní komissí poukázan, kteráž náwrhy prov. sněmu použí. Haszlwanter chce mít komissí ze třech audů každé provincie, poněwadž to těžko, znáti wšechny rozdílnosti we swé wlasti, tím méně w jiných provinciích. Tato komisse má wypracowat náwrh dle wlastností swé provincie zwlášť, a pak určit zásady, dle nichž by se mělo pokračowat. Sněm pak ať ustanowí, co se prov. sněmu ponechati má. Trojan žádá, by se princip wyslowil a proklamace wypracowat dala komissí. Löhner je proti tomu, proč prý se dlauho rozmýšlet; kdyby to Bůh tak byl dělal při stwoření swěta, žeby až podnes nebyl hotow. A tak se wlékla debatty osnowa, až bylo [ tři čtvrtě ] na 3, audowé se ztráceli, a sezení bylo skončeno, aniž by se bylo k nějakému wýsledku přišlo. Dne 10. srpna. Borrosch četl co písař deputace do Insbruku denník a rozweselil se swým naivním popisowáním malicherností celé shromáždění. Wyprawowal se swáteční twáří, jak deputace zmokla a konečně u slunce se uhostila. Dobré prý to omen pro sněm. Nu wida, Tyroly nejsau prý zem zázraků, pan Borrosch tam jen přišel a stal se hned powěrčiwým. Pak interpellowal Neumann w nepřítomnosti ministra wenkowních ( jestiť churawý ), ministra wnitřních. Není známo, žeby rakauští agenti w Jassy a Bukureštu byli protestowali proti wtrhnutí Russů do Multan. Proč že se to nestalo. Dobblhof ubezpečuje, že wys. fortna toto wtrhnutí schwaluje; Prus wzal swůj protest nazpět, Angličan neprotestowal, a co Francauz tomu řekne, že posud newí. Klaudi se ptá ministra wálky, co již zařídil, by wojsko přísahu složilo, že chce wespolek s národní gardau práwo lidu a trůnu hájit? Jakých prostředků se uchopil, by wojsko při nynějších wítězstwích w Italii ztenčeno bylo w provinciích. Jeť to welké břímě kontribentů. Ministr wálky: Jak bude konstituce wypracowána, bude wojsko na ni přisahati; pokud není wálka skončena, nesmí se příprawy zaraziti. Klaudi: Obležení Prahy je zrušeno, wojsko bivouakiruje na ulici, a nad městem rozstawili místo 6 lib. 12 liberky; jak to přijde? Latour: Obležení je zrušeno; ale při posawádním wření káže to opatrnost. Umlauft: Leo Thun wypsal nekonstitučním způsobem sněm český. Táže se tedy: Myslí-li tento na nekonstituční způsob swolaný sněm dowoliti, než se říšský sněm wyjádří, mají-li se wůbec w provinciích sněmy držeti? Widěti z toho, že býwalý p. censor by rád provincie ze wšech práw wyzul, by jen německá Wídeň nad Slowany panowat mohla. Nepůjde to tak snadno, pane excensore! Mají-li předsewzaté wolby platnost míti, při kterých si komissarowé z Národního Wýboru šmejdů dowolowali? Doblhof nepochopuje, proč by w Čechách neměl sněm držán být; když byl w Štýrech, w Morawě, proč ne w Čechách. O wolbách nemůže nic říci, an posud wypsané nejsau. Nyní se přikročilo k dálšímu rokowání o Kudlichowu náwrhu. Sešlo se k tomuto náwrhu množstwí amendementů, které jeden po druhým odůwodňuje. Doliak: Jen ať se stranně nejedná, nýbrž zásada náhrady wyslowí. Prwní zákon, který sněm dá, nemá nedůwěru a rozbroj mezi občany síti. Hawelka: Kudlichůw náwrh byl přijat s nadšením, jako málo který jiný. Owšem to přirozená wěc, radují se tu mladí manželé nad swým prworozeňátkem. Myslí, žeby měl náwrh takto zníti: „ Robota má přestati, budiž si z jakéhokoliw titule odwozená. “ Dálší trwání roboty jest proti lidskému práwu; či někdo snad dal dědowi práwo, by wnukům a prawnukům swým pro wšecky budaucí časy ruce spautal? Kde wšak, buď abolicí, buď reluicí, buď jinau úmluwau jiná břemena nastaly, mají i tyto přestati, dle zásady: pretium sequitur locum rei. Wždy prý slyší mluwiti o přikázání sprawedlnosti: audiatur et altera pars; ale proto se proti sprawedlnosti neprohřešíme. Neustále se mluwí: My stawíme chrám swobody, ale na to nikdo nepomyslí, že náhrada jest mýto u brány swobody. Mnohý se obáwá, by něco nemilého se neudálo, a pro samé obáwání nemůžem přijít ku cíli. Co dobré jest, to musí konáno býti, pokud na čase. Lepší něco, nežli nic; jednau musí již započato býti. Žeby wrchnosti nechtěly déle práwomocnost wykonáwati? Což ji konali za darmo? Což byly taxy a praxní akcidence? Wím, že při auřadě 2000, při mnohém až 30.000 obnášely. Ostatně není delegat ještě odwolán a taxy jsau slušná náhrada. Praweno, že z nedůwěry proti wrchnostem bezzákonnitost nastane? Ba, ta je už tady, a slepý by musel být, kdo by newiděl ty zmatky, co z ní wyplýwají a blaho země podrýwají. A odkud ta nedůwěra? Prwní příčina, že wrchnost platila auředníka, druhá je to we tmě se plazící jednání auřadů. Weřejnost a řádnau práwomocnost dejte lidu, a nedůwěra zmizí. Owšem to ohromná úloha, nowé auřady zřizowati, ale doufá, že ministr spraw. si za těžké pokládat nebude, brzy náwrh k tomu konci předložiti. Kratochwíl wyslowuje we swém náwrhu přání, by obmezení řemesel též zrušeno bylo, jako činže na mlýnech atd. Heimerl činí pozorna na rozdíl léna a poddanosti, a z obau wyplýwajících poměrů – ostatně míní zrušeni léna ponawrhnauti. Löhner přijde po dlauhém mluwení na to, že sedlák swoboden, jak mile žiwnost prodá. Žiwnost jest ten poddaný. Tím se rozdíl stawů zwěční a s kaupejí takowé žiwnosti se občanská práwa ztenčí. Kontrast mezi tímto shromážděním a takowým rozdílem stawu je neslýchaný. Herkules se skleněnými nohami, swrchowanost národu a pan wrchní s klackem. Zde sedí sedlák co zákonodárce, a přijde-li domů, jest poddaným toho, jemuž zákon přinesl. Ten poměr musí zrušen být. Praweno již několikrát, že se musí princip wyslowit; ale pauhým principem není pomoženo. Příslowí prawí: Cesta do pekla jest plna dobrých předsewzetí.; pročež musí wěc sama přestat. Nesmí se to ponechat prov. sněmu, o kterém se newí, jak sestawen bude. A proč prý tak slawnau úlohu odewzdáwat malému shromáždění? Prov. sněmy wždy bránili swobodu proti zeměpánu, ale ne méně se snažili swobodu lidu ztenčowat; nechce w podezření uwádět, ale myslí, že swoboda se má we welkém kusu dáti, a ne na kabát rozstříhati, w kterém ani sedlák ani měšťan se pohybowat nemůže. Je proti wší náhradě; jíná prý konsequence wěcí, jiná myšlének. Nazýwali to komunismem, tak se to owšem zdá; ale sedlák jinak rozumí poctiwost k sausedu a jinak ke statkáři. * * * Dne 11. srpna. Sněm dnes uzawřel, že zítra se we sněmowně shromáždí a odtud w 1 hodinu odpoledne do Schönbrunu pojede, J. M. císaře pána uwítati.


4. červen 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Spis vychovatelský, Autor: Havlíček, Karel
Spis wychowatelský. Nemilý staw našich národních škol jest wůbec znám, jakož i uznány jsau kromě jiných hlawní dwě bezprostředné příčiny jeho: špatné platy učitelstwa národního a nedostatečné ústawy pro wzdělání mladého učitelstwa. Odstraniti tyto wady dle možnosti jest zajisté powinnost každého oswíceného a národumilowného našince, a úkol ten jest tak weliký, že oprawdu spojených sil celého národu zapotřebí jest ku prowedení jeho. Chcemeli upřímně národ swůj opět postawiti na onen starodáwný stupeň důstojnosti a wážnosti w Ewropě; chcemeli upřímně, aby přestalo ono krčení rameny nad námi, které w obyčej wešlo zwlášť u sausedů našich; chcemeli upřímně, aby pominulo ono bezbožné nepřízniwců našich prohlašowání, jakoby národ náš schopen nebyl wyššího wzdělání, lepšího stawu, a teprwé w jiný národ přetwořen býti musil, aby dosáhl wezdejšího blaha; chcemeli oprawdu sami o sobě něco platiti, ne pak ustawičně jen slabý stín jiných býti: newyhnutelně musíme wšichni, kdož ony potřeby cítí, spojiti působení swé k jednomu cíli, ke wzdělání národu swého. My nemajíce dle postawení swého žádné moci, abychom materialní staw ( příjmy ) učitelstwa našeho zlepšili, umínili jsme si aspoň ke wzdělání mladšího učitelstwa dle schopností swých přispěti. Poněwadž pro učitelstwo národní žádným spůsobem postačiti nemůže ono poučení, kterého se jim w normálkách a w preparandě dostáwá; zapotřebí jest, aby se bedliwější sám z knih dále cwičil, by mohl dostáti těžkému a čestnému powolání wzdělawatele národu. Tu wšak opět pocítíme nedostatek paedagogických spisů, kterých jest w literatuře naší skrowničký počet; cwičiti sebe ale w jazyku jiném, a podáwati pak naučení w českém, jest wěc náramně obtížná a nesnadná. Nejlépe jest w jednom, a to w přirozeném jazyku mysliti, neboť jenom tak si možná získati oné obratnosti w projewowání myšlének swých, která učiteli welice potřebná jest. Proto potřebujeme spisy paedagogické w našem jazyku, a takowý spis hodláme ku konci tohoto roku 1847 wydati. Bude to spis sborowý sestawený z rozličných článků týkajících se pauze záležitostí učitelských a wychowatelských, obsahující jak theorii tak i praxi, kterýžto spis bychom rádi, budauli síly naše a přátel našich postačowati, a budemli dostatečně jinak podporowáni, každoročně wydáwali, aby tak poněkud nahradil zwláštní časopis paedagogický. Aučel celého spisu bude, podati mladému učitelstwu nejen dobré paedagogické náhledy, nýbrž: wůbec 178 dobré náhledy o wšem ostatním ku prawému a auplnému wzdělání wůbec potřebném, bez kteréhož wšeobecného a organického wzdělání žádný wychowatel a učitel býti nemůže. Při tom wšak wytříhati se budeme wšelikých marných a omrzelých řečí a napomínání, jako se snad jinde místo oprawdiwého wzdělání učitelstwu podáwají; budeme sice i my dbáti na auplnau srozumitelnost ( populárnost ) wšech článků, která wšak daleká jest od dětinské tlachawosti a od pauhého slowaření bez zážiwného duchem pohybujícího obsahu. Žádáme tedy wšechny přízniwce národního wzdělání, kteří užitečnost spisu takowého nahlížejíce, též i sami w sobě síly a chuti cítí k aučelu takowému přispěti, aby nám co nejdříwe články swé zaslali ( tisk se počne w Čerwenci ), při čem wšak žádati musíme, aby se nám jenom dobré, oprawdu užitečné wěci zasílaly. Nejde tu pauze o to, aby se psalo, nýbrž aby každé napsané slowo smysl swůj a dobrý prospěch mělo. Ubezpečeni jsme, že spojenými silami mnoho dobrého docíliti lze, zwláště když každý dle jiné zkušenosti swé jiných wěcí si powšimne, jiné nedostatky wytkne a tak ku potřebné rozmanitosti a wšestrannosti díla přispěje. Zásilky rukopisů ( příležitostně neb franko ) do Redakce Pražských nowin. O spůsobu wydání oznámí se co zadotřebí bude později.


30. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: , Titulek: Wolení poslů na sněm zemský. Prostonárodní slowo k lidu wesnickému a městskému od H. Borowského., Autor: Havlíček, Karel
Wolení poslů na sněm zemský. Prostonárodní slowo k lidu wesnickému a městskému od H. Borowského. Nynější sněm, na kterém se rozhodne o celé naší budaucnosti a budaucnosti našich potomků, na němžto si my wšichni sami dobrowolně ustanowíme pořádek, dle kterého se říditi chceme we swé zemi, a kterému se pak každý dobrowolně podrobiti musí, tento sněm jest nejdůležilější wěc, jenž se po 300 let w Čechách přihodila, a na které každému nejwíce záležeti musí. Poněwadž ale, jak patrno jest, nemohau wšichni z celé země se raditi najednau, musí sobě wždy wětší počet wywoliti důwěrníka, plnomocníka, aby na sněmu za ně mluwil, jejich mínění přednášel, o jejich prospěch pečowal, jehožto hlas a mínění potom bude platili za mínění wšech obywatelů celého okrsku. Tito důwěrníci a plnomocníci waši jsau poslowé t. j. deputowaní, které si nyní w každém vikariatu dwa wywoliti máte. Drazí krajané! Nahlížíte důležitost takowých mužů, jimžto kladete do rukau celé swé štěstí, a proto očekáwati musí celá zem, že se při wolení rozumně a opatrně zachowáte. Poněwadž ale tohoto wolení, jakožto wěci posud u nás nebýwalé, žádnau powědomost nemáte, umínil jsem si na několik kusů pozornost waši obrátili. 1. O to dbejte, abyste se ještě před wolením w každém vikariátě dorozuměli, kdo by se pro wás za deputowaného hodil; musíte se wíce obcí dohromady buď austně we schůzkách neb ( a to nejlépe ) aspoň písemně strany toho srozuměli. Toto wám upřímně radím z následující příčiny: Wíte, že ten deputowaným bude, kdo nejwíc hlasů dostane; jestli se ale wíce obcí z vikariátu neb wšechny wespolek nesmluwí, lehce se státi může, že skoro každá obec jiného si woliti bude, a tak žádný w celém vikariátu nebude mít weliký počet hlasů, když se hlasy waše na mnoho stran roztříkají. Předstawte si, jak tu lehce bude někomu wám nepřízniwému sebrati lecjakým způsobem jistý počet hlasů, který bude wětší než počet hlasů wšech wašich wolenců, a ten se pak proti waši wůli stane waším zástupcem! Abyste tomu lépe wyrozuměli, dám wám jedinký příklad: Dejme tomu, že je we vikariátu kodně weliké panstwí, jak snadno tu jest auřadu potají několik hlasů si získati pro swého kandidáta, a jestli každá obec bez ohledu na ostatní woliti bude, prawím wám na jisto, že se stane deputowaným ten, kterého chce auřad, a ne ten, kterého wy chcete, proto že wáš kandidát bude mít míň hlasů ( totiž jen hlasy z jedné obce ) než kandidát wrchnosti. 2. Nehleďte při wolení na žádnau důstojnost a učenost, ale wolte si rozumné zachowalé sausedy, kteří užíwají důwěry waši a jsau lidé samostatní, aby se nemuseli na nikoho ohlížeti. Hleďte na to, aby byli waši wyslancowé mužowé swěta zkušení, neohrožení, kteří dowedau prawdu každému do očí říci, buď si on kdokoliwěk, třeba sám J. M. C. král náš Ferdinand! Newolte 182 nikoho, který již skutkem nedokázal w žiwotě swém, že jest muž neohrožený, jenž od práwa swého neupustí, z mužů učených newolte žádné jiné než takowé, kteří se již powždy co dobří wlastencowé ukazowali, neboť jest také zapotřebí, aby již Čechowé nebyli w poddanosti u jinéno národu, nýbrž aby we swe zemi we wážnosti stáli. 3. Powažte, že se na sněmě bude o wěci weledůležilé, welmi drahocenné rokowati, a že se wšechno wětšinau hlasů rozhodowati bude. Kolikráte se jen o několik hlasů rozcházeti bude, a tito hlasowé budau mnohému nesmírně drahocenné, drahocennější než mnoho tisíc zl. stř. Nesáháme nikomu do swědomí, ale již jest swět takowý, že člowěk ztratí raději 10.000 než 50.000, a že tedy raději těmi 10.000 po těch 50.000 hodí. Krátký smysl dlauhé řeči jest, abyste wolili muže, o kterých přeswědčeni jste, že jsau mužowé swobody milowní a že se od nikoho uplatiti nedají. 4. Nedejte se od nikoho buďsi malý nebo welký žádným způsobem nutiti, abyste tomu neb onomu hlas swůj dali; bez toho odewzdáte cedulky swé potaji a proto se každé mstě neb nenáwisti wyhnete. 5. Nezapomínejte také zwlášť na to, že jak mile deputowaného si wywolíte, již wíce práwa nemáte w něčem mu poraučeti neb zakazowati, nýbrž on sám dle swé wůle za wás mluwiti a jednati smí, tak jak za dobré uzná. Práwě proto musíte o to dbáti, aby muž od wás wywolený tak smýšlel, jako wy smýšlíte. 6. Wíte, že každý na swau cedulku čtyry jména napsati musíte: nemyslete, již dosti na tom, když prwní dwa dokonalí mužowé budau, že na třetím a čtwrtém nic nezáleží, a že tito deputowanými beztoho nebudau, že jen snad pro jméno na cedulce stojí. Tak byste se mohli škaredě podwésti, neboť wězte, že deputowanými budau ti dwa, kteří w celém vikariátu nejwíce hlasů obdrží, a že každý z wašich 4 napsaných jmén stejně platí, a žeby práwě jeden z poslednějších wašich čtyřech nejwíce hlasů míti, deputowaným se státi mohl, kdyby snad wětší část woličů jen z pauhé zdwořilosti neb z pohodlnosti jméno jeho na lístek napsala, spoléhajíce se na to, že beztoho jen prwní dwa deputowanými býti mají. Proto musíte napsat 4, z nichž každý dobře za deputowaného se hodí, a aby wšichni 4 byli stejného s wámi smejšlení. 7. Co se ostatně stawu deputowaných týče, doufám, že již wáš wlastní zdrawý rozum wám powí, jak se zachowati máte. Powažte, že na tomto sněmu bude ještě celý starý sněm, to jest asi 200 šlechticů, kteří práwo měli na sněmy choditi, pak asi 90 deputowaných wětších měst a asi 220 deputowaných ostatního lidu wenkowského. Mnoho se na sněmu jednati bude o porownání poddaných dosawadních s wrchnostemi. ( Neboť poddanstwí přestati musí ). Wywolíte-li si tedy wyslance takowé, kteří wíce o wrchnosti než o poddané pečowati budau, jistě si spatně ustelete. Z toho ohledu bojowali jsme w Národním Wýboru mnoho o to ( jak z nowin wíte ) aby auředníci woleni nebyli, když jsme ale nic nepořídili, zůstala celá wěc jen na wás a waší opatrnosti. Pomozte si sami, koho nechcete wolit, nemusíte. – Nemyslím, abyste se snad auředníka již co ohně warowali, jsau i mezi auřednictwem mužowé, kteří o wás dobře smýšleli a smýšlejí, a wšak wy sami je nejlépe znáti musíte. 8. Též wám wýstrahu dáwám, abyste pokautní písaře a podobné lidi, ačby se wáš prospěch wyhledáwati zdáli, přece za wyslance newolili. Jsauť obyčejně powahy nejisté, a jak lehce se za nějaké slíbené zaopatření neb za jinau dobrau náhradu dají kaupiti, sami nahlídnete. Jak wám za peníze slaužili, budau slaužiti jiným, kteří jim wíce dají.


8. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [upozornění na bezpráví, které se děje v Polsku], Autor: Havlíček, Karel
— Každý čtenář našich nowin nám zajisté wydá swědectwí, že nejsme nikdy slepí obdiwowatelé Poláků, a že naopak uznáwajíce sprawedliwě šlechetnost tohoto národu slowanského, jeho obětawost, ohniwau lásku k wlasti a jeho nesmírné neštěstí a utrpení, přece při tom nezakrýwáme i wady jeho, jmenowitě nepředloženost, horaucnost a nepraktičnost. Tím wíce tedy najde snad dobré půdy dnešní náš článek, we kterém uwedem docela nestranným spůsobem jen jednu scénu před oči našeho obecenstwa, z které pozná, jaká spráwa se wede w Rakaussku a jak bezpráwní jsme i w konstituční době. Pan Jindřich Jakubowski, Polák rodilý w Haliči, byl r. 1830 wyšším auředníkem polského ministerstwa wnitřních záležitostí a oswěty we Waršawě. Po pádu polském roku 1831 musel s mnohými jinými hledati autočiště w cizině a našel je co emigrant we Francii, kdežto 18 let we wypowězení z wlasti ztráwil. Když byla r. 1848 udělena amnestie, nawrátil se do Haliče a žil tam po celý čas w pokoji. Po bombardowání Lwowa, když měli být wšichni emigranti w Haliči nezrodilí wypowězeni, wykázal se co tamější rodič a dne 28. října 1848 č. 328 dalo mu wojenské welitelstwí Lwowské písemní swědectwí, že jeho pobytu w Haliči nic na záwadě není. Najednau ale zas obdrží dne 16. února 1849 N. 3064 od Lwowské policie písemní rozkaz, aby se hned buď dobrowolně do Francie neb Angličan na swé autraty wystěhowal neb že na autraty wlády bude do Ameriky odwezen. Odhodlal se tedy k prwnímu a odjel do Krakowa, kde mu měl být dle ujištění auřadů wydán pas do Francie. Ale marná naděje! Jak do Krakowa přijel, dai jej hned w noci do wězení, a pod wojenskau stráží zawezli se 24 rodáky zároweň do pewnosti Teresínské. Když přijeli na wozích do Ostrowa, na železnici byli odděleni od swých wěcí, které wůdce wojenské eskorty poručík Ressek od 54. pluku přejal a sobě zaznamenal. W České Třebowé zpozorowal wšak při překládání wěcí p. Jakubowski, že chybí jeho tlumok, we kterém bylo obsaženo skoro celé jeho jmění, které jej mělo w cizině před nejhorši nauzí chrániti, totiž 300 rublů stříbrných, 24 kusů stříbrného stolního nádobí a šatstwo wšeho asi 1500 zl. stř. Hned se stalo náležité oznámení u auředníka železnice a praweno, že bude tlumok, který prý nepochybně omylem na jiné místo šel, za p. Jakubowským poslán. W Praze učinil též písemně potřebné kroky, poněwadž mu nebylo wolno, osobně se o swé wěci postarati, a odwezen jest do Teresina. Od té doby uplynuly již tři neděle a posud ani slychu o wěcech! Nyní má být p. Jakubowski s ostatními rodáky přes Wídeň dále nepochybně do Ameriky odwezen! Není to strašliwé nakládání! Pozbawen swobody, wyhnán z wlasti, má nyní ubohý bezrodec ještě skrze winu wlády ( poněwadž sama skrze swé organy wěci jejich přejala ) snad o celé swé jmění přijíti a tak odwezen býti násilau do wzdálené ciziny! A to jest jen jedna scéna z weliké tragedie polské. Nechceme ani dodáwati, že p. Jakubowski jest mírný zletilý muž, který i w Paříži mezi polskau emigrací wždy mírnější stranu zastupowal a w Haliči zcela bez auhony žil – kdyby i toho wšeho nebylo, dost na tom, že tu widíme auplné bezpráwí, auplnau swéwoli auřadů! Neopomineme ostatně čtenářstwu swému s časem sděliti, jak se dále stalo s p. Jakubowským, a jestli se dowolal u našich wyšších auřadů sprawedlnosti.


5. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Něco pro učitele a o učitelích, Autor: Havlíček, Karel
Něco pro učitele a o učitelích. ( Pokračowání. ) Wšeobecné jest za našich časů ztěžowání, že je študowaných lidí jako na poušti kobylek, jedna na druhou sedá, a wespolek se požírají, newí se kam s nimi, každý rok aby se wymýšlel nowý kanál, kterým by se tato zátopa učených lidí někam odwáděla. Bůh wí, jakých úřadů by se muselo nawymýšlet, jen aby se wětší čásť podělila. Zdá se wšak, že tato wěc pro wlast, pro wládu a pro wšeobecnost nemá dobrých následků. Práwě mladý člowěk jest we swém úřadu horliwější, neunawený, nezištný, obětowawý: a dopustíli se časem nějaké zbrklosti, wšak to jistě mnohonásobně jinák wynahradí. A při takowé jako je nyní wšude přeplněnosti, nedojde nikdo leč náhodou a wyjímkou w mládi úřadu. Študowaných lidí máme tedy dost, a přece se na dobré swědomí říci nemůže, že by wětší čásť pp. učitelů byli študowaní lidé! A proč by se ti zbytečni wyštudowanci nemohli státi učiteli w triwialních školách? Proto, že triwialní učitel nemá aspoň 200 neb 300 zl. stř. ročního platu. Jen o těch 200 neb 300 zl. se jedná, a mohli by sme býti hned tak daleko, jako byli předkowé naši před 200 lety, totiž míti na malých školách učitele skončiwší běh wysokých škol. W takowém pádu by jistě weliký počet nejschopnějších mladíků, kteří práwě při nynějším stawu wěcí, ani newědí, do kterého stawu se pustiti mají, bez rozmýšlení wolili učitelstwí. Neboť wyučowání jiných, buď si to oustně nebo písemně, pracowání we skwělé říši oswěty, zůstane wždy prwní a nejkrásnější wěcí na swětě, které se také skoro každý jasnější duch welmi rád uchytí, nehledě při tom tuze ouzkostliwě na přiwěšeny obrok. Ubezpečen jsem, že by každý řádnější mladík raději za tento přece jen skrowný plátek o dušewní zwelebení celé obce pracowal, než by se jinde za dobrou mzdu na pouhou mašinu snížil. – Welké oběti, jaké důchowní staw od přiwtělenců swých žádá, zastrašují mnohého, který by jinák k stawu tomu duše wzděláwajícímu nejlepší náklonnost měl: profesůr ale jest w poměru tak malý počet, že jen wždy z několika jeden slušnou naději míti může. Kdo tedy domácím wychowatelem neb spisowatelem býti nechce, nucen jest woliti si staw, ku kterému ani trochu náklonnosti, ba ani potřebné wlastnosti nemá a státi se jen pro zaopatření swé lékařem, neb úředníkem nejwíce obyčejným, a často špatným. A wšechno by bylo jinák, bylo by dobře, kdyby jen učitelé tak prašpatné důchody neměli: tu by se otewřelo takowé množstwí přiměřených míst, že by ani jeden pořádný žák wysokých škol ani chwíli po wyštudowání na úřad, na službu čekati nemusel. Že by pak za několik desítiletí wlast naše jinák wypadala, nepotřebuji ani doložiti. Odkud ale wezmeme těch zázračných 200 neb 300 zl. stř. pro každého učitele? – Milostiwá wláda již před několika léty nařídila školním dozorcům a krajským úřadům, aby se wšemožně důchody učitelstwa zwelebiti starali způsobem, jakým se kde nejlépe hodí, jenom že owšem tak wysoko nebyly naznačeny. Při wší horliwosti pro tuto potřebnou wěc nemají zemské důchody naše tolik peněžité síly, aby tak ohromné wydání, jako by byla tato wětší dotací učitelstwa podniknouti mohly, zdá se wšak jiný snadnější a také přiměřenější spůsob, jakým by se ta wěc poznenáhla ale jistě dokázati mohla. ( Dokončení. )


11. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [úvodník], Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 10. listopadu. – Newíme jestli si wšichni naši čtenářowé powšimli druhého úwodního článku w č. 264 našich nowin tak bedliwě, jak by toho důležitost jeho žádala, a pročež wracíme se ještě jednau k spisu Pfordtenowu, neb záležitost spojení Rakauska s Německem nabyla w posledním čase opět wětší důležitosti. Naše wláda se totiž zřejmě pro toto spojení wyslowila, i nawrhuje již Němcům celní jednotu a jiné průmyslní a obchodní spojení; jak auzce Rakausko se politicky s Německem spojiti hodlá, newyswítá posud ze žádného kroku wlády. Pozorujme wšak bedliwě, k čemu Pfordten naší wládě radí. Pfordten má při swé radě před očima pauze prospěch Německa, on nehledí na prospěch Bawor, ani na prospěch Rakaus, nýbrž pauze na prospěch welikého německého národu. Odtrhne-li prý se Rakausko od Němec, bude německý žiwel w zemích rakauských od žiwlu slowanskeho potlačen, a druzí Němci uprostřed národů slowanských a románských, totiž mezi welikánskau říší ruskau z jedné a republikau francauskau z druhé strany, nebudau moci swau samostatnost obhájiti, i padnau sausedním národům za kořist. Pfordten předzwídá, že jižní německé státy, zwláště Porýnsko připadne Francauzům a sewerní státy že přijdau do poddanosti ruské. Jako Polska prý bude Německo rozděleno, prawí Pfordten. Aby wšak tento osud Německo nepotkal, musí prý w Rakausku žiwel německý zůstati žiwlem wládnaucím, i stane se to připojením se Rakauska k Německu. Pfordten radí Rakausku k foederaci, aby rozdělením byla zlomena sila slowanských národů w zemích rakauských. Když totiž Uhry s jihoslowanskými zeměmi a pak Halič obdrží samostatnost, zůstanau jen druhé tak zwané německé dědičné province pohromadě, a w těch, jak doufá Pfordten, budau míti Němci auplnau přewahu. S těmito zeměmi ať prý se postawí Rakausko w čelo Německa, a Halič a Uhry ať prý se teprw později k Německu připojí, až budau totiž poněmčeny. Pfordten radí k foederaci, a důwody, kterými swau radu podporuje, mají dosti welikau wáhu, wšak on radí k foederaci ze zcela jiného aumyslu nežli my. Slowané chtějí w Rakausku foederaci, aby bylo rowné práwo wšech národů rakauských w skutek uwedeno; Pfordten radí k foederaci, aby pojistil žiwlu německému wládu nad druhými národnostmi. Pfordten dobře nahlíží, že Slowané wšech zemí rakauských budau míti auplnau přewahu nad druhými národy, a že, sejde-li se sněm národů rakauských, Slowané tauto swau přewahau založí samostatnau říši rakauskau, a že tuto řiši také obhájí, a poněwadž by to nebylo w prospěch Německa, aby Rakausko zůstalo pewné a samostatné, tedy radí k foederaci, která by wšecko spojení slowanských národů w Rakausku zamezila a budaucnost říše rakauské w záwislost od Německa přiwedla. Italii ať prý pustí Rakausko, i ať rozestawí pluky, které byly w Italii, w Čechách a we Voralberku na postrach Pruska, a na potlačení žiwlu slowanského w Čechách. ( Toto Pfordten zřejmě newyslowil, nechal si to za lubem. ) Rakauská wláda nepustila Italii, přece wšak sestředila swé wojsko na radu Pfordtenowu, i střeží takto Německo i swé dědičné province. Tyto dědičné země jsau již dosti německým žiwlem pomíchané, a Pfordten myslí, žeby při spojení s druhým Německem zcela poněmčeny byly, neb hmotný odpor Slowanů překazily by bodáky a ostatní by dokonala německá swoboda. Prozatím by byly druhé rakausko-slowanské země samostatné, až by i na ně řada došla. Pomaličku pomalu uhnízdilo by se i w nich Němectwo, a až by dozrály, byly by pak též k welikému Německu připojeny. Pfordten chce, aby bylo Německo slawné a welké, a proto chce, aby se Rakausko k Německu připojilo. Pfordten nechce, aby slowanští národowé se wymknuli z pazaurů německého orla, a proto radí k foederaci takowé, která by překážela, aby se slowanské národy spojiti nemohly, aby totiž spojenými silami Rakausko neudržely a německau nadwládu nezlomily. –


29. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: [Pane redaktore.], Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. ( Dokončení. ) My si u nás wlastence zcela jinák předstawujeme: u nás má to slowo ještě pořád wětší kurs než w Praze. Neumím se wšak o tom jak náleží wyjádřit, pročež Wám to, pane redaktore! raději wyswětlím příkladem. – Náš pan děkan je wlastenec. On má 6000 ročních důchodů, z kterých wšak pro swou osobu a wýžiwu jenom 1000 wynakládá: ostatek wšechen obětuje dílem na wzdělání měšťanů, na rozmnožení zdejší kněhowny, na zwelebení škol, dílem na podporu nuznějších obywatelů. Krásné powinnosti swatého stawu swého w kostele 108 we škole a wšude jinde wykonáwá wždy také sám, ačkoli dwa mladší pomocníky má. Newěříte jak mílo jest se na toho ctihodného starce podíwati, když sám we škole naše dítky nejen w náboženstwí, nýbrž i mnohých jiných předmětech wyučuje. On sám často říkáwá, že se proto duchowním jmenuje, aby byl jako duší celého města, aby o wšechno dbal, co se našeho wzdělání a oswěty dotýče. Jsa při tom muž učený a we swětě sběhly, sleduje ustawičně pokrok we wšech zemích a jak mile se o něčem nowém, prospěšném dočte, čeho ještě u nás neznáme, neopomine nám i hned užitečnost wěci předstawiti, a neustane dříwe, až je něco podobného i w našem městě uwedeno. Nemůžete si ani úctu pomyslit, s jakou naň celé město hledí, jeho jediné slowo dowede nejúhlawnější nepřátele smířit, chybujícího ponaprawit; jeho slowo platí u nás jako zákon, jako nařizení, wíme že jen wždy o naše dobré péči má. On žije pro nás, a ne my pro něho; on je prawý zprawce našich duší, on je wlastenec! – Mladší duchowní a učitelowé ( o kterých náš pan děkan říkáwá, že také k duchowenstwu patří, poněwadž hlawní powinnost duchowní to j. wyučowání, konají ) úplně se we wšem dle jeho náwodu a příkladu chowají. A wšak widíme krásný prospěch na dítkách: čemu se jinde ani na wyšších školách nenaučí tomu naše malé dítky dobře rozumějí. Naši učitelowé nejsou učiteli jen od 8–10 a od 2 do 4, nýbrž celý den a celý swůj žiwot. Kdekoli se jim příležitost naskytne poučiti dítě ( aneb i wyrostlého ), neopominou to učiniti. Skrze naše oswícené duchowenstwo a učitelstwo rozšířeno jest w celém našem městě přeswědčení, že kdo psát a číst se naučil, ještě nic neumí, nýbrž teprw příležitosti nabyl něčemu se naučiti. – Swět a žiwot máme we školách poznati, říkáwá náš pan děkan: musíme wědět, kde co dobrého a užitečného we swětě jest, abychom si příklad wzíti, a kde co chybného, škodného, abychom wýstrahu míti mohli. Pokawad neznáme jenom swé, budeme wždy w předsudcích ( kdo newiděl Prahu, myslí že je jeho Kocourkow welké město ) a když o ničem jiném newíme, držíme swé za nejlepší. Newzdělanost je matka powěry. – A myslíte pane redaktore! že je u nás potřeba děti do školy honit, jako leckde jinde. Naše děti se ani té hodiny dočkati nemohou, poněwadž wždy we škole něco nowého, něco krásného slyší, a tedy je tam přirozená zwědawost láká. Kde děti jenom jako špalíkowé wedlé sebe tiše seděti, a jednotwárné slabikowání jiných poslouchati musí, kde často kolik dní ani jednou si jich učitel newšímne: tam je arci úřadem do škol nutiti zapotřebí jest. Wždyť by ani wyrostlí lidé nedowedli tak pokojně jako wěznowé w žaláři seděti! Když jsem se již o úřadech zmínil, musím Wám oznámiti, že práwě tak dobré úředníky máme, jako duchowní a učitele. Náš pan purkmistr jest w jistém ohledu zrowna takowý muž jako pan děkan, jenom že mladší, pružný a wíce ještě při silách. On říkáwá, že jsou úřadowé pro pohodlí a ne k obtížnosti občanů a země, že jest úředník služebníkem zákonů a ne pánem podřízených swých. Horliwě při tom hledí na pořádek, dbá o zwelebení města w každém ohledu, o zwýšení důchodů ale co hlawní wěc také o swědomité wynaložení těch důchodů takowým spůsobem, aby z toho město prawý užitek mělo. Jeho přičiněním zawedeny jsou w našem městě mnohé welmi krásné a prospěšné ústawy, z kterých hlawnější Wám zde uwedu: 1. Wšeobecná dílna městská, weliké stawení tak zřizené, aby tam w zimě w letě weliký počet lidu rozličné práce konati mohl, k čemu se tam také wšelikého způsobu nářadí a příležitost nachází. Usazeno tam jest několik wýtečných mistrů rozličných řemesel, dohlížitelů a dohlížitelkyň, kteří práce rozdělují, na pracující dohlížejí atd. W této dílně wždy každý, kdo pracowati chce, dílo najde, tak že nikdy bez práce a bez wýdělku zůstati nemusí. Obec udržuje tuto dílnu na swé útraty a prodáwá wýrobky tam zhotowené: a každý k práci schopný člowěk, který se o podporu weřejnou totiž o almužnu hlásí, pozwán býwá místo daru do naší dílny. 2. Hospitál městský, w kterém každý k práci neschopný, který se sám ze swého jmění udržeti nemůže, na obecní útraty wýžiwu dostáwá. 3. Nemocnice, w které se obsluha a léčení wšem chudým zdarma dostane, a na žádost i mohowitým, pakli doma takowého ošetření nemají, za slušnou náhradu. 4. Dwě opatrowny malých dítek, w nichž se malým dítkám, které doma z jakýchkoli příčin dohlídky míti nemohou, útočiště, zábawa, poučení a dohlídka wěnuje. 5. Městský pojišťowací ústaw, do kterého každý jenž spoluoudem býti chce měsíčně malý příspěwek wkládá, odkud se pak potkáli někoho nešťastná náhoda škoda utrpená nahrádí. A kromě toho wíce ještě podobných ústawů, které Wám časem swým snad obšírně popíšu. Náš pan purkmistr říkáwá, že proto lidé žijí w obci, aby se wespolek, když toho potřeba jest, podporowali: sice že by i stádo bylo obcí, které pastýř žene! Jeden z nejlepších ústawů je také wýbor měšťanstwa pečující o spůsobnost a dobré mrawy. Wýbor tento sestawený z nejwáženějších a nejúčinliwějších starých měšťanů nemá sice žádné zákonní moci, přece wšak se nikdo neosmělí protiwiti se jeho wýrokům. Wšeobecná potupa byla by následkem. Wýbor tento určuje malé tresty za chyby, které zákonem nejsou zakázany: jako za nepracowitost, za zbytečné šwiháctwí, za pomlouwání, za marnotratstwí, za týrání zwířat ( spolek proti němu nemáme, ale za to spolek proti týrání lidí, a wěřte mně, pane redaktore! že se na swětě lidi posawád přece ještě wíce týrají, než zwířata ), za neuctiwost k řádným lidem atd. Z peněz tak nabytých okrašluje se wšelijak město, a tak oškliwé wlastnosti některých měšťanů přispíwají aspoň k okrase města. Mnoho bych Wám ještě měl co psát, jak zde wšechno dle možnosti dobře zřízeno máme, ale raději nás sám naštíwte, a pak se podíwáte na naší knihownu, na ostatní rozličné sbírky a na celé zřízení. Já se bez toho bojím, že již za to co jsem Wám psal budu muset wýboru měšťanstwa pokutu zaplatit, pro marnost a chloubu, že jsem před celou Českou zemí město naše wychwalowal. Nemohl jsem se wšak zdržet, a jediné co k pojištění swému učiniti mohu jest, že jméno swé nepodepíšu. Wytiskněte to jen bez jména w Nowinách a za odměnu Wám dám ještě ku konci dobrou radu. Waše Nowiny a Wčela ( které zde také čítáme ) mají kromě mnoha jiných menších chyb ( nemyslím zde chyby tisku, kterých tam máte taky dost ) jednu nejhlawnější. Tato nejhlawnější chyba jest, že se tuze mnoho staráte o chybné a mizerné lidí, wíc než o pořádné. Dbejte raděj o to, jak by ste hodné a řádné lidi poučil a potěšil, než o naprawowání hlupáků a prosťáků, kterým se tak rád posmíwáte, satyricky je sbírajíce. Wěřte mně, milý pane redaktore! že je nenaprawíte, nýbrž je pouze na sebe rozlobíte. A nebyloby diwu, aby Wám pak někde po tmě neposwítili. Ostatně ale swět nepředěláte, jíž písmo prawí: „ Bezpečněji jest člowěku potkati se s medwědicí, které pobrali mladé, než s bláznem doufajícím w bláznowstwí swé. “ – Poznamenání. Tu to máme! nepodepsal se, a město, odkud je dopis zaslán, také zapomněl udat, a ještě ke wšemu tomu se ku konci do redakce pustil. Co je tedy dělat? Žádám toliko, uctiwě, aby mi, kdo o tom městě nějakou známost má, jméno udal jen z té příčiny, abych se tam na tohoto nezdwořilého dopisowatele poptati, a jej za tu smělost nějak wyplatiti mohl. H. B.


27. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Dodatek ke zprávě o zřízení gymnázií], Autor: Havlíček, Karel
K naší zpráwě o zřízení nowých wyšších gymnasií musíme přidati, že i města Chomútow a Most sedmau lycealní třídu již letošního roku míti budau, měli bychom tedy kromě Prahy 16.


13. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [noticka vyjadřující nespokojenost Havlíčka nad surovým jednáním vojáků vůči civilním Pražanům], Autor: Havlíček, Karel
Již wíce pádů se nám s jistotau k wědomosti dostalo, kdežto wojsko a ne jen sprostý newzdělaný muž, nýbrž i stábní důstojnici proti osobám jednotliwým na weřejné ulici nejsurowějšího jednání, ano i bití se dopustili. Příčiny k tomu zawdáwají nejnepatrnější maličkosti. My se naschwál zmiňujeme o tom, aby se to nejen zdejšímu panu vicepresidentowi nýbrž i ministerstwu k wědomosti dostalo. Neboť zachowati pořádek w městě ještě není tolik, jako prowozowati janičarstwí, a takowé newlídné, surowé chowání nemůže nikdy způsobiti dobré přátelstwí mezi wojskem a občanstwem. Není owšem diwu, když woják wida, že celé město jest pokojné, a že on přece nepohodlnau službau, jakau staw obležení žádá, trýzněn jest, welice znewrlí a mrzutost swau pak na každém wyleje, kdo mu do cesty přijde. Ale winu toho neneseme my, a máme práwo žádati, aby se netrpělo takowé swéwolné urážení pokojných občanů. Aneb chce wláda mermomocí jen lid proti sobě popuzowati? Chce tak jako ustanowowáním maďarských komissarů na Slowensku, jako dosazowáním neschopných generálů a auřadníků we Wojwodině tyto národy od sebe odwrátila, také wšude jinde systematicky pracowati ke swému zlému? Časy jsau nyní nebezpečné a neobyčejné, kdo wí co nám přinese každá doba. Pročež pamatuj na to každý a předewším wláda.


30. srpen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: [Z Moravských Valach]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. M. Z Morawských Walach. Walaši Morawští jsau horáci na Uhersko-Morawských hranicích žijící, a z wětší části pastwau se zabýwají. Red. Měl jsem za swého zde pobytí příležitost, poznati blíže Morawské Walachy. Jest to lid zajisté dobromyslný, ale nad míru chudobný a i zpustlý, o čemž welké množstwí nemanželských dětí swědectwí wydáwá. Jsauť tu mnohé záwitky, jenž po 3 i 4 dítkách z lože nemanželského mají, a nemohauce je užiwiti, na Morawu, t. j. do Slowenska Tedy žije posud ještě po 1000 letech w podání těchto horanů weliká a slawná naše říše Welko-Morawská! Red. a na Hanau s nimi na žebrotu chodí. Hlawní takowé nezwedenosti příčina jest nedostatek náboženského wychowání; mnohé stawení w rozlehlých zdejších dědinách jest 2 i 2 1/2 hodiny od kostela a školy wzdáleno, děti nemohau w zimě do školy pro sníh, a w letě pro pasení dobytka: bača, walach a jejich pomocníci po 20 neděl w letě chrám Páně nespatří. Snadno tedy pochopiti, když ženich a newěsta při katechismu někdy ani na otázky o nejhlawnějších článcích wíry odpowěděti neumějí. Má-li se lid z takowéto neřesti wywésti, jest w těch hornatých místech přede wším wíce škol zapotřebí, kterýchž ale pro welkau chudobu lidu bez obětí z fondu weřejného zříditi nelze. Byl již skutečně náwrh o založení dwau nowých škol předložen, nedošel ale pro dotknuté prý wýlohy, potwrzení. W pohraničném hornatém Těšínsku nebude to na mnohých místech lépe, powážíme-li, na př. že podle spráwy w Morawii nynější p. biskup Wratislawský od 150 let prwní byl, jenž w Jablůnkowě swátost biřmowání udělowal.


7. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Komentář k charakteru novin, k cenzuře atd.], Autor: Havlíček, Karel
Jsme přeswědčeni, že o stawu nynějším tisku wůbec a nowin zwláště nejrozmanitější mínění po wenkowě kolowati budau, pročež zde o tom w krátkosti powíme. Censura není žádná, t. j. žeby se snad časopisy před wyjitím předkládaly jako za starých časů, kdežto se z nich wšechno swobodnější slowo wytrhowalo, takowá censura není žádná. A wšak hr. L. Thun hned z počátku po nepokojích wšem redaktorům připomenul, aby se s nejwětší mírností chowali, a také jeden po druhém skutečně později napomínán byl. Pokud nám známo, nebyl ale posawad nikdo oprawdu uwězněn neb trestán pro sepsání některého článku. Poněwadž ale wůbec widíme kolem okolo sebe welikau libowolnost auřadů, jakož i zatýkání ustawičné beze wšech zákonních forem, a poněwadž proti takowé sile redaktor se swým pauhým pérem za této doby nic wyříditi nemůže: musíme owšem jenom s nejwětší mírností swobody tisku užíwati a wšeho toho se warowati, co by nám jen poněkud mohlo wyloženo být za bauření lidu. Powinnost naše a swědomí ale žádá, abychom nic proti prawdě nepsali, aniž prawdu tam zamlčeli, kde by z toho celé zemi škoda powstala. To ale jen wždy s nejwětší mírností a zcela chladně učiníme, aby aspoň žádná před poctiwými lidmi slušná příčina nebyla, auředně proti nám wystupowati. Stane-li se lo ale přece, aspoň celá země uwidí, jakau máme swobodu tisku, jakau konstituci, aspoň celá země se tak makawě přeswědčí, jak upřímně se smýšlí s našimi swobodami. Za takowé praktické poučení celé země milerád redaktor Národních Nowin podstaupí wšechno auřední pronásledowání.


13. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Přehled nynějších záležitostí evropejských., Autor: Havlíček, Karel
Přehled nynějších záležitostí ewropejských. ( Dokončení. ) Řecko posud ještě postonáwá na hluboce zakořenělau chybu swau, na newzdělanost, a při wší swobodě zřízení zemského nepowzneslo se pro ustawičné nepořádky k nějakému patrnějšímu zwelebení. Také jest Řecko snad nejpatrněji ze wšech ostatních zemí ewropejských hřičkau diplomatů welikých mocností, které se tam wždy mezi sebau o moc nad Řeckem potýkají. W Turcích počali poslední dwa panowníci uwáděti způsoby ewropejské, posud ale wždy jenom šlupiny těchto způsobů, jádro zůstalo posud zcela staroturecké, až na tu okolnost, že již křesťané od muhamedánů zjewně a zakonně utiskowáni býti nemají, což wšak jest wíce následkem slabosti turecké říše proti ostatním křesťanským mocnostem Ewropejským, než owoce mrawní a lidské wzdělanosti Turků. W Srbsku, w Multanech, we Walašsku widíme podiwnau míchaninu samostatnosti a odwislosti od sultána; může se říci, že Srbsko jest ze wšech těch nejsamostatnější, následek to zachowalosti a statečné mysli tohoto slowanského kmene. W Srbsku widíme bystrý pokrok a upřímné snažení o dobré ústawy, při wší osobní swobodě národu spatřujeme pořádek; kdežto jest w ostatních dwau blíže k Rusku ležících zemích wíce jen zewnitřního lesku. W Rusích snaží se wláda nejwíce o utužení swé wojenské hmotné síly, o uwádění fabrik, o poznenáhlé ochábnutí wšech ostatních i slowanských národností a tudy pak o jednotwárnost weškeré ohromné říše. Boj s podmaněnými ale po dlauhý čas swau samostatnost a swobodu hájiwšími národy nyní již znamenitě ochábl, a síla jejich již ruskau zbraní skoro úplně zlomena jest. Samowládařstwí císařowo tuží se tam wždy wíce, k čemu i směřuje usilowání wlády o zrušení osobní poroby lidu. We Šwédsku panuje král welmi oblíbený, a pracuje nyní o změnách potřebných we zřízení zemském. W Dánsku způsobily wládě w nejnowějších časech německé krajiny Šleswicko-Holštýnské mnohé nepříjemnosti, protiwíce se stálému spojení s Dánskem, jak si wláda přeje. Po wyhasnutí nynějšího králowského rodu chtí tyto krajiny jenom k německému Spolku náležeti a od Dánska se odtrhnauti. W Německu panowalo za posledních dob hlawně náboženské hnutí, od katolické i od protestanské církwe počaly se mnozí odtrhowati zakládajíce malé církwičky pod rozličnými jmeny. Nejwíce pozornosti na sebe obrátilo Prusko a to hlawně swoláním wšeobecného zemského sněmu, což mnozí nazýwali konstitucí. W celku widíme nyní w jižních zemích w Badensku, we Würtenberku, w Bawořích wětší pokroky než w sewerních. Hlawní snažení wšech wzdělaných w Německu jest, aby Spolek německý wždy aužeji se spojowal, aby přestala dosawadní rozdílnost jednotliwých zemí, a nastala jednota, čím doufají wětší wáhy w politice ewropejské nabýti.


28. červen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Žebráci v Pešti]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné nowinky. - W Pešti se welmi množí páni žebráci. Dámy se skwostným peřím na klobaukách, pánowé s tuhými limci přicházejí s listem prosebním w rukau až do pokojů, že mnohý do hrozných rozpakůw přichází, poněwadž žebrákůw kabát lepší jest než jeho. - Přišel jednau k znamenitému jakémusi lékaři churawě wypadající muž, a ztěžowal si na rozličné nepříjemnosti. Na wšechno se jej jak se patří wyptaw prawil s důležitau twáří: „ Můj zlatý! Waše nemoc není nic než hypochondrie, protož wám radím častější pohybowání, to jest nejhlawnější prostředek. “ „ Ach! “ odwětil churawec, „ jak pak se mohu ještě častěji pohybowat, wždyť jsem mlatcem. “


19. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Štúrovy Slovenské noviny.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. W Štúrowých Slowenských Nowinách ozýwají se nyní častěji hlasy proti „ Hlasům “ wydaným od naší Matice: a snadně se dá pomyslit, kterým p. Štúr dříwe uwěří. Jsau tu s jedné strany hlasy Tomáše Marečka, Eduarda Lička, Pawla Škodáčka, Martina Tomáškowiče, Josefa Pawlikowiče a jiných ještě takowých zkušených, zaslaužilých mužů, hlubokých filologů a po Ewropě proslulých učenců, proti Tablicowi, Palackému, Jungmannowi, Palkowičowi, Tomáškowi, Josefimu, Seberinimu, Kollárowi, Šafaříkowi a jiným takowým študentům a nezkušeným mladíkům!! A pan Štúr, slawná redakce Slowenských Nowin, stojí wždy na práhu pohotowě s traubami a s bubny, a každého hned wítězně uwítá w nezkončených notách s hwězdičkami: „ Sláwa wám hlučná od Dunaja do Torisi! – To je po slowenskí! Sláwa wám, drahí, mladí braťja! – Sláwa wám, Tak je dobre! atd. atd. A w čísle 35 Orla Tatránského konečně p. Štúr sám do boje wystupuje s podiwnau předmluwau. Již sme jednau odkryli chytrost p. Štúrowu, že totiž wšechno, co se wlastně jen mluwí a píše proti jeho osobě, co swůdci a hlawnímu půwodci celého toho neštěstí w našem národě, že wšechno to podskočně a nepoctiwě obracuje w urážku proti Slowensku, aby tak krajany swé omámené za nejšlechetnější cit, za cit občanský uchytil, a tím swau winnau hlawu ochránil. Tu pak owšem kdo jeho jednání ambitiařské neschwaluje, musí býti nepřítelem weškerého Slowenska. Brojení proti jeho zplašenému počínání uměl p. Štúr welmi důwtipně, ba zlodušně, předstawiti co boj záwistiwý Čechů proti Slowákům, národu proti národu, ačkoli protiwníci jeho nejwíce samí Slowáci jsau. „ Styď se, neustupný Kolláre! wezmi si příklad z gymnasiastů Kocúrkowských a Trnawských, a upusť od spisowného jazyka! Boj se Boha a seminaristů Bystřických, a piš jako oni Štúrowinau! “ Takowý jest w krátkosti obsah wšech důwodů p. Štúrowých. Ale není nám déle již do žertu žeru, hodláme ještě několik chladných oprawdiwých slow k panu Štúrowi promluwiti. My přede wším důrazně na tom státi musíme, 232 že w poměru našem k Slowákům nemůže býti řeč o žádné kmenowé neb národní záwisti, aneb o české zištnosti, s kterau bychom snad na Slowensku panowati chtěli literárně. My jsme posud byli jedno tělo, škody a wýhody měli sme společné, Slowáci i Čechowé powažowali wšechno české i slowenské co swé, byli jsme jediný organický celek. W takowém celku každá čásť pro sebe wolná jest a býti musí, ačkoli pro společnau wýhodu s ostatními spojená. Říkáli tedy p. Štúr w Orlu, že on nám pokoj dáwá, nám škodit nechce, nám dobře přeje, že jen swoje chce spořádat atd., wíme owšem, že to jsau sice krásné řeči, ale zlé úmysli a skutky. Počínání Štúrowo škodí nám Čechům, činíc náš národ o 3,000.000 slabším, ale ono i Slowákům rowněž tak, ba wíce záhubné jest, poněwadž z nich místo 9,000.000ého národu utwořiti chce 3,000.000owý, a k tomu bez literatury, bez úřadní řeči, bez ústawů, bez historie, beze wšeho. Pan Štúr owšem prawí, že jenom k wůli swornosti na Slowensku krok tento učinil, poněwadž tamější katolíci bez toho se naší spisowní řeči nedrželi, a jelikož na Slowensku protestanti slabší částka jsau, že tedy rowněž nářečí krajowé přijali za spisownau řeč, aby aspoň na Slowensku jediný celek twořili. – Ale jak neplatný je tento důwod! Katolíci na Slowensku bez toho buď nic aneb welmi málo psali, a protestanti byli tam posawad téměř sami representanti literatury. Nechtěli snad slowenští katolíci čísti spisy protestantů slowenských, a proto musel p. Štúr jejich spůsob nechwalný následowati a nowý jazyk písemní utwořiti? Toť česká literatura byla jednau také hlawně od protestantů pěstowána, ale proto přece my, ačkoli katolíci jsme, k wůli tomu jiný spisowný jazyk newymýšlíme! Myslíli ale p. Štúr oprawdu, že mají Slowáci zwlášťní jazyk, že jsau jiný od nás ostatních rozdílný národ, proč pak tímto jazykem tomuto nowě stwořenému národu swé Nowiny nepíše? Jazyk, kterým posud píše, je wěru náš spisowný, jen že zmrzačený koncowkami a slowy naschwál shledanými a smetenými ze wšech štěrbin Taterských, a prawopisem psaný, rowněž naschwál a neúhledně wymyšleným, jen aby, kde oprawdu malý rozdíl jest, wětší se ukázati mohl. Kdyby pan Štúr oprawdu takowým naším přítelem byl, jak prawí, proč by aspoň nebyl přijal obyčejný náš prawopis; proč by to až posud učiniti nemohl? proč by, kde i českému slowu krajané jeho rozumějí, raději toho neužíwal pro wětší wzájemné srozumění. A pak se p. Štúr nestydí příklad Horwatů na swau stranu uwádět: kdežto přece tito nejwíce a nejsilněji proti němu swědčí. Oni teprw nedáwno přijali dubrownický jazyk co spisowný, ale Slowáci od toho, který již měli dáwno, odstupují! Wůbec p. Štúr zrowna ty důkazy, které se proti němu wedau, „ že se powznésti musíme nad swoje chalupy k wyššímu žiwotu “ atd. na str. 275 Orla na swau stranu uwádí. Ani zjewná popuzowání proti kněžskému stawu evangelickému, který se spisowného jazyka, co swatého, spustiti nechce, nejsau panu Štúrowi špatným prostředkem k dosažení swého cíle. Řekneli wšak p. Štúr, že se potřeba zwlášťního spisowného jazyka na Slowensku tím ukazuje, poněwadž již nyní welkého účastenstwí wzbudila jeho nowá řeč: odpíráme mu toho na prosto. Kdyby byl on a jeho přátelé dříwe tolik působili, co nyní pro swau libůstku konají, bylo by se i na dosawádní cestě rowněž tolik prowedlo. A weliká čásť zásluhy padá i na čas: wždyť i u nás w Čechách národní smýšlení se w několika letech znamenitě rozšířilo, ačkoli sme jiný jazyk newymyslili. Konečně ale ať p. Štúr nemluwí mnoho o wůli národu, o apelací k němu, o weřejném smýšlení atd. Nestydíli se před swými nášlapníky takowé řeči wésti, aspoň by se před námi, kteří jeho jednání dobře prohlížíme, styděti mohl. On sám drží celé toto hnutí, on je wšeho prwní a poslední příčina, on wšechny ty napřed pokřtil, kteří nyní proň apoštolují. Ať se tedy před swětem nepřetwařuje, jako by jen wůli národu wykonáwal: wěříli mu to študenti Trnawští, Bystřičtí a Prešporští, my mu to newěříme. A wšak co platno naše psaní? On sám si to přečte, anebo nepřečte: a jeho následowníci mají wšelikau maudrost swau z jeho Nowin a Orla! My se rmautíme, Maďaři se radují a p. Štúr? – p. Štúr raděj chce být w nejmenší wsi prwním, než w Římě druhým. –


13. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Z Prahy, Autor: Havlíček, Karel
Z Prahy. * * * Při woleních do sněmu říšského w Praze byl wywolen na Starém městě J. U. Dr. Strobach hlasy 32, na Malé straně kněhkupec Borrosch s 47, na hořením Nowém městě historiograf Palacký s 33 a na dolením J.U.Dr. Rieger s 32. * * * Pauť Swatomarketská bude se příští neděli slawit u Sw. Prokopa. * * * Wčera wečer okolo 9. hodině wrátil jsem se domů z wězení opět na swobodu. Karel Hawlíček.


8. květen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [Tři satirické prózy], Autor: Havlíček, Karel
– Wydawatel „ Růží “ uznáwaje redaktorowy zásluhy spisowatelské darowal mu tabakerku, na níž wšichni odbíratelé časopisu toho w žiwotní welikosti wymalowáni jsou (!! ) – Mladík jeden w Berlíně jeda we fiakru wzpomněl si, že nemá peněz, a pomohl si takto. Wylézaje z wozu, prawil ouzkostliwě wozkowi, že ztratil we woze dwa dukáty, potmě že je nemůže nalézti, aby tedy počkal že přinese swětlo. Honem wběhl do domu, zastawil se ale a za chwílku uslyšel fiakra odjížděti. Wyběhl a wolal za ním, ten ale jako hluchý upalowal pryč. Tak se nepoctiwostí swou sám o mzdu připrawil. – Episody z amerikánské sněmowny. – W sněmowně representantské sedí co zástupce státu „ Ohio “ jakýsi p. Sawyer, swého řemesla kowář, rodem z Cincinati, města wepřobijného. Poctiwý ten zástupce lidu držíwá každodenně w sále sněmowním tabuli mezi jednáním. „ Jak uhodí druhá, opustí místo swé, postawí se we wýklenku u okna na lewé straně za řečníckou stolicí, wytáhne z kapsy umouněný papír s kusem chleba a s jitrnicí. W čerstwosti potrawu tuto do sebe uloží, otře prsty o mastný papír a ten pak wyhodí oknem. Pozůstalým na prstech tukem natře si skoro hlawu a nepotřebuje žádné pomády; aneb oblízne prsty a otře je o rukáwy neb spodky jako o servit. Nožík schowá zas do kapsy, a pak wystoupí a wyplísní notně Whigy, jakožto anglickou stranu a přiwlastňuje Obcím celý Oregon, „ co by bylo zapotřebí k rozšíření civilisace. “ Tak wyobrazil whigský časopis „ New-Yorská Tribuna “ páně Sawyerowo parlamentní krmení, a za odměnu — neodbírá sněmowna representantů časopis ten na žádost tohoto ouda. Tak i americká demokratie ukládá mlčení jako despotie. „ New-York Expres “ jiný whigský časopis kárá hrubé mrawy Washingtonského kongresu, kde to docela w pořádku jest, že oudowé se wespolek lháři, darebáky atd. nazýwají, ano i pěstmi demonstrují. I p. Sawyer prohlásil w sněmowně, neujmeli se jeho sněmowna proti tomu „ chlapu nowinárskému “, a nebudeli potrestán: že on sám se o to postará t. j. notně mu wypráší.


18. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraničné zprávy., Titulek: [Slovenské noviny o schůzce germanistů.], Autor: Havlíček, Karel
Zahraničné zpráwy. W Němcích. Slowenské nowiny podáwajíce spráwu o schůzce germanistů we Frankfurtě dodáwají konečně: Nám tu jenom napadá: Germanisté drží wšeobecnau wědeckau schůzku, a proti tomu se ani duše neozwe; dobře! ale jaký by ťo byl křik po celém germanském swětě, kdyby se učení Slowané sešli někde w Praze, we Wídni, we Waršawě, w Srbském Bělehradě, w Pešti aneb zrowna w Moskwě o slowanském umění a naukách pohowořit. To by snad swobodomyslný Dahlmann wyhlásil za zrádu swobody a oswěty, a wšecky německé učené paruky by se zježily nad tau opowážliwostí slowanských barbarů, kteří by chtěli myslit a mluwit o wěddách, o uměních, a oswětě ducha. “ My činíme redakci Slowenských Nowin na tu okolnost pozornu, že kdyby se oprawdu ruští, rusinští, polští polší, ilirští, srbští, čeští, lužičtí ( zapomněli jsme, slowenští ) učenci někde, kde koli, sešli, na wědecké rokowání, by již nebylo to co jest schůzka germanistů, neboť zapomínati nesluší, že Němci mají jednu literaturu a jsau jeden národ, co Rusowé, Poláci, Rusínowé, Ilirowé, Srbowé, Čechowé, Lužičané a ( abychom zas nezapomněli ) Slowáci nejsau, aspoň w tom smyslu ne jako Němci. Nemyslíme tedy, že by schůzka slowanských učenců na škodu byla ( ačkoli by se při ní nepochybně německy mluwiti muselo ), nemyslíme také, že by se naši páni sausedé Němci na ni tak tuze hněwali při nynějších okolnostech, ale jsme ubezpečeni aspoň o tom, že by se při ní o politice ani slowa promluwiti nemohlo z té příčiny, že slowanští národowé nemají stejnau politiku, stejné interesy jako Němci. Jenom dwa slowanští národowé Český a Ilirský mají stejné interesy.


4. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: V Praze dne 3. prosince, Titulek: [úvaha o stavu rakouských státních financí], Autor: Havlíček, Karel
Doufáme že budau tuty dny ohlášeny aučty národního banku, a též co nejdříw státní příjmy a wydání w druhém půlletí roku 1849, neb rok se blíží ku konci. Aučty pana ministra Krause objasnějí nám mnohau temnau stránku našich finančních poměrů, potěšitelného wšak se nedozwíme nic. Ažio na zlato wystauplo opět na 19 % stříbro na 12 %, nowá půjčka nemůže se udržeti al pari, to neznamená nic dobrého. — Naše státní dluhy wzrostly od března roku 1848 skoro o 200 milionů, wydání na wojsko jest takowé, jako byly dříwe weškeré státní příjmy, i nebude wydání zmenšeno, a nowé daně, ačkoliw jsau dosti weliké, nezaprawí nesmírný deficit. — Stát zaprawuje weškeré swé wydání poukázkami na uherské zemské důchody, t. j. dělá neustále dluhy. Takowý jest staw státních financí. Staw finančních poměrů w zemi wůbec též jest welmi smutný, wysoké ažio to doswědčuje. Domácí kapitály jsau nowau půjčkau stráweny, a z cizozemí se každý štítí k podpoře průmyslu a obchodu swé peníze do Rakaus uložiti, proto že záměry ministerstwa stran průmyslního a celního spojení s Německem každé průmyslní podniknutí činí nejistým. Žádný obezřetný průmyslník a obchodník nepodnikne nic znamenitého, když se jedná o auplný přewrat celní wýsady. Což kdyby najednau ministerstwo oktrojowalo celní wýsadu, tuť by mohl ztratiti nejen zisk, nýbrž i weškerý kapitál. W takowém nejistém stawu se každý hned neodwáží k nějakému podniknutí. Kdož by mohl při takowémto stawu wěcí finančních něco potěšitelného očekáwati? Wšecky zdroje příjmů jsau wyčerpány až na dno, a wydání musí býti zaprawowány nowým dluhem. A ke wšemu tomu zmáhá se nedůwěra den ode dne. Diwná to wěc, weškeré Rakausko jest pokojné, dwě weliké wojska hlídají Německo, jiné nesmírné wojsko hlídá Italii, revoluce wšude pokořená, a přece newzniká nikde důwěra k wládě. Ministerské a reakcionářské žurnály arciť hlásají o důwěře k wládě a ještě o jiných wěcech, wšak netřeba jich udání wywracowati, bursa a finanční poměry mluwí wždy nejčistší prawdu, nezkalenau stranickými předsudky. Staw našich financí jest špatný, neuchopí-li se wšak wláda prostředků k cíli wedaucích, bude-li chtít pořád jen záplatowati, bude tento staw ještě horší, až pak nebude ani pomoc možná. S dychtiwostí očekáwáme státní rozpočet, neb má-li p. ministr jen drobet konstituční swědomitosti, odhalí zajisté, co se až posud w stolech ministerských kancelářů skrýwalo.


10. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Výňatek z dopisu], Autor: Havlíček, Karel
‒ Z Kroměříže dne 7. ledna. Wyjímáme tuto z důwěrného dopisu jednoho z naších poslanců toto místo: „ Jak se již nyní wí, jest ministerstwo překwapeno příprawami, které se we slowanském klubbu dějí, a dá „ upokojující “ odpowěď. Jeho úmysl nebyl, rozpustiti sněm; byloť by to arci diwné při nynější wálce w Uhřích, diwné uwítání Srbů a druhých po aučastenstwí tohoto sněmu taužících národů; úmysl jeho byl nejspíš jen zkusiti, jak dalece posawádní wětšina jemu powolna bude. Doufáme, že tato událost zdwihne důstojnost sněmu, měwši ji snížiti. “


25. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [polemika s Prager Zeitung], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Wládní naše nowiny, a sice tenkráte německé i české uznaly opět za dobré, wynaložiti na nás něco ze swých otcowských napomenutí a ponaučení. Že Prager Zeitung swého býwalého spolupracowníka a nynějšího ministra hr. Thuna proti nám wšemožně zastáwati musí: o tom není ani zapotřebí pochybowati. My také nemáme proti tomu nic co namítati; čtenářstwu našich nowin jest knížka p. hraběte přístupná, my sami radili jsme we swém článku, aby si každý tuto knížku p. hraběte přečetl, a proto jest swědomí naše zcela upokojeno, neboť každý poznati může, jestli jsme p. hraběti něco nesprawedliwě wytýkali. A pro několik nadáwek, kterých se nám od Prager Zeitungu již beztoho dříwe w úplném důstatku dostalo, nebudeme si zaufat: my přejeme Prager Zeitungu jeho maudrost státnickau, jeho učenost, jeho logiku, jeho populárnost, jeho wětšinu! — tak mu to wšechno přejeme, že ani trochu nezáwidíme! a při tom jsme tak skromní, že sobě ani jednu z wlastností Prager Zeitungu míti nežádáme. K odpowědi pohnuly nás tentokrát jen některé wěci, které se w Prager Zeitungu příliš často opakují, a we kterých se Prager Zeitung odwoláwá wždy na to, že prý weřejně smýšlení jest na jeho straně, že weřejné smýšlení w Praze jest proti městské raddě, ba dokonce ještě prawí, že nepochybuje o tom, že wšichni čtenářowé Národních Nowin smýšlejí tak jako redakce Prager Zeitungu. — Co mají podobné wěci znamenati? My newíme jiné odpowědi na to, nežli to co obyčejně říkáwal onen p. učitel, totiž: Smějte se, hoši! Kdyby smýšlelo čtenářstwo Národních Nowin tak jako redakce Prager Zeitungu, odkud pak by se wzalo toto naše čtenářstwo? Proč pak by wšichni nečtli raději Prager Zeitung aneb jeho českau sestřenici Pražské Nowiny? A jaký hrdina jest p. redaktor Prager Zeitungu, jak on beze wší swětské bázně wyjewuje swé politické nádledy, ukryt jsa pod perutěmi wojenské wlády, a jak hrdinsky nám umí pohrozit! Wěru učiněný Bayard! „ Das Uebrige wird sich auf einem Wege ergeben, auf welchem die Warte der N. N. nicht steht! “ prawí nám p. redaktor Prager Zeitungu, dáwaje nám na srozuměnau, že jsau ještě na swětě wojenské saudy a Stockhaus. Wěru nic není na tomto swětě tak welikolepé, jako politické hrdinstwí wládního redaktora! —


29. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [oznámení Konrada Věžnického], Autor: Havlíček, Karel
Pan Konrad Wěžnický, poslanec Králowédworský, oznámil nám, že též přistupuje k oswědčení poslanců českých w č. 72 Národních Nowin wydanému.


25. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Manilow byl celý rozčílený. Oba přátelé tiskli si dlauho ruce a dlauho si hleděli mlčky do očí, we kterých widěti bylo slze krupné. Manilow nechtěl nikterak pustiti ruku našeho hrdiny, a tisknul ji tak wřele, že ten již ani newěděl kterak ji oswobodit. Konečně wytáhna ji zticha, prawil, že by neškodilo co nejdříwe napsat prodejní úpis, a žeby bylo dobře, kdyby se on sám ráčil wydat do města. Pak wzal klobauk a počal se poraučet. „ Což chcete již odjíždět? “ prawil Manilow, zpamatowaw se najednau a skoro polekaný. W tuto chwíli wešla paní Manilowa do kabinetu. „ Lízinko “ – prawil Manilow s trochu smutným pohledem – „ pan Pawel Iwanowič nás již opauští! “ „ Protože jsme pana Pawla Iwanowiče promrzeli, “ dodala paní Manilowa. „ Milost Paní! tuto, “ prawil Čičikow, „ tuto zde na tom místě “, při čem wložil ruku na srdce, „ ano zde zůstane upomínka na příjemné doby u wás ztráwené, a račte uwěřit, žeby pro mne nebylo wětší blaženosti nežli žít s wámi, když ne w jednom domě, alespoň w nejbližším sausedstwí. “ „ A rozumíte pane Pawle Iwanowiči “ – prawil Manilow, jemužto se zalíbila tato myšlénka – „ jak by to bylo wěru hezké, kdyby jsme tak žili pospolu pod jednau střechau aneb pod stínem nějaké lípy filosofowali o něčem, ponořiti se... “ „ O to by byl rájský žiwot! “ prawil Čičikow powzdechna. „ Poraučím se Milost Paní! “ pokračowal sáhna po ruce paní Manilowy. „ Poraučím se, wážený příteli! Nezapomeňte na mau prosbu. “ „ O buďte ubezpečen, já se s wámi laučím jenom na dwa dni! “ „ S Bohem, milé dítečky! “ prawil Čičikow, wida Alkida i Themistoklusa, kteří měli w práci jakéhosi dřewěného husara, ale již bezrukého a beznosého. „ S Bohem, moje robátka. Odpusťte mi, že jsem wám nic nepřiwezl, protože jsem wěru newěděl ani, že jste na swětě: ale teď až přijedu zas, jistě přiwezu. Tobě šawli; chceš šawli? “ „ Chci, “ odpowěděl Themistoklus. „ A tobě buben; prawda tobě buben? “ pokračowal nakloněn k Alkidowi. „ Pupen, “ odpowěděl šeptem a se sklopenýma očima Alkid. „ Dobře, tedy ti přiwezu buben. Takowý weliký buben, ten bude dělat brbrbr bumbumbum. No s Bohem dušičko. “ Tu ho políbil na hlawu a obrátil se k Manilowu a jeho manželce s lehaunkým úsměwem. „ Ale wěru zůstaňte u nás pane Pawle Iwanowiči “ – prawil Manilow, když wyšli již přede dwéře. „ Podíwejte se na oblaka! “ „ To nebude nic welkého! “ odpowěděl Čičikow. „ Ale wíte-li pak cestu k Sobakewiči? “ „ Na to se wás práwě chci zeptat. “ „ Dowolte, hned to wyswětlím wašemu kočímu. “ Tu Manilow počal s nesmírnau líbezností wšechno wyswětlowat kočímu, ba řekl mu i jednau: wy. Kočí uslyšew, že musí dwě příční cesty minaut a na třetí se dát, řekl: „ Již trefím, Waše Blahorodí! “ a Číčikow odjel prowázen jsa dlauho poklonami a mácháním šátků swých hostitelů. Manilow dlauho stál přede dweřmi, prowázeje očima wzdalující se bričku, a když už ji dokonce nebylo widět, on pořád ještě tak stál, kauře. Konečně wešel do pokoje, sedl na stolici a zamyslil se, raduje se srdečně, že hostu swému učinil malé potěšení. Pak přešly jeho myšlénky na jiné předměty a konečně zašly Bůh wí kam. Přemýšlel o štěstí přátelského žiwota, jak by bylo pěkně žít s přítelem na břehách nějaké řeky; pak si počal přes tuto řeku stawět most, pak nesmírný dům s takowým wysokým balkonem, aby bylo widět až do Moskwy, a tam tak pít pod wečer na čistém powětří čáj a rozmlauwat o nějakých příjemných wěcech. Potom jak oni s Čičikowem přijeli do společnosti w krásných kočárech, kdežto okauzlili wšechno příjemností swých spůsobů, a jak i wyšší auřady, dowěděwše se o jejich přátelstwí powýšili je oba na generálskau hodnost a ještě Bůh wí co dál, tak že tomu ani sám nemohl porozumět. Podiwná prosba Čičikowa přetrhla najednau jeho blauznění. Myšlénky o ní jaksi mu nešly do hlawy: a jakkoli ji obracel, nemohl si ji nikterak wyswětlit, a po celý čas seděl kauře z dýmky, což trwalo až do samé wečeře. Kapitola III. A Čičikow w dosti dobré mysli seděl we swé bričce, uhánějící po silnici. Z předešlé kapitoly již patrno jest, jaký byl hlawní předmět jeho wkusu a náklonnosti, a proto není diwu, že se brzy docela prohlaubil do něho tělem i duší. Domysly, nápady a úsudky, blaudící po jeho obličeji, byly patrně welmi příjemné, neboť každau chwíli zanecháwaly po sobě na obličeji spokojený úsměw. Pohraužen w to nic nepozorowal, jak jeho kočí, též spokojen s hostinností služebnictwa Manilowa, welmi důkladné napominání dáwal náručnímu strakatému koni připřaženému ke prawé straně Trojka obyčejný spůsob jízdy, kdežto jeden kůň ( prostřední čili korennoj ) jde mezi dwěma wojemi wozu a dwa po straně.. Tento straka byl dobrá kopa a pranic netáhl, kdežto zatím prostředni hnědý a náruční wranný z lewé strany ( který se nazýwal aktuar, proto že byl od jakéhosi aktuara kaupen ) namáhali se z plného srdce, tak že jim až w očích bylo widěti z toho radost. „ Šiď mne jen, šiď! wšak já tě ošidím! “ prawil Selifan zdwihaje karabáč a přetáhl lenocha. „ Dělej swau powinnost, ty německý pantalonáři! Hnědý je poctiwý kůň, dělá co na něho patří, a já mu přidám owsa, proto že je řádný kůň, a aktuar je také hodný kůň!.... Nu nu! co třepeš ušima? Osle, dej pozor, co ti prawím! Já tě hlupáku nebudu ničemu zlému učit. Wida kam lezeš! “ Tu ho zas přetáhl karabáčem dodaw: „ O pohane! “ Pak křiknul na wšechny: „ Hý! hoši hý! “ a šwihnul po wšech třech, ale ne we spůsobu trestu, nýbrž na důkaz swé spokojenosti. Učiniw jim tuto radost, obrátil opět řeč swau ke strakowi: „ Ty myslíš, že ukryješ swé skutky. Ne, buď swému práw, chceš-li býti we wážnosti. Widíš, poměštík, u kterého jsme byli, má řádné lidi. Já s chutí pohowořím, když se nahodí řádný člowěk; s pořádným člowěkem jsme my wždy přátelé, jak bratří; wypít čáj neb pojíst – s radostí, jen když je řádný člowěk. Řádného člowěka každý má we wážnosti. Widíš, našeho pána každý ctí, proto že zastáwal řádně službu Hosudarskau, je školeský sawetník.... “ Tak rozmlauwaje zabral se konečně Selifan do nejdálších abstrakcí. Kdyby byl Čičikow poslauchal, byl by se dowěděl mnoho podrobností o swé wlastní osobě; ale myšlénky jeho byly tak pohrauženy we wlastní předmět, že jenom silná 638 rána hromu ho přiwedla k paměti; ohlédnul se okolo, a celé nebe bylo zakryté oblaky a na zaprášenau poštowní silnici stříkaly již kapky deště. Konečně se ozýwala již hromowá bauře blíže a dešť lil se najednau jako z wědra. Čičikow zakryl otwor kybitky Kybitka nazýwá se wlastně jen krytina ( střecha ) powozky buď si ona na woze neb na saních: obyčejné jest na oblaucích z rohožky málo kdy z kůže. swé koženau záclonau s dwěma okénky a poručil Selifanu jeti čerstwa. Selifan, který také byl wytržen z prostřed řeči, zpozorowal, že skutečně není zapotřebí meškat; wytáhl tedy z kozlíku jakýsi hadr ze šediwého sukna, oblekl ho do rukáwů, chopil se opratí a křiknul na swau trojku, která sotwa se pohybowala, jsauc libě dojmuta od jeho poučných řečí. Ale Selifan si nemohl nikterak wzpomenaut, kolik postranních cest již minulo. Wzpomínaje si a předstawuje si cestu, wzpomněl si, že bylo mnoho již postranních cest, které ale wšechny již přejel. Tak jako wůbec Rus w rozhodné době wí, co má udělat, nepauštěje se do dálšího rozmýšlení, tak on zatoče na prawo na prwní postranní cestu křiknul: „ Hej wy, přátelé milí! “ a dal se do klusu, nedbaje na to, kam powede tato cesta. Dešť ale, jak se zdálo, ustálil se na dlauhý čas. Prach na cestě brzy byl proměněn w bláto, a koním bylo každau chwíli tíž táhnaut bričku. Čičikow již počal míti starost, newida tak dlauho statek Sobakewičůw. Podle jeho mínění měli tam již dáwno být. On wykukowal po stranách, ale tma byla jako w pytli. „ Selifane! “ prawil konečně nahýbaje se z bričky. „ Čeho, pane? “ „ Podíwej se, newidětli wes! “ „ Ne pane! nic není widět! “ Pak pomrskáwaje bičem spustil něco jako písničku, ale něco dlauhého bez konce. Do toho namíchal wšeho, wšechny pochwalné a powzbuzující křiky, kterými častují koně po celé Rusi od jednoho konce až do druhého, přídawných jmén wšeho druhu bez nejmenšího wýboru, jak co práwě přišlo na jazyk. Takowým spůsobem to přišlo až tak daleko, že je počal nazýwat konečně sekretáři. Zatím ale počal si Čičikow wšímat, že se brička potácí na wšechny strany, udělujíc mu notné štulce; z toho pozorowal, že se minuli cesty wlekauce se někde po oraném poli. Selifan snad to též pozorowal, ale mlčel. „ Hej, ty taškáři! po jaké to jedeš cestě? “ – prawil Čičikow. „ Inu jaká pomoc, pane! Newidím ani na karabáč, takowá je tma. “ Wyřkna to, naklonil bričku tak, že se Čičikow musel držet oběma rukama. Tu teprw si powšimnul, že se Selifan podnarazil. „ Stůj, stůj, wyklopíš! “ křičel na něho. „ Ne, pane! jak pak bych mohl wyklopit, “ prawil Selifan. „ To není hezky, wyklopit, to já wím; proto taky na žádný spůsob newyklopím. “ Tu začal zlehka rejdowat bričku, rejdowal, rejdowal, až ji konečně překotil na stranu. Čičikow nohama a rukama se zarazil do bláta. Selifan wšak přece zadržel koně, kteří se ostatně zastawili sami, proto že byli notně zemdleny. Takowý neočekáwaný pád ho dokonce omámil. Slezl s kozlíka, postawil se před bryčku, podepřel si oběma rukama boky, kdežto zatím se pán pachtil w blátě, a prawil po krátkém rozmýšlení: „ Widíš, přece jsi se překotila! “ „ Ty jsi opilý jako šwec! “ prawil Čičikow. „ Ne, pane! jak pak bych mohl býti opilý?! Já wím, že to není hezky, být opilý. Pohowořil jsem s přítelem, proto že se může s řádným člowěkem pohowořit, to není nic zlého; pojedli jsme spolu. Jídlo není nic zlého; s řádným člowěkem se může pojíst. “ „ A co jsem ti prawil, jak jsi se posledníkráte opil? he? zapomněl jsi? “ prawil Čičikow. „ Ne, Waše Blahorodí, jak pak bych mohl zapomenaut. Já znám swau powinnost. Já wím, že není hezky se opít. S řádným člowěkem jsem pohowořil, proto že.... “ „ Až já ti wyřežu, pak budeš wědět, jak se má pohowořit s řádným člowěkem. “ „ Jak Waše Milost ráčí poraučet “ – odpowěděl Selifan se wším srozuměn – „ jestli wyřezat, tedy wyřezat, proti já tomu nic nemám. Proč pak newyřezat, když je zač, to jest na waší wůli. Je zapotřebí wyřezat, proto že se člowěk rozmazlí, na pořádek se musí dohlížet. Když je zač, buď si wýprask; proč by nebyl? “ Na takowé úwahy newěděl pán zcela co odpowědít. Ale w tuto dobu, jakoby se samo nebe nad nimi bylo smilowalo, od zdaleka slyšeli psí štěkot. Rozweselený Čičikow poručil popohnat koně. ( Pokračowání. )


16. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [zpráva o pozvání na ministerské porady], Autor: Havlíček, Karel
— Slyšíme z dobrého pramene, že náš pan vicepresident obdržel wčera od ministra Stadiona wyzwání, aby dr. Strobach a Trojan do Wídně přijeli k poradám ministerským o zřízení zemské. Můžeme ale ubezpečit z nejlepšího pramene, že žádný z nich nepůjde.


11. únor 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel, Titulek: [Dodatek redakce k situaci v Ouněticích u Prahy], Autor: Havlíček, Karel
Dodat. Red. Snad ne tak dlauho, jak by se myslilo. Doufáme, že lid náš brzy nahlídne, že peníze obětowané na učitele nejlépe se wyplatí obci ze wšech wynaložených peněz. Schopná mládež wyzíská si brzy tolik, co otcowé na lepší wzdělání její obětowali. My jsme přeswědčeni, že naše obce wedeny zdrawým duchem, jejž posud lid wesnický zachowal, samy se o lepší plat učitelů postarají. Ze se snad nyní některému nehodnému a neschopnému učiteli toto přilepšení dostane, na to nedbejme; až jen budau lepší platy, najdau se pak lepší dělníci!


15. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O odchodu českých deputovaných z říšského sněmu], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Nestaw dům u silnice, nechceš-li, aby tě lidé posuzowali – tak jest staré příslowí. Deputowaný zajisté stawí dům u silnice, a proto wždy připrawen býti musí na to, aby jej lidé posuzowali. Každý posuzuje, maudrý i nemaudrý, a úsudek jest rozličný, jako jest rozličná maudrost a nemaudrost. Že deputowaní čeští sněmownu Wídeňskau opustili, za to budau posuzowáni tak dlauho, až čas a skutek ukáže, že odejitím swým sněm a swobodu zachowali. Jak doslýcháme ze zpráw welmi hodnowěrných, nebylo we středu již wíce sněmowníků přítomných, než asi 140, a nyní zajisté počet spíše klesnul než wzrostl. Bohdá! že se dne 20. t. m. aneb w několika dnech po něm ( až se totiž tato zpráwa wšude po císařstwí rozšíří ) w Brně sejde wíc než 192 sněmowníků, pak bude sněm říšský zase pohromadě, a sice na místě, kde nebude muset ani s wojskem ani s buřiči držeti, nýbrž pokojně nade wšemi stranami powýšen dále rokowati a konstituci pracowati bude. Až bude zase sněm pokojně pohromadě seděti a zcela liberálně demokraticky rokowati, umlknau hlasowé těch, kteří posud pochybují a tak dlauho wždy pochybowati zwyklí jsau, až jest skutek hotow a pochybowati dále nemožno. Že ale českým doputowaným ne pro swau bezpečnost, nýbrž z powinnosti ke swé wlasti nic jiného nezbýwalo, nežli sněm opustiti, toť přece každý rozumný lehce uzná. Známo jest, že wlastně celý sněm byl jen boj mezi dwěma odhodlanýma stranama Frankfurtsko-německau a proti-Frankfurtskau. Obě tyto strany byly wlastně na počet asi sobě rowny, ostatní weliký počet sněmowníků byl nerozhodnut a připojowal se pokaždé k té straně, která jej uměla sobě získati. Čeští deputowaní byli jádro proti-Frankfurtské strany, a myslíte snad, žeby s nimi ostatní nerozhodní hlasowali w těch okolnostech pobauření, kde Frankfurtsko-maďarská strana we Wídni revolucí nad wojskem opanowala a barrikády postawila? Prwní skutek říšského sněmu w pátek po revoluci byl, odeslati deputaci k císaři, aby shodil Jelačiće, a to byl ten samý sněm, jenž před 24 hodinami we čtwrtek, totiž s welikau wětšinau hlasů odmrštil náwrh Löhnerůw proti Jelačići měřící! Tak by byl sněm rokowal ustawičně, a wšechny náwrhy foederalistické k Slowanům sprawedliwé byly by tak propadly asi 120 hlasy proti 240, jako dříwe propadáwaly centralistické antiprovincialní náwrhy s wětšinau 200 až 244 hlasů. Widíte, jaký aučinek může míti ozbrojení německého proletariátu Wídeňského na říšský sněm! Nemluwím zde nic o tom, žeby byli někteří deputowaní čeští skoro jistě o žiwot přišli, žiwoty několika mužů nejsau příliš důležity pro celý národ: ale newyhnutelná porážka naší strany we wšelikém hlasowání w době tak rozhodné pro osud wšech národů slowanských musela přiměti deputowané české k odchodu ze sněmowny a z Wídně. Doufám, že jest důwod tento jasný pro každého. Na urážky tedy we mnohých časopisech Pražských proti deputowaným we slepé newědomosti metaným odpowídati již nehodlám: tím méně na článek w „ Prager Abendblattu “ dne 13. října wytištěný, w kterém slowo „ Schurken “ se málem za stejnoplatné užíwá s českým deputowaným, a dokládá se, že příčiny odchodu deputowaných českých z Wídně nemohly být čisté a poctiwé! O článku tomto nic jiného nepowíme, než lítost swau, že spisowatel celé jméno swé nepodepsal, poznamenal totiž pauze Ch. místo Chocholaušek, a tím by byl článek swůj sám nejlépe wywrátil. Jméno p. Ch. jest w celých Čechách strany poctiwosti ještě tak w bystré paměti od toho času, co praenumerace sbíral, že není zapotřebí čest našich deputowaných proti p. Ch. zastáwati. Ostatně ale musíme lidem, kteří nic jiného dělati neumějí, než ustawičním křičením reakce! reakce! mysli swých spoluobčanů hauřiti, připomenauti na dwě wěci. Dala by wláda, kdyby reakci obmýšlela, Pražské národní stráži 6000 pušek do rukau? Ozbrojila by studentskau legii Pražskau? Prosím wás, máte-li oči, wizte. A za druhé se nynější postawení Wídně přirownáwá ke stawu Prahy po sw. Duchu. Dobře, dejme tomu, že jest nějaká podobnost. W Praze jako we Wídni začala revoluce pro nic za nic, tu i tam bylo snad trochu peněz a špatných lidí přičinau. Ale ukažte wy ustawiční hawranowé o reakci, jaké reakce máme nyní w Praze po událostech swatodušních? Ztratili jsme swobodu tisku, ztratili jsme associační práwo? Nemáme opět národní gardu a studentskau legii? Že hned po udušení boje panowala wláda wojenská, to jest wěc wšude newyhnutelná; že se národní garda naše tak pomalu zmáhá, to jest nedbalost její wlastní; že jsme z těchto smutných událostí mnoho se naučili, uzná každý; kdo se ale z nich nic nenaučil, žádnau wýstrahu si newzal a snad podruhé tylo žalosti na swau otčinu přiwésti chce buď z nerozumu neb ze zlé wůle – tenť nezasluhuje nikterak naši úctu, a na úsudku jeho nikomu rozumnému nic záležeti nemůže.


5. červen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Odpověď na list pana M. Drahno-Oujezdského zaslaný do Kocourkova ve Včele č. 10, Autor: Havlíček, Karel
Odpowěď na list pana M. Drahno-Aujezdského zaslaný do Kocaurkowa we Wčele č. 10. Welewážený Pane! Budete se arci diwit, že já teprw nyní Wám odpowídám, kdežto Jste snad již na swůj dopis zapomenauti ráčil. Bylbych Wám již byl dáwno odpowěděl, čekal jsem ale až p. Chocholaušek nám ty Kocaurkowské Nowiny wydáwat bude, chtěje do nich swůj článek umístit, tak ale mi sklaplo a já naposled přece jen do té Waší Wčely psáti musím. – Waše psaní, milý pane, rozradowalo celý Kocaurkow. Na rukau by sme Wás byli nosili, na to nejlepší piwo by sme Wás byli zawedli, kdyby Jste byl přítomen býwal. Moje stará, pan purkmistr, paní spráwcowá a náš policajt plakali jako dečka, že Kocaurkow opět swé staré sláwy nabýwá, a do hub lidských přichází! Wšak to, drahý pane, také wěc slušná, powídám já Wáclaw Nemotora! To se jen pořád o jiných městech píše ale o našem Kocaurkowu, odkud přec wšechno wzdělání mají, ani zmínky nebýwalo! Rádby Jste asi wěděl, jak se nám wede, co u nás nowého? Inu co se toho prwního tkne, máme se ještě tak tak, obzwlášte já, jelikož jsem předešlý týden za representanta wolen byl! Nemusíte s tím práwě dělat mnoho hluku, budete-li to ale někomu chtít říci, tak dělejte, jakoby Jste sám od sebe bez pobídnutí to oznamowal, wždyť Wy wíte že to wytrubowání nemiluji. Nowin zde máme pořád dost. Tu onehdy nám spadla škola a zasipala panu učitelowi dwě kozy. To Wám měly dítky radost, že nemusí do školy. My přejíce dětem nějaké wyražení usaudili sme, že školu až na přes rok wystawíme. – Prwního Kwětna sme zde měli welkau slawnost. Slawiloť se dostawení nowé hospody. Myslím, že Wám to proti mysli nebude, když Wám tu slawnost popíšu. Tedy poslauchejte. Hospoda ta slowe: „ U dlauhých uší. “ W ten den před slawností okrášlila se hospoda májemi, uši pak skwěly se we krásném wěnci, na němž Kocaurkowská krásná pleť 3 dni s welikau pilností pletla. O prwního Kwětna sešla se školní mládež swátečně přistrojená, jakož i my města předstawení, wšichni měšťané, naše manželky a drahé dcerky slečny k panu purkmistrowi, odkud s hlučnau hudbau k hospodě sme se brali. Zde se zpíwala schwálně k té slawnosti složená píseň, na to držel p. hospodský Sklenka welmi tkliwau a důraznau řeč, po čemž sme ke stolům sedli a t. d. – Co Jste nám o těch rajfrokách psal, našim slečinkám a paničkám se welmi líbilo, neboť saudily, že ty rajfroky k milowání býti musí, ani je mužští tak haní. Moje stará Wás prosí, kdyby Jste jí tam w Praze nějaký kaupil a poslal, a to brzo, aby ho ona nejprwnější míti mohla. Peníze Wám zaň potom pošlu, aneb raději mne nawštíwte, aby Jste mne ještě lépe seznati mohl. Při tom budete íti příležitost seznati, jak weliká w Kocaurkowě wzdělanost panuje. Nejlépe naše wzdělance poznáte w hospodě. Ti se od newzdělanců značně líší, pauze ze žejdlíku pijíce, ana lůza z ohromných mazáků si přihýbá. Já také chodím do hospody na žejdlíček, wždy mám ale ještě žížeň a tu si dám raději dwa neb tři mázy domů přinésti, a piju ho také po žejdlíku. Mějte se zatím dob, dělejte brzy s tím rajfrokem a pište zas něco nowého. W duchu Wás líbá Wácl. Hromoslaw Nemotora, měšťanský representant.


27. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: V Praze dne 26.října, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 26.října Amicus Plato, magis amica veritas! H. B. – Wčera jsme podali w listech swých wědomost o zemském wýboru Štýrském, jenž žádal ministerstwo o brzké swolání zemského sněmu. Zabolelo nás při tom w srdci welice chowání pana purkmistra Pražského dra. W. Waňky. Každý čtenář našich nowin o tom wí, kdy již slawná městská radda Pražská uzawřela žádost o brzké swolání českého sněmu podati; každý také o tom wí, že již od počátku měsíce kwětna ustawičně se táhla w Národních Nowinách ohromná řada obcí přistupujících k této žádosti; doložiti musíme ještě i to, že kromě těch oznámených také ještě weliký počet jiných obcí u slawné městské raddy se přihlásil jakožto přistupujících, kterážto ohlášení ale ( jak o tom dobře wíme ) w kancelářích na radnici ad acta položená se powalují, a ani nám k oznámení do nowin sdělena nebyla: a po wšem tom ještě posawad pan purkmistr Waňka jakožto wýkonný orgán městské raddy onu žádost weledůležitau, žádost weliké wětšiny celé země za sebau drží, neodewzdaw ji posud, ačkoli již šest měsíců uběhlo!! Tak widíme bolestný pád, kdežto jeden muž si důwěřowati smí, w naději snad na wyšší protekci, žádost nejen swého wlastního města, kdežto wykonáwati powinen jest uzawření městské raddy, nýbrž i weliké části celé wlasti samowolně ad acta položiti. Od té doby co nám nastati měl žiwot konstituční nebyl ještě český sněm pohromadě, w čem jsme pozadu zůstali za wšemi ostatními zeměmi rakauskými. Každý rozumný nahlíží, že newyhnutelná zemská škoda a hynutí wšeho powstati musí z takowého zameškání, neboť množstwí ať jen díme materialních a pauze hospodářských záležitostí čeká již na nějaké sněmowní uzawření. My dobře známe nechuť ministerstwa ke sněmům a bojíme se že budau co možná do nejdelšího času zdržowány, a myslíme že snad pan purkmistr dostal nějaké tajné wyšší pokynutí ke swému jednání, ale kdo náležitě powáží nynější ochlazenost myslí, při které příští zemský náš sněm zajisté se bude pohybowati pauze w oborech hospodářstwí zemského se týkajících, ten jistě uznati musí ono wyhybání se českému sněmu ze strany ministerstwa jakožto wěc marnau. My jsme pewně přeswědčeni, že se prwní český sněm do wyšších a hlawních politických záležitostí ani nepustí, již proto, že by to nepraktické a marné maření času bylo, neboť česká zem sama o sobě nic proraziti nemůže a teprwa na říšském sněmě může se něco rozhodného státi. Nyní když J. M. C. na wíce dnů w Praze přítomna bude, jak nepochybujeme s některým odpowědným rádcem po boku: nyní by byl nejlepší čas k odewzdání této žádosti. Neodewzdati JMCské tuto žádost, powažujeme alespoň my za neswědomitost proti JCMsti samotné: neboť pochlebowati jenom J. M. C. pauhými demonstracemi a zatajowati před J. M. C. prawé smýšlení lidu, držíme za hřích spáchaný na J. M. C., který tak w nepowědomosti prawého přání lidu swého zůstáwá. Konečně musíme to samé ještě podotknauti o žádosti strany zrušení stawu obležení, kterau též slawná městská radda již hned z jara uzawřela, a p. purkmistr Waňka také od toho času samowolně za sebau podržel. Nechceme žádnými ostrými slowy jednání takowé p. purkmistra jmenowati; již dosti na tom, když jsme čin samý we známost wšeobecnau uwedli. Suď každý sám. Nám nezbýwá nic jiného než politowati přílišnau slabost charakteru p. Waňky, který dříwe málo dowedl odporowati straně přemrštěné, a nyní docela nic nedowede zahájiti swau samostatnost proti rozmanitým antikonstitučním chautkám. Wždy slabý, wždy nástroj, který zwučí tak jak se do něho dýše.


13. srpen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Přísežné soudy v Anglicku., Autor: Havlíček, Karel
Přísežné saudy w Anglicku. ( Pokračowání. ) W Angličanech není zřízení saudní takowé, aby saudce o wlastní wůli někoho před saud swůj potahowati směl. Když nějaký zločin spáchán jest, záleží na občanech samých, aby buďto jako hájitelé rušeného práwa swého, nebo jako zastupitelé weškerého občanstwa saudce k saudnímu jednání powzbudili, sami se o swědectwí a o prowedení udání swého starajíce. Jenom pak kdyby weškerá obec země w nebezpečenstwí uwržena byla, jako n. p. při zrádě zemské, ustanoweni jsau králowští úřadníci, kreří by wyšetřowání způsobili a žalobu wedli. Aby wšak jednotliwého občana útraty žalobní příliš neobtěžowaly, a tak nedostatkem jmění wypátrání zločinů stawowáno nebylo: jsau zákonně některé příspěwky od země powoleny; na ostatní útraty se obce wždycky skládají, jakož to w Angličanech welmi maudře zawedeno mají wůbec, že když wěci nějaké pro jednoho samotného nedostížné dosáhnauti chtějí, sily swé spojují, tak že, ač každý málem přispíwá, wšichni dohromady ohromné summy peněz seženau. Kdo se tedy při naskytlém zločinu w uwedení žaloby uwáže, má to kterémukoli smírnímu saudci w hrabstwí opowěditi, aby mu byl dán list stíhací, s kterýmžby člowěka z činu podezřelého pohnati mohl. Smírní saudce má pohnaného, jak mile před něho předweden jest, jakož i žalobníka se wšemi swědky wyslýchati, a celý wýslech dát psáti. Již při prwním tomto wýslechu dowoleno jest pohnanému, míti prawního přítele k obraně swé. Shledá-li saudce, že žádný zločin spáchán nebyl, nebo že podezření nedostatečné jest, propustí jej. Kdyby wšak naopak widěl, že oprawdu zločin spáchán byl, a že podezření na pohnaného padá, býwá tento také, kromě při zločinech, které odprawau trestány býti mají, dle zákonu propuštěn, může-li rukojměmi nebo základem zjistiti, že se před nejprwé příští saud půhonní postawí. Když tento shromážděn jest, koná se saudní jednání založené na seznání smírního saudce dále, a shoduje-li se nejméně 12 přísežných w tom, že obwinění, bezdůwodné jest, nawrátí se pohnanému auplná swoboda, může ale, kdyby později průwodnějších důkazů proti němu se nalezlo, z nowa stíhán býti. Pakli ale přísežní we swrchu řečeném počtu uhlasowali, že žaloba zdwížena býti může, není žaloby dříwe prázen, dokud nálezní saud ( petty jury, assise ) se neshromáždí, což se třikrát do roku děje, a poslední rozhodné wyšetřowání nezačne. – K držení assisí jezdí nejwyšší sudí zemští buďto dwa nebo jeden od hrabstwí k hrabstwí. Deset dní před prwním sezením podá jim sheriff saupis na nejwýš 78, na nejmíň 48 osob k přísežnému saudstwí způsobilých, jejichžto jména po jednom na pergamenowé lístečky psaná do osudí se uwrhnau, 260 a saudní písař jich dwanácte wytáhne. Aby pak pohnaný na žádné bezpráwí stížnost wésti nemohl, má práwo zawrhnaut buďto celý sheriffůw saupis, dowede-li na sheriffa, že při wybírání stranně jednal, nebo že s žalobníkem spřízněn jest, a nebo jednotliwé přísežné a sice 20 bez udání příčiny a ostatně kolikkoli, pakli swé namítání proti nim tak, jak zákon žádá, odůwodní, kdyby pak ani 12 přísežných nezůstalo, wyberau se scházející z přítomných, awšak i tyto tímtéž spůsobem zawrhowati smí. Když konečně 12 přísežných nezawrhnuto zůstane, složí přísahu, že chtí pod ctí a wěrau swau sprawedlnost dokonalau činiti. Kromě přísežných, sudích a písařů přítomni jsau s jedné strany králowští jednatelé, kteří se o to starati mají, aby ničehož učiněno nebylo, coby na ujmu dobrému a poctiwému zemskému býti mohlo. Také mají pilně k tomu přihlížeti, aby we wšem zákonnost zdržána byla. Se strany druhé jsau přítomni řečníci č. práwní pomocnici pohnaného, které on sám si wywolí, a ti mají jej zastupowat a wšechno wěrně a prawě wyložiti, jak se wěc děla, aby se pohnanému křiwda nijaká státi nemohla. při tom přísný zákaz jest, aby nikdy nehájili wěcí, které patrně neprawé a protizákonné jsau. Jednatelé králowští mají proti každému takowému počínání slušný odpor klásti, nesahajíce nikdy na dobré a zjewné práwo pohnaného, ale spíše okolnosti, tomuto samému neznámé, kdyby mu k dobrému býti mohly, weřejně powědíti, aby celá wěc se wšech stran pozorowána a ošetřena jsauc, w jistém a neklamném swětle před saudem odhalena byla, tak aby ani dobrému země, ani práwu pohnaného ublíženo nebylo. Proto má říci pohnaný, když přijde před saud, k saudícím: „ Žádám, abyste nade mnau saudili, podle Boha a podle wlasti. “ Načež oni jemu odpowědí: „ Patř, tu sedí muži, kteří na místo wšeho národu tebe sauditi budau. “ Pak učiní saudce wážné napomenutí k přísežným, aby po celý wýslech duchem bedliwým přítomni jsauce ani na okamžení pozornost s mluwících nespauštěli. A kdyby se státi mělo, že by jen na jednom z přisežných roztržitá mysl pozorowati byla, má se ihned celé jednání stawowati a celá žaloba na jiný saud wznésti. Napřed mají býti slyšáni půwod a swědkowé k wýpowědi jeho proti pohnanému swědčící, a mají být přinešeny wšechny wěci, které od zločinu zpáchaného pochází a winu neb newinu pohnaného objasniti a utwrditi mohau; pak teprwa dojde na pohnaného, jehož se sudí táže: Co k swé obraně promluwiti může? A tu mluwí buď on sám a nebo za něj jeho řečník, jej se mezi řeči otazujíci, když dotwrzení nějakého udání slow jeho zapotřebí jest. Práwo, mezi řečí na pohnaného, který po celý saud na lešení stojí, a na swědky takowý potaz učiniti, přísluší také půwodu buďto samému nebo skrze předsedícího. Konečně když žaloba a obrana přednešena jest, má předsedící saudce krátkými slowy weškerau wěc opakowat, připomínaje wšechno, co k wině a co k newině pohnaného swědčí, a pak odewzdá přísežným písmo zawírající w sobě wšechno, cožkoli by k důkladnému a prawdiwému wylíčení wěci a k umírnění nebo zwětšení winy přispěti mohlo, tak jak se to po zákonu přisluší. Tito pak se odeberau do postranní jizby wezmauce sebau weškeré listiny, které se na žalobu wztahují. Tam berau poradu o jednotliwých kusech; kdyby některá wěc pochybná, byla, hledí ji se wšech stran objasniti, a konečně, když byli pewného přeswědčení nabyli, urokují o tom, jest-li na pohnaného wina padá čili nic, s tímto na swé swědomí učiněným usnešením nawrátí se do saudnice. Awšak dokawád se jich wšech dwanácte na tom neshodlo, nemají z rokowní jizby propuštěni býti, a musí tam bez pokrmu a nápoje a bez ohně setrwati. Seznají-li, že pohnaný winnen jest, zní wypowěď jejich: „ guilty “, seznají-li, že je newinnen „ not guilty. “ ( Dokončení. )