13. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: První veřejný porotní soud v Praze, Autor: Havlíček, Karel
Prwní weřejný porotní saud w Praze. Dne 12. února widěla Praha prwní prawý konstituční saud, jenžto se dál weřejně, austně, kdežto nesaudili auředníci, nýbrž občané sami. SwatoWáclawská síň, toto dějiště našeho znowunarození politického, jest od wlády zwláště k tomuto cíli prozatím najata a zřízena. Wětší polowice jest amfitheatrálně pro posluchačstwo přistrojena a menší powýšená část pro saud samý. Tato poslednější jest welmi wkusně zřízena: zábradlí dělí ji od posluchačstwa, naproti zábradlí zrowna w prostředku jest weliký stůl pro úřad. Po obau stranách tohoto při dwau zwláštních stolkách sedí na lewici zástupce státní, na prawici písař auřední. Po prawé straně jest dwanáctero sedadel pro porotu a po lewé sedadlo obžalowaného; za ním místo pro wšechny ty porotníky, kteří sice powoláni byli, awšak nesaudějí. Pro žalobníka byl stůl na lewé straně mezi úřadníky a mezi zábradlím ustanowen, při samém zábradlí po obau stranách lawice pro swědky. Nepotřebujem snad ani podotknauti, že posluchačstwa se sešlo tolik, co jen místnost snesla. Na galerii pozorowati bylo jen paní, a sice do konce jednání. Předmět tohoto prwního saudu byla žaloba strany zneužívání swobodného tisku, a jest skutečně podiwné, že práwě tisk to štěstí má, uwáděti do na šich saudů weřejnost a austní jednání s porotau. Pan Pešina, měšťan a klobaučník Malostranský, aud býwalé Swornosti, byl po swatodušních událostech po 17 dní na hradě Pražském we wězení držán. Po propuštění swém wydal dne 30. čerwence we zdejších něm. nowinách Constit. Allg. Zeitung aus Böhmen jakožto inserat článek se swým wlastním podpisem, we kterém winí p. Šebelku, měšťana Malostranského a majora býwalého ostrostřeleckého sboru ( nyní 6. práporu ), že jej jakožto nectný denunciant u wojenského saudu udal, a nazýwaje p. Šebelku podlým člowěkem, předstíraje mu, že on sám p. Šebelka we swatodušních událostech jakožto předstawený národní gardy swé powinnosti zanedbal. P. Šebelka pohnal pro tento článek p. Pešinu před saud, a to byl předmět dnešního jednání. Práwním zástupcem p. Pešinowým byl J. U. D. Fryč, a p. Šebelkowým J. U. D. Likawec. Jednání samo započalo se českau řečí p. předsedníka saudu dra. Rozkošného, we které krátký popis poroty samé důležitost tohoto saudu wyslowil. Zároweň podotknul p. president w pěkných myšlénkách důležitost swobody tisku a potřebu, aby ze zneužíwání této swobody netrpělo. Napomínal též, aby se rownopráwnost obau národností i w porotním saudu uznáwala a strannictwí wšeliké zamezilo. Když budau strany české, že se bude jednati česky, když německé, německy, a když budau míšené, w obau jazycích. Konečně napomenul ještě posluchačstwo k tichosti, aby při saudu ani libost ani nelibost nikterak neprojewowalo. Tuto celau řeč přednesl p. president ještě w jazyku německém, načež nastaupilo čtení jmen powolaných 36 porotníků, z kterýchžto dwa, pp. welkokupec Kolb a dr. Haas, ale přítomni nebyli, začež p. president oznámil, že zákonnímu trestu propadnau, poněwadž jest porota nejenom čestné wyznamenání, nýbrž i powinnost občanská. Nyní odstaupili wšichni porotníci a náhradníci jejich ( 9 ) i s auředníky do postranního pokoje, a tam počalo wylučowání. Ze 36 porotníků, kterýchžto jména se pro každý pád losem wytáhnau, může i žalobník i obžalowaný každý dwanáct dle libosti wylaučiti, a teprwa těch dwanáct, kteří zůstanau, jest wlastní porota, která saud a nález činí. Od strany p. Šebelkowy wylaučeni jsau: pp. Bubeníček, Burka, Bečwář, Grabinger, Hanka, K. Hawlíček, Horáček, Chauer, Polz, Tieftrunk, Tomíček, Schmuzer. Od strany p. Pěšiny wylaučeni jsau: pp. Brosche, Bamberger, Bergauer, Zintl, Dausek, Kraft, Kopplinger Mieschtian, Procházka, Torsch, Theumer, Wyskočil. Zůstali tedy jakožto porotníci pp. Čihák, Janaušek, Lieben, Birnbaum, Brettschneider, Hlawáč, Unschuld, Kleinberk, Meissner, Wítowský, Greif, Holeček. Nyní se opět wšichni do sálu nawrátili a každý na místo swoje ustanowené se posadil. Podobným spůsobem jako porotníci byli též wylaučením wywoleni tři náhradníci pro tento pád, kdyby mezi jednáním nějakau náhodau některý z porotníků odstaupiti musel. P. president učinil wywoleným porotníkům napomenutí, aby nestranně a sprawedliwě saudili, načež také každý z nich osobně weřejně přísahu složiti musel. Nyní čtena jest žaloba na p. Pešinu, kterážto obsahowala hlawně tři punkty: 1. Že p. Pešina we swém článku udáwá, jakoby jej p. Šebelka na hradě Pražském byl u saudu udal, že on ( p. Pešina ) w obecném dwoře Malostranském špičáky pro lid wydal při bauřkách swatodušních. 2. Že p. Pešina o p. Šebelkowi we swém článku prawil, že sám pan Šebelka ani neceknul, když se barrikády stawěly. 3. Že p. Pešina o p. Šebelkowi w onom článku prawí, že proň 17 dní zawřen byl, a proto jej nazýwá mizerným denunciantem. P. Šebelka nazýwá takowé wýroky p. Pešinowy falešnými a lžiwými a žádá, aby byl p. Pešina za to odsauzen na tři dni a na náhradu 6 zl. stř. auředních wýloh. Nyní přečetl písař auřední onen swrchu podotknutý článek z now. něm. Const. Allg. Zeitg., a potom též německé wyswědčení od některých Malostranských w ten smysl, že p. Šebelka od počátku swatodušních bauří až do přijití wojska na Malau stranu národní gardu tamější komandowal a wůbec se o zachowání pořádku wšemožně přičinil. Jak mile ale prwní podpis tohoto wyswědčení, t. jméno L. Fortner, přečten byl, nemohlo se posluchačstwo od hlasitého smíchu zdržeti. Nyní předwoláni byli swědkowé obau stran, a sice ze strany žalobníkowy: pp. Fortner, Hildebrandt, Windsteiger, Franiek, Breyl, Scheib, Herrmann, Beck, Gürtler, Schiebel, Stefan ( pokrýwač ), Schnell, Brábek, Peukert, Nowák, Kundratic, Schrödel, Erben ( staw. archivář ), Künzl, Demartini, wšichni tito jakožto podepsaní na onom wyswědčení, pak Woráček, obecní hospodář Malostranský, a Král, čtwrtník, jakožto swědkowé obau stran. Tito dwa byli napřed wyslýcháni, a sice takowým spůsobem, že wšichni swědkowé museli do postranního pokoje odstaupiti a jeden po druhým do sálu k swědectwí powoláni byli. Woráček wyřknul, že dne 21. čerwna jemu p. Šebelka řekl, aby šel se dostawit ke komissi na hrad. Tamž byl wyptáwán na to, co se w čas zbauření w obecním dwoře přihodilo, že dle prawdy wyznal, že p. Pešina ještě s jedním jemu neznámým pánem asi deset špičáků pro lid wzali. P. Likawec táže se, ptali-li se jej na zámku o Pešinowi zrowna, a řekl-li mu p. Šebelka, že bude skrz Pešinu na zámku wyslýchán. Woráček odpowídá, že neptali, a že mu Šebelka prawil, že to nepochybně bude skrze to, co se w obecním dwoře přihodilo. Dr. Fryč: „ Ale tento swědek w předběžném wyšetřowání jinak wypowěděl: žádám, aby se jeho wýpowěď přečtla. “ Čte se a zní tak, že p. Woráček již z otázek při saudu wojenském mu daných poznal, že již saud o tom wí, že p. Pešina špičáky wzal. Dohnán od p. Fryče potwrdil swědek nyní opět swé předešlé udání a předwolán jest druhý, Král. Tento prawil po složené přísaze, že se dne 21. čerwna s p. Šebelkau sešel, když tento Woráčka hledal, a že jemu Šebelka o tom prawil, že se ty špičáky z obecního dworu ztratily, že též přítomen byl, když brzy na to i Woráček sám přišel, že ale opodál stoje nerozuměl, co jemu Šebelka prawil. Na žádost zástupce dra Fryče byl i tomuto swědku přečten protokol jeho wlastního wyznání w předběžném saudu, kde prawí, že Šebelka posílal austně Woráčka před saud na hrad Pražský. Swědek Král stojí nyní ale na tom, že slyšel jen slowo „ pohnání “ ( Vorladung ), ne ale kam a w jaké wěci. Nyní byli powoláwáni jeden po druhém ti swědkowé, kteří byli podepsáni na onom wyswědčení, na žádost dra. Fryče byli skoro wšichni pod přísahu wzati, a wětšina z nich musela se přiznati, že teprwa we středu p. Šebelku widěli, ačkoliw na onom wyswědčení mluwějí o počátku zbauření, kteréžto ale byl w pondělí a auterý, z čeho již neprawdiwost jejich wyswědčení patrná byla. Swědek Bek neuznal prawdiwost swého podpisu, též tak dr. med. Nowák, Kundratic ( který myslí, že to jeho syn podepsal ), Erben. Strany tohoto posledního stala se rozepře mezi zástupci, p. Likawec prawil hned napřed, že od tohoto swědka ustupuje, poněwadž je mýlka w osobě, p. Fryč tomu upíral, poněwadž tento zde přítomný pan Erben skutečně jest stawowský archivář, jak udáno od p. žalobníka samého. Směšná byla poněkud častá otázka p. Likawcowa k swědkům, widěli-li p. Šebelku lid bauřiti, čehož owšem zapotřebí nebylo swědectwím dotwrzowati, poněwadž se mnozí z těchto swědků sami hlásili, že p. Šebelkowi nejwíce proto wyswědčení dali, poněwadž se o něm powídalo, že ležel ty dni w posteli. P. Herrmann welmi naivně podotknul, že ani wyswědčení nečetl, když ho podepsal. Někteří též powěděli, že ono wyswědčení we winárně u p. Schnella podepsali. Mnozí též sami wyřknuli, že widěli sice p. Šebelku, ne ale jakožto kommandanta národní gardy, poněwadž se žádná garda nesešla. Nejsměšnější z nich byl p. Demartini, mužíček welmi řečniwý, jenž s ohromnau šawlí se před saudem objewil a tak mnoho mluwil a o wěcech dokonce sem nepatřících, jako ku př. o nemoci swé ženy, o lázních, o swém cestowání, že bylo těžko prawý smysl swědectwí si wybrati, jenž jest ten, že p. Demartini sám teprwé wečír w pondělí na Malau Stranu přišel a tedy p. Šebelku celý den widěti nemohl. ( Dokončení budaucně. ) Porota wyřkla po poradě 1[polovina]hodinnowé, že jest p. Pešina newinnen, a tím se saud we čtyry hodiny ukončil, započat byw po dewáté hodině.


22. prosinec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [Poučné články], Titulek: Kapitola o kritice. (Pokračování.), Autor: Havlíček, Karel
Kapitola o kritice. ( Pokračowání. ) Mnozí snad z laskawých čtenářů, zwláště kteř jsau drobet slabší paměti, na tuto naposledy dne 17 Unora w čísle 14. České Wčely posledně podanau kapitolu dokonce zapomněli a kteří nezapomněli, přece se již za ten tak dlauhý uplynulý čas s koncem kdy setkati ani nenadáli. Ačkoli sice ona „ kapitola “ co aforistický článek i bez ukončení, smysl by měla, přece nicméně i dle formální powinnosti swé ji nyní po roce ukončíme. Kdo si wše na dobrau stránku wykládá, ráčiž si pomyslili, že spisowatel po celý ten rok o této wěci dále přemýšlel. A wšak nikdo nebuď k ničemu nucen. Red. Chcemeli oprawdu prakticky o kritice ( w obyčejném smyslu toho slowa ) něco podotknauti, musíme ji přede wším rozwrhnaut na dwě zcela rozdílné a nestejné polowice: totiž kritiku díl naukowých a wědeckých a kritiku uměleckých wýtworů. Zdálo by se, že nemůže wlastně we wěci samé weliký rozdíl býti, a wšak ten wězí w přirozenosti samých posuzowaných předmětů. Wěda každá ( filosofii wyjímajíc, která ale oprawdu mezi wědy nenáleží, což zde dokazowati obšírno by bylo; a k wěci samé nyní nepotřebno jest ) sama w sobě jistými pewnými, dobře určenými hranicemi obmezena, a proto jasná a patrná jest, a proto posuzowatel wědeckého spisu nechceli sebe w potupu a w posměch uwrci, newyhnutelně aspoň tolik wědě té, do které spis náleží, rozuměti musí, jako spisowatel, neli wíce; tu jest ku kritice zapotřebí známostí wěcnatých, které se nedají 408 nějak jen na oko líčiti. Kritik udati musí jak dalece spisowatel spisem swým rozšířil okres známostí we wědě swé, co nowého přidal ke starému již známému, jaké bludy odkryl w dosawadních saustawách atd., což se wšechno bez známosti w též wědě nikterak státi nemůže. Aby wšak nám někdo zle nerozuměl, musíme zde dodati, že zde wědu béřeme w poněkud jiném a sice širším smyslu, než obyčejně, newylučujíce ze wědy i tak zwané prostonárodní spisy o podobných předmětech, což již také lehko z toho uzawříti možná, že stawíme wědu ( Wissenschaft ), naproti umění ( Kunst ). K tomuť každý saudný milerád přiswěčí, že jest k dobrému prostonárodnímu spisu, k. př. o fisice, wlastně wíce a důkladnějších známostí fisikalních zapotřebí než ke spisu o tom samém předmětě w tak zwané wědecké suché formě, poněwadž jest tíž wyložiti neučenému než učenému; nepočítajíc k tomu ani jiných psychologických atd. wědomostí a zkušeností, které si newyhnutelně dobrý prostonárodní wykladač napřed získati musí. A proto také neschwalujeme to takowé shůry se díwání a nosem pokrčowání suchých formulkowitých wědařů na prostonárodní wykladače, které oni we swé školácké nadutosti daleko pod sebe stawí, proto že jejich spisům každý rozuměti může. Za našich časů také oprawdu tito prostonárodní wykladatelé nauk w mnohem wětší jsau wážnosti jakožto lidé w každém ohledu swětu prospěšnější, wěda, odložiwši paruku swau, nestydí se wstupowati mezi weškeren lid, udělujíc štědře a užile wšeliké swé těžké a pracně dobyté resultáty každému, byť by do cechu nepřipsanému. Na kritikowání knih takowých naukowých a wědeckých nepustí se tak snadně nikdo bez potřebných známostí, poněwadž by, jak již praweno, newědomost swau jistě objewil. Tu každá špatná kritika nematauc nic wšeobecné mínění padá na hlawu samého kritikáře. Zcela jinák stojí w tom ohledu kritika díl uměleckých. ( Pokračwání. )


19. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O nedoražení pošty z Prahy do Kroměříže], Autor: Havlíček, Karel
* * * H. B. – Z Kroměříže dne 16. pros. Dnes ráno nepřišla sem žádná pošta z Prahy: jako blesk roznesla se hned tato zpráwa mezi wšemi poslanci, a střašliwá domněnka byla hned wýkladem. Již dříwe dowěděli jme se, že w Praze prý nějaké nedorozumění panuje strany nowé strážnice a. t. d., což diwu w těchto rozkwašených časích, jestli se někteří zapálenci z obau stran do sebe dají? – Když jsme ale nějakau dobu w trapliwé nejistotě přestáli, objewila se teprwa prawá, ale nepatrná příčina – nějaký nepořádek na železnici! Jakoby nám kámen spadnul s prsau, a tu jsme teprwa tím weseleji se wysmáli těm našim wysoce wáženým přátelům, kteří s patrným potěšením si dříwe mezi sebau wyprawowali: Die Prager Post ist ausgeblieben, es giebt dort was!


29. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Čechy], Titulek: [Otisk z Pražských novin], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Pražské nowiny píší w auřední části: K oprawení článku w Národních Nowinách od 26. září 1848 č. 143, písmenami H. B. znamenaného, stranu narízeného prý od wysokého ministerstwa weřejného wyučowání zawedení českého jazyka za powinnau wyučowací řeč na gymnasiích, uweřejňuje se tuto dotčený článek seslaného stranu této wěci wys. ministerského přípisu od 18. září 1848 č. 6143 doslowně, jakož následuje: „ Na gymnasiích německých okresů zawede se český jazyk co swobodný učební předmět. Na gymnasiích českých okresů má se český jazyk a literatura přednášeti co powinný předmět, a nad to učiti mimo náboženstwí ještě přírodopisu, dějepisu a zeměpisu w jazyku zemském. “ W Praze dne 27. září 1848. Od c. k. českého zemského presidium.


11. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Z Moravy], Titulek: [Výzva], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] My nyní w Praze shromáždění poslancowé říšského sněmu wybízíme swé saudruhy stejně smýšlející wšech na sněmu říšském zastaupených rakauských zemí, aby se dne 20. října t. r. w Brně na Morawě jistě shromáždili k saukromné poradě o potřebných pro blaho celé říše krocích k pojištění parlamentární swobody a bezpečného trwání auslawniho sněmu říšského. W Praze 10. října 1848. Palacký. Pinkas. Rieger. Nebeský. Stiebitz. Staněk. Tyl. Schneider. Hamerník. Král. Kratochwil. Kaubek. Šediwý. Schönhansl. Wocel. Půlpan. Wěžnický. Jelen. Reichert. Brauner. Hawlíček.


19. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [poznámka k překladu článku z Constitutionelles Blatt], Autor: Havlíček, Karel
( Wčerejší Const. Bl. aus B., z kterého jsme tyto wědomosti [ začátek u wýtahu ] wzali, připowěděl, že je we weč. listu ukončí; poněwadž se to ale nestalo, nemůžeme i my ukončení podati. Red. )


30. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Návěští literární, Titulek: [Nová Jungmannova kniha], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hwězdičky ] Obracujeme pozornost obecenstwa na knížky od p. prof. Jungmanna práwě wydané w obau jazycích, a sice: Otázka o užíwání jazyka w Rakausích. Die Sprachenfrage in Österreich, jednající o předmětu, jenž práwě nyní nejwíce na sebe obrací pozornost politiků rakauských. Můžeme směr této knížky dobře schwáliti a ji každému odporučiti, kdo rád o této záležitosti přemýšlí. Pan prof. Jungmann, známý wydawatel a redaktor časopisu pro reformy gymnasiální, měl při sepsání tohoto spisu nejwětší zřetel na gymnasia. „ Pokus rozřešení této weledůležité oázky [ l/t ] časowé, jak zwláštní interessy jednotliwých národností w mocnářstwí, tak jejich úzké a trwanliwé spojení k welkému a mohútnému Rakausku na zřeteli mající s zwláštním wzhledem na Čechy “ ‒ sám p. prof. nazýwá swůj spis, a skutečně spis této úloze dostál.


18. leden 1849, Zdroj: Národní nowiny, Část: Z Prahy., Titulek: [Výbor Slowanské Lípy], Autor: Hawlíček, Karel
‒ Wětšinau hlasů jsau následowní pánowé do wýboru Slowanské Lípy zwoleni: Šumawský, Sl. Wáwra, Sabina, Rittersberg, Hanka, Wác. Seidl, Antonín Wýšek, Gauč. Rott, dr. Chrudimský, dr. Šebek, P. Štulc, Stefan, dr. Šwestka, Skřiwan, dr. Podlipský, Liblínský, dr. Pečírka, dr. Pichl, dr. Špott, Fingerhut, Zap, Mánes, Hellich, W. D. Lambl. dr. Gabriel, dr. Kaspar, Špatný, Opic, Greif, Erben, Karel Hawlíček, dr. Kodým, Wunš, Neubauer, Šurowský, Wiesner, Košut, Decker, Wojt. Deym, Hanuš Kolowrat, Rupert, Arbeiter, Chlaupek, Dittrich, Paul, dr. Opic, Frant. Hawlíček, professor Jodl, dr. Jordan. Za náhradníky zwoleni jsau pp. Jelínek, kupec, Winter, Sláma, Brádka, Kotrč, Eiselt, Gritzner, Procházka, Šwanda.


1. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: [Merenda v Květech.], Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. Referát o merendě we wčerejších Kwětech ( čísl. 25 ) strany deklamace w tom ponaprawiti musíme, že se místo „ přednášela se deklamowánka, které wšak pro nešetrnost rozníceného harlekína a několik jemu podobných pouze ti oučastni byli, jenž se na blízku deklamatora nacházeli, “ – raději mělo říci: přednášela se deklamowánka, kterou wšak pro roztržitost obecenstwa, wzniklou z nezanímawosti té deklamowánky jenom ti sužowáni byli, kteří se u samého deklamatora nacházeli. – Mezi těmito nešťastníky byl také jistý čerkes, jenž při celé deklamaci tak bolestně a wšak potichu zíwal, že by se i sami Rusowé widouce to nad ním byli slitowati museli, a od kterého Čerkesa také tuto zpráwu máme, a kterému ta deklamace na celou noc dobrý humor pokazila, jak se otom we wčerejších „ Ost und West “ dočísti můžeme. Newěříli tomu wážená redakce Kwětů, může tu deklamaci tak, jak na merendě přednešena byla ( a ten Čerkes si ji dobře pamatowal ), wytisknouti, pak ať obecenstwo samo rozsoudí. Dle národní powěsti Čerkesské zčeštil H. Borowský.


11. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Osvědčení městské rady], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Městská radda Pražská wydala následující weřejné oswědčení: Wzpaura, wražda a pych uwedly we Wídni w nebezpečenstwí garancie swobody; straně překotu podařilo se, přiměti našeho ústawního císaře a krále k autěku, přiwésti pod wládu hrůzy říšský sněm, w němž nyní posawádní menšina, nešetříc řádu a zákonu, nezákonní usnešení činí. We jménu a we smyslu loyalního obywatelstwa Pražského ohražujeme se proti wšem usnešením nezákonně we sněmě říšském učiněným, klademe odpor proti shromáždění, které, zajisté proti wůli wětšiny lepšího obywatelstwa Wídeňského, překročujíc swé plnomocenstwí w menšině k uzawírání neschopné o wykonáwací moc by se pokaušelo. W násilném swržení ministerstwa, jednajícího we srownalosti s wětšinau swobodných zástupců swobodného národa, newidíme pozdwižení šlechetného národu k obhájení swých skrácených práw, ale jen zločinnau zpauru a bezwládu. Wyznáwáme příchylnost swau k rodině císařské, k ústawní demokratické monarchii, wyznáwáme pewně a slawně, že edno [ jedno ], samostatné Rakausko opět musí wzejíti z chaosu, jaký dnes ošemetné nástroje překotu z Rakauska učinili. Jen w samostatném Rakausku může se wzmáhati, wzrůstati země česká i její hlawní město. Důwěřujeme se w císaře a pewně spoléháme se na císařské jeho slowo, nepřipaušlějíce sobě žádné bázně prázných strašidel zpátečnictwí, jakýmiž jen swedená částka obywatelstwa se dá ustrašiti a k zlému potřebowati od strany zločinného podrýwání: we straně této jen leží nebezpečenstwí prawé swobody lidu. Obywatelstwo země české doufá, podáwajíc wěrnost a příchylnost, také wěrnost od swého krále. Wyzýwáme loyalní obywatelstwo Pražské, abyste pewně a upřímně držíce dohromady pokoj a pořádek zachowáwali, wšeliké dráždění činných pomáhačů Wídeňské bořiwé strany odhodlaně odmítali a bedliwým zřetelem střehli. Wystříháme obywatelstwo Pražské před nebezpečenstwími anarchických snah, jenž Čechy w neštěstí a wěčnau služebnost uwrhnautí zamýšlejí; pročež pewně a wěrně při sobě stůjte; nám Čechům budiž w dějinách zachowána sláwa, že jsme nawzdor wšernu osočowání zůstali wěrnau podporau monarchie. Swornost síly dodáwá; zachowejtež tedy swornost, w ní leží wítězstwí nad nepřáteli i osočowateli našimi. W Praze dne 9. října 1848. Purkmistr a radda městská. Waňka, purkmistr. ‒ Prokop Richter. ‒ Dr. Rozkošný. ‒ Fiedler. ‒ Frant. Dittrich. ‒ F. L. Jaroš. ‒ Dr. Josef Frič. ‒ Jan Slawík. ‒ Wáclaw Seidl. ‒ Jan Meisner. ‒ Jan Nowotný. ‒ Jan Špott. ‒ V. J. Rott. ‒ Karel Suchý. ‒ Med. Dr. Hofrichter. ‒ Dr. M. Pinkas.


1. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraničné zprávy, Titulek: V Belgii, Autor: Havlíček, Karel
Zahraničné zprávy. V Belgii. W weřejné schůzce Brusselské akademie dal král Leopold patrný důkaz, jak si flémské řeči wáží. W Belgii panuje francouzština, a domácí národní jazyk flémský welmi potlačený, teprw nyní přičiněním některých wlastenců flémských zwelebowati se počíná. W této schůzce opět se naschwál o flémské literatuře ani zmínky neučinilo od nenáwistiwého presidenta, a celá ta slawnost byla francouzská. Tu král po ukončeném sezení, přistoupiw k Nestoru flémské literatury Willems-owi prawil: „ Doma se pilně zanepražňujeme flémštinou. Syn můj, hrabě Flamandský, přinesl mi dnes flémské werše w přání, welmi dobře se mu podařili, welmi dobře. “ „ Pane králi! “ odpowěděl Willems — „ jenom jeden zde nechce o flémštině wědět, a sice pan president. “ Král se usmál. Mezi pěstiteli národního jazyka způsobilo takowé nestranné wyřknutí králowo welikou radost.


22. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [odmítnutí výzvy kanovníka V. J. o odnímání statků], Autor: Havlíček, Karel
Splnomocněn wysokým nařízením ( jak sám w dopisu prawí ) wyzýwá pan kanowník V. J. skrze vikariátní auřady kněžstwo farní, aby prý mu bylo důležitostí srdce, získati co možná nejwíce podpisů na žádost centrálního katolického wýboru říšskému sněmu, aby se duchowním statky neodjímali. Předewším wěz pan kanowník, že české kněžstwo farní nezapomnělo a bohdá ani w této rozhodné době nezapomene slowa zakladatele swého: „ Neskládejte sobě pokladů na zemi, ale skládejte sobě poklady w nebi — nebo kde jest poklad twůj, tuť jest i srdce twé; “ — a protož zachowání statků nikdy důležitostí srdce swého učiniti nemůže. Na statcích kněžstwa nespolehá blaho církwe. Byly časowé církwe, a snad ti nejskwělejší, když chudá jsauc na statky, bohatau se proukázala w čistotě wíry a mrawů; byly časowé církwe, a snad ti nejsmutnější, když nadána statky a welikým panstwím na mrawích schudla, a zardíti se musila nad welikým počtem prelátstwa takowého, které uměleji mečem nežli kalichem, raději žezlem nežli pastýřskau berlau wládlo. Horlíte, aby církew statky neztratila? Známe tuto horliwost, není to péče o církew, nýbrž auzkost o weliké příjmy swé. A protož marně wyzýwáte, pane kanowníku, kněžstwo farní, tato důležitost waše nebude nikdy důležitostí srdce našeho; my doufáme, že demokratický princip též w církwi místa dojde a swobodě cestu proklestí, a to zajisté ne swobodě takowé, o které nedáwno prohlásila hierarchie česká: každá Appellatio ab abusu polestatis ecclesiasticae k civilnímu saudu jest proti swobodě církwe; my doufáme, že se nám dostane wýžiwa, jakáž pracujícímu kněžstwu sluší, byťby i mnohého minula naděje: býti in floribus. Že wšak se nám w dopisu tomto na ruku dáwá podezřelý, ať nedím auskočný způsob, jakým bychom nejlépe wymáhati měli podpisy od osadníků swých, to musí každého z nás hlubokau oškliwostí naplniti, a jedině příčina jest tohoto weřejného ozwání, aby budaucně cos podobného od nás se nežádalo. — Listy k podpisům zaslané jdau od fary k faře prázné.


21. říjen 1848, Zdroj: Národní Noviny, Část: X, Titulek: Pánům spisovatelům českým, Autor: Havlíček, Karel
Komitét, zřízený k wydáwání českých školních knih gymnasialních, jichžto tisk pro nastáwající pilnau potřebu již tuty dni započíti má, přeje si wejíti w poradu s pány spisowateli českými stran prawopisu, jehož by se při oněch knihách nejwhodněji užíti mělo. I činí tedy slušné pozwání ku společné schůzce w českém národním Museum w neděli dne 22. t. m. o 11. hodině dopolední, kteráž aby hojně nawštiwena byla srdečně si přeje. W Praze dne 20. října 1848.


???. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Ministerská zřízení], Autor: Havlíček, Karel
– Za ten čas, co našim nowinám byla zamezena cesta k obecenstwu, wydalo ministerstwo několiko zřízení, která tak hluboko zasahují do žiwota, že je, ačkoliw opozdělé, přece newáháme předložiti, ne-li najednau, alespoň tak, jak prostora stačí, jedno po druhém. Prwní spis od ministerstwa wydaný zawírá w sobě: Základní rysy nowého zřízení saudního. Pro důležitost je překládáme celé, nečekajíce překladů auředních. I. Ustanowení obecná. §. 1. Budaucně budau tyto saudy: Saudy okresní, okresní saudy sborowé, zemské saudy, saudy kausální, wrchní zemské saudy a nejwyšší neboli kassační saud. §. 2. W občanských práwních záležitostech sauditi budau prawidelně: w prwní instanci saudowé okresní jakožto saudcowé jednotní; we druhé saudowé zemští, we třetí wrchní saudowé zemští. W záležitostech, jenž jsau přikázány k saudům zemským a kausálním, saudí wrchní zemský saud jakožto druhé, a nejwyšší saud jakožto třetí instance. W práwních záležitostech sporných platí za zásadu rozdělení saudů na tři, w záležitostech kroměsporných jediné odwoláwání na druhau instanci. §. 3. U wěcech trestních sauditi budau podle ustanowení zwláštního zákonu o příslušnosti, jenž wydán bude, saudowé okresní a okresní sborowé we wšech těch případech, které porotním saudům k rozhodowání pozůstaweny nejsau, w těchto pak saudowé zemští; w dálší instanci tedy wrchní saudowé zemští a kassační saud. §. 4. Saudy, audům rodiny císařské a wojsku ústawau pojištěné, tímto zřízením saudním se nedotýkají. Taktéž zůstanau ustanowení založená w poměrech mezinárodních, o saudech osob, které požíwají práwa kromězemnosti ( Exterritorialität ). II. Saudowé okresní. §. 5. W příčině saudnictwí rozdělí se auzemí korunních zemí na okresy, jejichžto welikost wyměřena bude podle poměrů místních a lidnatostních. §. 6. W každém okresu bude okresní saud. Saudowé okresní rozděleny budau dle rozličné swé welikosti a lidnatosti we třídy, a dosadí se na ně okresní saudce, pak potřebný počet náměstků saudních a jiných pomocních auředníků. §. 7. Saudcowé okresní a jejich náměstkowé sauditi budau jako jednotní saudcowé. §. 8. W řízení trestním saudowé okresní nalézati budau: a ) we wšech přestupcích, jenž přikázány nejsau k obecní policii, jakožto prwní instance; b ) co se týče nastupowání trestního proti zločinům a prowiněním, náleží jim ta spoluaučinnost, která se jim saudním řádem trestním přikáže. §. 9. W práwních záležitostech civilních dáwá se saudům okresním saudní moc prozatím až do zawedení nowého řízení saudního w rozepřích civilních docela, wyjímajíc jedině působnost w §. 17. saudům zemským zůstawenau. Jediné tam, kde zemští saudowé swé sídlo mají, přikáže se okresním saudům nyní již obmezenější působnost w práwních záležitostech civilních. Jim přisluší: 1. Aby nalezaly w prwní instanci: a ) we wšech rozepřích práwních o určité sumy peněz, nepatřící před saudy kausalní, které mimo auroky a jiné wedlejší platy nejsau wětsí než 500 zl. stř., a kteréž se nepohledáwají ani jakožto část jistinného dluhu, přesahujícího sumu 500 zl. stř., ani jako přebytek, pocházející z wyrownání několikero pohledawků oběma stranám náležitých, jakož i také o jiné wěci mowité a nemowité, když se žalowatel nabídne přijmauti za ně sumu peněz, která podle hořejšího počítání není wětší nad 500 zl. stř. Suma pohledáwaná počítá se podle sumy, o jejížto splacení žádost w žalobě položena jest, třeba by žalowatelů anebo žalowaných bylo několik, anebo se pohledáwaly prošlé sumy běžících auroků nebo důchodů. b ) We wšech řízeních o wýpowědi smluw projednacích ( smluw pachtowacích a najímacích, jakož i smluw w §. 1103 ob. zák. obč. wytknutých, při kterých se přepauští statek za poměrnau částku plodin ) a we wšech rozepřích o puštění a wracení spachtowaných nebo najmutých gruntů a stawení a jiných wěcí, které zákon prohlašuje za nemowité. c ) We wšech práwních rozepřích o rušení držby. d ) We wšech práwních rozepřích, které wznikají ze smluw služebních, námezdních a schowacích: α ) mezi pány a saukromými jich úředníky, officianty a služebnými; β ) mezi žiwnostníky, majiteli dílen a fabrik s jedné, a jejich spráwci, towaryši, učedníky a dělníky s druhé strany, pokud nejsau přikázány před saudy znalcůw; γ ) mezi hospodskými, plawci, wozkami, nákladníky a nákladními ústawy s jedné, a jich hosty, pocestnými nebo objednateli s druhé strany, pro wěci od oněch we schowání wzaté a pro díla těmto učiněná, pokud rozepře takowé nepatří před saudy obchodní; δ ) we wšech rozepřích práwních z pohledawků osob léčitelských za lékařskau pomoc a za dané léky, pak z pohledawků saukromých učitelů anebo saukromých školních a wychowacích ústawů za wyučowání a wychowáwání; ε ) we wšech práwních rozepřích pro škody od lidí nebo od howad spůsobené na gruntech a na plodinách na nich se nacházejících, ačkoli již oddělených. Dále jim přisluší: 2. Poraučeti wšeliká prozatímní zařízení a prostředky pojišťowací i také w práwních záležitostech takowých, o kterých jim nalezati nepřisluší; 3. powolowati a předsebráti wšechny wýkony exekuční, nech se zakládají w rozhodnutích nebo porownáních k exekucí spůsobných, od nich samých nebo od jiného saudce wydaných; 4. wésti gruntowní knihy a opatřowati u wěcech kněhowních, co se týká nemowitých statků anebo práw na ně se wztahujících, kteréž zapsány jsau we weřejných knihách jim k wedení přikázaných; 5. wésti řízení konkursní, pokud nowým řádem konkursním přikázána nejsau k jiným saudům; 6. sprawowati wšechna řízení dobrowolného saudstwí s tím obmezením, které wyplýwá z odkázání jistých záležitostí k saudům zemským, které se nařizuje w §. 17. III. Okresní saudy sborowé. §. 10. W každé korunní zemi zřízeny budau jisté okresní saudy přikázáním k nim zkaušených saudců jakožto přísedníků w saudy sborowé, jenž wykonáwati budau saudnictwí trestní nad prowiněními. §. 11. Okresním saudům sborowým přisluší, w okresu k nim jakožto trestním saudům nad prowiněními přikázaném, říditi a rozhodowati o žalobách z prowinění w prwní instanci. W případech těchto mají uzawření swá dělati we shromážděních ze dwau saudců a jednoho předsedy. IV. Saudy zemské. §. 12. Ku prowedení tohoto zřízení saudního rozděleny budau korunní země na okresy zemských saudů, z nichž každý obsahowati bude počet okresů, přiměřený okolnostem. §. 13. W každém takowém okresu bude zemský saud, we kterém seděti bude předseda a podlé welikosti okresu jeden nebo několiko předsedůw senátů, pak přiměřený počet radních, přísedníků a pomocních úředníků. §. 14. Zemské saudy wykonáwají auřad saudcowský dílem w prwní, dílem we druhé instanci. – Jakožto prwní instance mají uzawření swá dělati we shromáždění dwau saudců a předsedy, jakožto druhá instance we shromáždění čtyr saudců a předsedy. §. 15. W prwní instanci budau zemské saudy u wěcech trestních a ) w užším okresu wykonáwati saudní moc nad prowiněními, w §. 11. na okresní saudy wzloženau, a sice zwláštním senátem; b ) přisluší jim jakožto saudům porotním w obwodu okresu porotního, nastupowání w případech trestních, zákonem porotě k posauzení zůstawených, w objemu, jejž nowý saudní řád trestní ustanowí. Z prostředka saudů zemských powoláwati se budau saudcowé do saudů porotních, a za saudce přezwědní ustanowowáni budau od saudů zemských dle potřeby jak auředníci od zemského saudu k saudnictwí spůsobilí, tak i na jistých místech, jenž se oznámí, saudcowé okresní a jich k saudnictwí spůsobilí náměstkowé. §. 16. Jakožto instance odwolací u wěcech trestních nalezají saudy zemské: a ) o stížnostech proti nálezům, od saudů okresních, o prowiněních wynešených ( §. 8. lit. a. ); b ) o stížnostech proti nálezům trestních saudů o prowiněních, nech wyšly od okresních saudů sborowých ( §. 11. ) anebo od senátu zemského saudu ( §. 15. a ), jen že w případu druhém žádný saudce, který by byl při prwním rozhodnutí aučastnil, nesmí přijat býti do shromáždění dle §. 14. sestaweného. §. 17. W práwních záležitostech civilních rozhodowati mají zemské saudy w celém obwodu swém: a ) w případech prohlášení aumrtních, předsewzatých k wůli opětnému wstaupení w manželstwí a wedení důkazů o skutečné smrti skrze swědky; b ) w rozepřích o rozwedení manželstwí; při rozdělowání a za neplatné prohlašowání manželstwí; c ) w případech ukládání a zdwihání opatrowanstwí pro marnotratnost nebo pro nemoc dušewní, w případech zákonního přijetí dětí nemanželských za manželské, přijetí za wlastní, a wystěhowání; d ) w případech amortisowání státních dlužních úpisů a auwěrních papírů za stejné s nimi powažowaných, a sice ti saudowé zemští, w jejichžto sídle dotyčné auwěrní se wedau; c ) w záležitostech sprawowacích fideikomissů. Nad to se přikázati mají saudům zemským w práwních záležitostech civilních pro objem okresních saudů, které se nalezají w místě jich sídla, ta řízení, která pod tyto ( §. 9. ) anebo pod saudy kausální nepřisluší. §. 18. We druhé instanci nalezají saudy zemské w práwních záležitostech civilních o odwoláwáních proti rozhodnutím saudů okresních. V. Saudowé kausalní. §. 19. Saudowé okresní, směneční a pomořští tam, kde jsau, s příslušností sic w zákonech wytknutau, prozatím zůstanau. Taktéž mají saudowé komorní až do přeměnění komorního zákonodárstwí řízení swá dále wésti. §. 20. Na takowých sídlech saudů zemských, kde obchod wyhledáwá saudu obchodního, aniž takowý oddělený se nachází, sestawí se obchodní senáty, přiberauc do nich hlasující audy ze stawu obchodnického. §. 21. Zřízení nowých saudů obchodních a znaleckých, jich uspořádání a příslušnost, jakož i příští auřední působnost saudů obchodních při konkursech obchodníků wyměřeno bude zwláštními zákony. §. 22. Práwo hornické má se od spráwy hornické a hutnické zauplna odděliti. K wykonáwání hornického saudnictwí sestawiti se mají u těch saudů zemských, které se podle polohy a potřeby nejlépe k tomu hodí, senáty, přiberauc do nich technicky wzdělané audy z hornictwa a hutnictwa s práwem hlasowacím, jenž mají wykonáwati saudnictwí hornické w okresích k nim přikázaných. VI. Wrchní saudy zemské. §. 23. Obwody několika saudů zemských pospolu w počtu přiměřeném dělají obwod saudní wrchního saudu zemského, we kterém seděti bude předseda, náležitý počet senátních předsed, přiměřený počet radd s potřebným auřednictwem pomocním. Wrchní saudy zemské mají o wšech předmětech rokowacích uzawírati we shromáždění čtyr saudců a předsedy. §. 24. U wěcech trestních rozhodowati mají wrchní saudowé zemští: a ) jakožto saud půhonný o náwrzích, by obwiněný byl pohnán a před saud porotní se stawil pro wýstupek trestní tam náležitý, ze kterého on byl obwiněn; b ) předsednictwa wrchních saudů zemských mají, k odsuzowání případů k porotě přikázaných, ustanowowati předsedu porotního saudu pro každé sezení zwlášť. §. 25. W práwních záležitostech civilních mají wrchní saudowé zemšti nalézati: a ) kromě sporů o záležitostech k saudům zemským a kausalním w prwní instanci přikázaných, jakožto druhá a poslední instance; b ) w záležitostech sporných o wěcech, o kterých okresní saudowé w prwní a zemští saudowé we druhé instanci nalezli, jakožto třetí a poslední instance, a o wěcech, kde prwní rozhodnutí wyšlo od saudů zemských nebo kausalních, jakožto druhá instance. VII. Nejwyšší čili kassační saud. §. 26. Nejwyšší čili kasační saud sídlo swé bude míti we Wídni, i seděti bude w něm předseda, několik předsed senátních a přiměřený počet radd s ohledem na jednotliwé země korunní. Usnešení swá činí w senátech ze šesti saudců a předsedy. §. 27. U wěcech trestních rozhoduje saud kasační o stížnostech zmatečních proti nálezům wynešeným nad prowiněními od saudů porotních neb od saudů trestních. §. 28. W civilních wěcech sporných nalezá jakožto třetí a poslední instance w těch případech, we kterých wrchní saudowé zemští nalezli w instanci druhé. VIII. Státní zastupitelstwí. §. 29. Při každém saudu zemském budau státní zástupci ( státní prokuratoři ), při každém wrchním saudu zemském, jakož i při saudu nejwyšším čili kasačním generální státní zástupcí ( generální prokuratoři ) s náměstky a pomocními úředníky, jichžto počet se podle potřeby ustanowí. Státní prokuratorstwí u okresních saudů sborowých zastáwati budau náměstci. §. 30. Zwláštním zákonem spořádáno bude zřízení a působnost státního prokuratorstwí. IX. Přechod a ustanowení zawaděcí. §. 31. K zawedení nowého saudního zřízení má se wymezení okresů a obwodů saudních srownale s nowým rozdělením obecním a politickým co nejrychleji wykonati. Jakmile w obwodu některého wrchního zemského saudu příprawní práce budau dokončeny, wykonáwati budau moc saudní nowě zřízení saudowé, počínajíc ode dne, jejž ministr sprawedlnosti weřejně prohlásí, podle působnosti ku každému přikázané. §. 32. Nowí saudowé mají pak ihned auřadowati počnauti, třebas by do té doby nowé zákony o nastupowání trestním nebyly ještě dokončeny a záwazně prohlášeny. – Pro případ tento mají platiti tato ustanowení: Okresní saudowé přejmau až do wydání nowých zákonů w obwodu swém auplnau prawomocnost we případech II. dílu trestního zák. w prwní instanci; we druhé a poslední instancí rozhodowati budau o tom wrchní zemské saudy. – Okresní saudy sborowé a saudy zemské mají do té doby jakožto saudowé wyšetřowací o wšech případech trestních I. dílu trest. zák., které budau spáchány w jejich obwodu ( t. j. w tom, který jim jakožto saudům trestním nad prowiněními jest wykázán ), bez rozdílu wyšetřowání w celé rozsáhlosti wésti a zawřené spisy wyšetřowací zasílati k saudu zemskému, ku kterému jsau přikázány, jenž o tom rozsuzowati má tak jako o wyšetřowáních, které u něho samého byly prowedeny. Posawádní zákony o předkládání nálezů, o upuštění rekursů a rozsudků na požádaní anebo z powinnosti auřadu až do té doby zůstanau w platnosti, i má se předkládání díti k wrchním saudům zemským a k saudu nejwyššímu. §. 33. W práwních záležitostech civilních zůstanau posawadní zákonowé o řížení saudním, saudní instrukce, jakož i ustanowení posawádních jurisdikčních norm, pokud tímto saudním zřízením se nemění, prozatím we platnosti. Ustanowení doplňowací, jichž pro toto bude potřeba, wydány budau we zwláštním předpisu. §. 34. Líčení pří, které se w čas přewádění saudní moci z posawádních na nowé saudy ještě wedau, mají, pokud se týkají srotulowaných rozepří, wyjednáwání a konkursů u posawadních saudů ze saudců prawnických záležících, do konce dowedeny býti od okresních saudů sborowých nebo od saudů zemských, které se na místě nich zřídí. Wšechna ostatní líčení dodána budau, uwědomíc ty, jichž se to týká, k těm saudům, které by podle tohoto zřízení saudního byly příslušné, kdyby w čas početí pře již byly býwaly. §. 35. Rozepře o příslušnost a delegace saudů okresních, kausalních a zemských, co se týká řízení do oboru jejich nyní přecházejících, i těch záležitostí, které budaucné počaty budau, rozhodowány býti mají od wrchních saudů zemských, pakli saudy rozepři wedaucí, anebo oba saudu, od kterých a ku kterým delegací se státi má, w obwodu jeho se nalezají, jinak ale wždy o správně: od nejwyššího saudu. Dokud nowé zákony nebudau wydány, má w rozepřích o příslušnost mezi auřady saudními a spráwními rozhodowáno býti od nejwyššího saudu we smíšeném senátě, wyslyšíc generálního prokuratora, a stížnosti syndikátní mají se powažowati podle předpisů posawádních. §. 36. Spráwa kas sirotčenských a depositních přikáže se tam, kde je k nowým saudům okresním nyní hned přikázati lze není, prozatím k těm saudům okresním, w jejichžto okresu se sídlo posawádní spráwy nalezá. Nowě přibylé mohowitosti sirotčí a wklady schrání se u těch saudů, ku kterým přikázána jsau řízení, na ně se wztahující. §. 37. Dokud nowé knihy zřízeny nebudau, wésti se budau posawadní gruntowní knihy o nemowitých statcích, položených w okresu saudu okresního a do desk zemských newložených u tohoto saudu okresního, posawadní pak desky zemské w sídle zemských saudů oněch měst, kde posawáde býwaly. Taktéž se budau knihy horní až do oné doby wésti odděleně od horních saudů těch, na které wedení jejich posud náleželo. Pro wětší města budau, co se týká weřejných kněh, wydána zwláštní nařízení. §. 38. Záležitosti sprawowací o fideikomissích přejdau na ty saudy zemské, které na místo posawadních auřadů fideikomissních nastaupí. Připadne-li wšak fideikomiss celým swým objemem do obwodu jiného saudu zemského, tehdá jakož i při fideikomissích peněžitých může spráwa wzložena býti na žádost toho, jehož se týká, na jiný saud zemský, jenž se k tomu ustanowí. §. 39. Zwláště se k tomu má prohlédati, aby zawedení nowého zřízení saudního wstaupilo do žiwota, nerušíc běh řádného sauzení. Komisse wlastně k tomu zřízené budau, majíce zřetel k poměrům jednotliwých zemí korunních, dohlédati a říditi odewzdáwání a přijímání řízení od posawadních saudů nowým, zwláště pak kas sirotčenských a depositních a skládání rozličných gruntowních kněh jednoho okresu. Při tom zdržowati nemají potřebná snad likwidowání řízení odewzdacího, založeného na stawu, jenž se skutky zjistiti má. §. 40. Nowá sázení auřadů díti se budau po prohlášení saudních auřadů a míst auřednických w jedné každé korunní zemi zřízených a spůsobilostí k těmto potřebných, na wyžádané náwrhy. Dosazení powažowati se bude, zwláště i také co se týká stanowisk nowých auředníků saudních, předběžně jen za prozatímné, nedotýkajíc se 534 již nabytých práw na wýslužné auředníků státních a těch, kteří se jim rownají, s tím doložením, že při konečném potwrzení a dosažení čas služby počítati se bude ode dne wstaupení do prozatímní služby. Při tomto nowém dosazowání bude se míti zřetel, nehledíc wýhradně k posawadnímu auřednímu postawení osob se hlásících, hlawně k zákonní jich spůsobilosti a zwláštní schopnosti k žádanému auřadu, pak k délce a powaze jich služby w oboru justičním, aniž se přečkaný rok čtyrycátý powažowati má za zákonní, zwláštního prominutí wyhledáwající překážku, wadící prwnímu wstaupení do státní služby. We Wídni 8. čerwna 1849. Na to wyšlo toto nejw. rozhodnutí: Na náwrh Mého ministra saudních záležitostí a s radau Mé ministerské raddy potwrzuji, aby nowé zřízení saudní prowedeno bylo we smyslu předložených, ode Mne schwálených základních rysů, i ukládám Mému ministru saudních zál., aby je we srozumění s dotyčnými ministerstwy co nejrychleji prowedl. W Schönbrunnu dne 14. čerwna 1849. František Josef w. r.


20. listopad 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Podobizna Karla z Žerotína, Autor: Havlíček, Karel
Podobizna Karla z Žerotína. Řada podobizen znamenitých našich mužů obohacena jest nyní obrazem tohoto znamenitého pána Morawského ( žiwotopis jeho podáme brzy we Wčele ), kterýžto p. prof. Šembera swým nákladem wydal, kamenopisnau prací p. Šíra, též rodilého Morawana. Heslo wlastimilowného pána tohoto rowněž umístěné pod podobiznau jest: „ Styděti bychom se slušně za to musili, kdybychom se toho dopustili, aby jazyk náš přirozený, tak wzácný, starožitný a rozšířený měl od cizího jazyka wytisknut býti. Tak psal 1610 w raddě Holomaucké: a tak smýšlela před 200 lety wysoká šlechta Morawská. Tak se časy mění. – Original sauwěký této podobizny nachází se u sw. Alžběty we Wratislawi, kde pan Karel z Žerotína we wyhnanstwí bydlel po smutném přewratu wěcí w Čechách 1620. Nebožtík hrabě František z Žerotína dal z ní lonského roku učiniti wěrnau kopii pro rodinnau galerii w Bludowě od Wídenského akademika p. Friedricha též rodilého Morawana ( z Unčowa ), a tato kopie jest kamenotiskem zdařilým rozmnožena. Prodáwá se u Kronbergra a Řiwnáče a u J. Pospíšila za 24 kr. stř. H. B.


30. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Politika Jihoslovanů, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Politika Jihoslowanů. W burném tomto ale welmi wážném čase, kde se jedná o celé budaucnosti každého národu, jsau jediné ony wěci žádaucí, které jsau čerstwý základ, na kterém se musí každý národ pohybowati, rozwíjeti a postupowati. Ten základ je politika – ale politika we wznešeném, šlechetném smyslu. Každý národ pracující w duchu nynějšího wěku má tři hlawní hlediště pro swau politiku. Prwní je hlediště k člowěčenstwu, to jest ke wšem národům swěta; druhé ke swému národu, to jest ke wšem pokolením plemena swého; třetí ke státu, to jest ke wšem obywatelům jedné společnosti sestawené historií, zákonem a zřízením. Prwní hlediště, k člowěčenstwu, postaweno je w nejnowějši době na takowém základu, že se mu nemůže upírati žádný šlechetný národ, žádný čestný člowěk. Tento základ jest: swoboda, rownost i bratrstwí jak k jednotliwým lidem, tak k jednotliwým malým i welikým národům. Postawiwší se na základ tohoto prwního hlediště, musíme se i s druhého hlediště, k národu našemu, wyslowiti pro swobodu, rownost a bratrstwí wšech Slowanů, kteří wšichni zajedno činí weliký náš národ. Z tohoto ohledu musíme ku každému kolenu slowanského plemena rownau lásku chowati; rowně se zasazowati o jeho swobodu i důležitosti, rowně děliti jeho štěstí i neštěstí. Ale jak to můžeme? Tím samým spůsobem, jako to činí a již učinili druzí wzdělaní welicí ewropejští národowé: cestau pozdwihnutí národnosti, cestau silného, wzájemného spolku. Francauzský a anglický národ činí již ode dáwna jedno společné a mohutné, ne pauze národní, ale i státní tělo, a co není wrodné a shodné oněm národům, odwrhne se od nich w naší době. Italie je na cestě, aby interessům wšech wětwí a států národu swého stejný směr dala. Co německý národ činí, widíme den co den okolo nás a kraj sebe. We Wídni, w hlawním městě císařstwí Rakauského, wlaje korauhew spolku německého, a we wšech německých pokrajinách císařstwí rakauského nosí se barwy spolku německého. – Z prostředka rakauských Němců posláni jsau wyslanci na německý sněm do Frankfurtu, aby pomohli utwořiti německý spolek. Náš jasný král přijal před očima wyslanstwa wšech swých slowanských pokrajin z rukau rozníceného německého wídeňského obywatelstwa korauhew spolku německého a ozdobil ní hlawní okno swého císařského dworu. My jsme se tomu radowali, protože se oným skutkem po welikém rakauském císarstwí jasně oswědčil princip potřeby spolku národůw. A proto nemůže ani císařstwí rakauské, ani Ewropa, ani swět proti tomu se zdwihat, když si i Slowané učiní spolek slowanský, když se i Slowané oným směrem hnau, na který uhodili jejich bratrští sausedé a spoluobčané Němci. I Slowané jsau jak Němci rozptýleni po mnohých státech a žijí pod mnohými wládami. I Slowané mají jako i Němci báti se o swau národnost a pak o swau swobodu w smyslu našeho wěku i ducha. Slowané zastupují jako i Němci jisté člowěčské a swobodné myšlénky před druhými národy. Proto nemohau ani Slowané ani Němci jiné politiky míti k národu swému i ke swobodě člowěčenstwa. Ale která cesta wede k takowému spolku národů? Jeden jediný obecný sněm wšech wětwí národu. Nemá se tu k tomu hleděti, je-li wětew malá nebo welká, stojí-li pod tau nebo onau wládau, mluwí-li jižním nebo sewerním nářečím. Tu se má pauze k tomu hleděti, aby se jeden národní duch rozwíjel, aby se jeden národní interes utwořil. Jako se we Frankfurtě wedlé ostatních malých i welkých německých zemí skrze poslance zastupují i Němci z Prus, Sas i Rakaus, tak se mají i na sněmu spolku slowanského, wedlé wyslanců Slowanů ruských, polských, srbských, černohorských, bulharských, bosenských zastupowati swými wyslanci i Slowané pruští, saští i wšech pokrajin rakauského císařstwí, aniž se jednotliwé wlády swrhnau, aniž se osobní zřízení a wlastní důležitosti každé jednotliwé země promění. Které město bude sídlo takowého společného slowanského sněmu, zdali „ Zlatni Prag “ nebo které jiné město – to rozhodne wětšina. Tak také záwisí od wětšiny i to, w jakém jménu a jakým řízením wládnaut bude hlawarstwo tohoto společného slowanského spolku. ( My jsme pewně přeswědčeni, dokládá Redakce Narod. Now. dalm. horw. slow., že se tímto spolkem i otřesené mezi Slowany a Němci přátelstwí nawrátiti a prawé bratrstwí mezi wšech národů uwésti může. ) Třetí hlediště naší politiky, k Uhersku, týče se nás nejblíže jakožto přidružených králowstwí. My jsme před wěky swobodnau wůlí našich předků postawili králowstwí naše pod korunu uherskau i pod wládu zákonitého krále uherského. Pod tau korunau, pod tím králem chcem i dále zůstati, dokud se král a koruna budau moci udržeti. Spojiwše se s korunau, spojili jsme se w zásadě společních interessů i se wšemi obywateli králowstwí uherského. S těmito obywateli, nehledíc na rozdílnost kmene i wíry, žádáme i dále ostati w těsném politickém a bratrském spolku. Ale že se po zásadě nynějšího ducha k tomuto bratrstwu i swoboda i rownost w každém smyslu má připočísti, žádáme od naších spolčených uherských národů auplnau swobodu i rownost wšech národů w zemi uherské obýwajících, pak i wšech jazyků w této zemi wládnaucích. Nechceme trpěti panstwí žádného národu ani jazyka ani stawu, a držet se powěk s oněmi národy i stawy, kterým hrozí záhuba, žeby mohli přijíti o swau národní nebo politickau swobodu nebo padnauti pod jarmo druhého národu nebo stawu. Z té příčiny musíme se wší sílau opříti Maďarům, jejich acsurpowanému národnímu despotismu, jejich bažení po panstwí a zároweň ministrům z jejich kmene, kteří wždy až po nejnowější doby bránili interes národu maďarského, jenž není leč část obywatelstwa země uherské, kteří jsau wšichni dohromady aristokraté, a ne jak to wěk požaduje, i z druhých stawů. Wedlé tohoto obecného hlediště k Uhrům máme ještě zwláštní historické hlediště: my žádáme pro swobodná králowstwí naše, abychom měli swé zwláštní řízení swých wnitřních záležitostí, swůj obzwláštní národní sněm, na kterém mají být zastaupeny i ony částice uherské, které jsau násilím, skrze uherský sněm, neb jinak k Uhersku přiwtěleny, dále i ony části naší wlasti, které jsau pod absolutní wládau wojenské raddy ( pomezí wojenské ). Zůstane nám ještě čtwrté hlediště, k císařstwí rakauskému. Pokud se ono týče Slowanů i druhých w rakauských pokrajinách obýwajících národů, odhowořili jsme již w rozhledu z prwního a druhého našeho politického hlediště. Zde musíme ještě to wyjewiti, že si wládnaucí nyní dynastii, kterau jsme pod Ferdinandem I. přijali, žádáme i na dále za swau uznáwati a, pokud budem moci, brániti. Očekáwáme pak od ní, že nám ony strany co nejdříwe přidruží, které po historii i po zákonu, nebo po krwi i kmenu k našemu státu nebo k jihoslowanskému národu přisluší. Pod oněmi rozumíme Dalmacií, istrianské ostrowy s istriansko-horwatskými okresy i některá pohraničná města krajinská. Ke druhým padá wšechna Krajina i slowenské Korutany a Štýry. Samo sebau se rozumí, žeby wšechny tyto země nic s námi newázalo, leč obecní sněm i banské důstojenstwí, neboť by se každé zemi její zwláštní wlastní wnitřní řízení neporušeně zachowati musilo, aby se potom mysliti nemohlo, žeby která země pod nás spadla, nýbrž že je s námi sdružena. Přiwtělením oným wešly by ony strany samy we swobodný spolek s Horwatskem i Slawonií, jako je mezi Horwatskem, Slawonskem a Rěkau. Wšichni by tím wstaupili w kolo jednoho ducha a zachowali by i na dále swé obzwláštní formy. Iwan Kukuljević, měšťan měst Záhřebu i Osěka. ( Z národ. Nowin horw. dalm. slaw. )


24. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [kritika vyjádření pátera Sidona proti Slavomilovi V.], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Poslanec okrsku Jičínského p. P. Jan Sidon, gym. katecheta Jičínský, poslal redakci těchto nowin welmi obšírné, a pokud saudíme, dosti hrubé wyjádření proti zpráwě p. Slawomila W., kterauž o Wídni podal Slowanské Lípě, we kterémžto wyjádření spolu p. P. Sidon sám sebe wychwaluje. Redakce Nár. Nowin nemůže takowé wyjádření p. P. Sidona proto přijmauti, poněwadž se s prawdau nesrownáwá. Nám weškerá činnost p. P. Sidona na říšském sněmu příliš dobře známa jest, a nemůžeme o ní mnoho pochwalného pronésti, ačkoli snad p. P. Sidon w saukromých listech ke swým komitentům sám sebe notně wychwalowati neopominul. P. Sidon kromě pošetilé marnosti sotwa čím jiným se wyznamenáwá, a zwláště w posledním čase bylo chowání jeho takowé, že se we sboru českých poslanců o to jednalo, aby p. Sidon ani do porad připuštěn nebyl, poněwadž někdo wždy — podiwným způsobem — našim parlamentárním a národním nepřátelům wšechno zewrubně zjewil, oč jsme se my důwěrně mezi sebau usnesli. Také byl p. Sidon přičiněním p. Löhnera wywolen za místo-předsedu jednoho oddělení we sněmu: proč? — newíme my, ale za to snad wí p. Sidon. Konečný úsudek náš o p. Sidonowi nebude nikdy jiný, nežli že se co do schopností swých sotwa za gym. katechetu, nikdy ale za poslance na sněmu nehodí. Co se jeho charakteru týče, o tom snad ti, kterým osobně znám jest, lépe wěděti budau. Prosíme ale snažně, aby to, co jsme o p. Sidonowi jakožto swé upřímné přeswědčení pronésti museli, nikterak nebylo na ostatní posud we Wídni meškající české deputowané pp. Sadila, Loosa a Šemberu potahowáno, kteří jsau w každém ohledu řádní mužowé a upřímní wlastenci. Přejeme jen srdečně, aby i oni tři již co nejdříwe Wídeň opustili, jsauce přeswědčeni, že swým dlauhým meškáním we Wídni sami proti swému úmyslu chybují.


22. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Co jest Obec?, Autor: Havlíček, Karel
Co jest Obec? ( Pokračowání. ) Duch občanský, občanské smýšlení chybí w takowých obcích, we kterých občané we spráwě obecní žádného podílu a hlasu nemají, o zřízení a účelech obce nic newědí, kde se spráwa weřejně a wšem před očima nekoná. Jaký pak diw, že občan nenahlížeje, kterak i jeho oběti k udržení celku newyhnutelně zapotřebí, newida náležitého spojení mezi obtížemi, které pro obec nese, a užitky, jaké od ní béře, poněwadž wždy jen obtíže swé ( daně a služby ) patrně na očích má, prospěch ale ne tak patrně: jaký diw prawím, že se občan takowau obec co nějakau obtíž powažowati naučí, a potwrzen ještě w mínění swém newlídností a nesprawedliwostí auřednickau ( za niž arci obec wždy nemůže ), konečně obec za zjewného nepřítele swého a škůdce drží, a nepřátelsky proti ní jedná, nemoha mocí, aspoň lstiwě a podwodně?! Tak se tedy w takowých obcích, we kterých lid úmyslně w newědomosti obecného zřízení, obecných wýloh a příjmů, obecné spráwy držán jest, tentýž lid naučí powažowati obecné jmění co jmění ne swé, nýbrž cizé a sice jmění bohaté osoby, které to, jak on we swé sprostnosti myslí, málo uškodí, budeli o něco ošizena; platiti daně jest mu nanejwýš obtížno, poněwadž myslí, že on chudší dáwá bohatšímu, jelikož nenahlíží a nahlížeti nemůže, že tyto daně wlastně dáwá jen sám sobě, jako z jedné kapsy do druhé. ( Tu arci máme na zřeteli jen sprawedliwé zřízení obce, kde každý takowé užitky má, jaké obtíže nese a jaké práce koná, kde nejsau marní darmochlebowé žijící z cizí práce, neboť takowá nesprawedliwá obec jest arci škůdnice mnohých občanů. ) A wšak i wzdělanější audowé takowé obce, kteří o takowýchto wěcech dobré nahlídnutí mají, přece wšak zjewně newidí, jakau cestau příjmy obecné jdau na wydání, aniž přeswědčeni jsau, že se wšechno dobře, maudře a sprawedliwě řídí ( poněwadž řízení tajné jest ), i tito wzdělanější občané chowají k obci swé wždy nedůwěru. Takowá občanská neswědomitost a netečnost zmocní se wšech stawů, každý dle postawení swého zkracuje obec a její jmění, ten neswědomitým placením daně, onen podwodnickau aneb aspoň nedbalau službau, jiný zas patrným zlodějstwím. To wšak málo kdo powáží, že konečně jen sebe sám a swé přátele šidí. Neboť když jiní příjmy obce zkracují, wyhýbajíce se podskočně daním, clu atd., jiní zas wydání její zwětšují, konajíce jí špatnau službu za dobrau mzdu, což z toho konečně ze wšeho pojíti může? Jen špatný staw obce, totiž že nemůže tak mnoho 378 prospěšného občanům podáwati, jako by podáwala, kdyby se wšechno swědomitě konalo a odwádělo. A jak směšné, jak dětinské jest při tom celé toto počínání? Žádný nepowáží, že při wšem swém podwodu přece wlastně tolik daně platí, jako by platil bez něho. Obec wypíše tolik daní, kolik na wydání swá zapotřebí má. Ošidíšli ji při jedné dani o několik zlatých ročně, musí ti zas jinau nowau daň uložiti, neboť bez těch peněz, o kterés ji zkrátil, býti nemůže. A tak tedy pro nepoctiwost sám si daně zwětšuješ. Aneb snad myslíš, že přece ty dani ujdeš, a jiný poctiwější ji za tebe zaplatí, a tak přece z podskoku swého užitek máš? O newěř tomu! Tak jako se žádný člowěk držeti nemá za nejdokonalejšího a nejcnostnějšího, tak by se rowněž ( z pauhé skromnosti ) nikdo neměl držet za nejwětšího šibala. Ošidíšli ty obec ročně o 10 zl., powaž že jsau jiní, jenž ji o 1000 zl. přiwedau, a tu pak na tebe přece padne wětší škoda, než jsi wyhrál, neboť ony tisíce také ty nahraditi musíš. Obci peníze nerostau, a co má, má od tebe a twých spoluobčanů, co se jí uzme, uzme se tobě, a co se jí přidá, přidá se tobě. Kýž by bylo možná, aby obec wšechno, oč do roka buď nepoctiwostí neb nedbalostí přiwedena býwá, spočítati, a pak co zwláštní daň, daň nepoctiwosti na každého občana rozwrhnauti mohla, aby se tak odcizená suma nawrátila. Tak by se bohdá brzy naučili patrně a pochopitelně škodliwost jednání swého nahlížeti. Ale nejen tímto obec takowá trpí, že občané powinnosti swé nekonají: nýbrž také pro nedůstatek ducha občanského nikdo pro wšeobecnost nic nepodnikne nad swau powinnost. Co neznáme, to milowati nemůžeme, a co nemilujeme, kterak se budeme pro to obětowati? Takowý nedůstatek ducha občanského zwláště wadí při úřednictwě. Každý dobře nahlíží, jaký jest rozdíl mezi prací s horliwostí konanau, a mezi nádennickau, otrockau. Jak lehko se zanedbá služba nekonaná weřejně? jak lehce se neuchytí při úředníku přewrácené mínění, že swůj úřad ne za powinnost nýbrž za odměnu swau, za prebendu powažuje, a sám sebe místo za služebníka obce za jejího poručníka! Tak zůstáwá obec takowá wždy jen w zakrnělosti, a občané nemajíce w ní důwěry, nejsau jí oddáni, lehce se proti ní popuditi dají, a nakloněni jsau k wzbauření. Obec sama nikdy zkwětati nemůže, a wždy pozadu zůstáwá za jinými, a k tomu jest wždy w nejwětší nebezpečnosti. Zcela jinák stojí obec, we které občan sám swé powinnosti a práwá, zřízení a spráwu obce zná, kde se wšechno přede wšemi a weřejně jedná, a kde každý sám w řízení obce jisté přiměřené má účastenstwí. Tam panuje duch občanský. Daně každý rád platí, nahlížeje potřebnost jich, a jsa přeswědčen o dobrém hospodářstwí s nimi, jakož i o tom, že čím wíc daní dáwá, tím wětší zas užitek béře. Každý wěda, že co obci náleží, také z části jeho jest, bdí horliwě dle postawení swého, aby se ani lehkomyslností, ani nepoctiwostí, aniž jakým jiným spůsobem obci nikde škoda nečinila, žádný nedá si w ničem ukřiwditi, znaje swá práwa; a znaje swé powinnosti, nekřiwdí jinému, a tak obec sílena ze wšech stran, blahodějně na wšechny strany působí, a zas každý nahlížeje wýhody a užitek obce swé, naučí se ji si wážiti, a požíwaje w ní mnohonácterého dobra, miluje ji, jest jí s duší oddán, obětuje se pro ni w čas potřeby, jako se obětuje přítel za přítele. To jest patriotismus, wlastenectwí. ( Pokračowání. )


8. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Stav církve], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W Praze dne 7. čerwna. Myslím, že se na dnešní den welmi dobře hodí následující rozjímání. Každý zná z historie osudy církwe w Čechách. Z počátku hned počaly w naší wlasti rozmíšky slowansko-řecké církwe se latinsko-nemeckau, a poslednější zůstala wítězem. Wíme že římsko-latinská církew w naší wlasti nanejwýš se odrodila a pokazila, že opustiwši docela prawý bohumilý aučel swůj, stala se u nás we středním wěku pauhým hierarchisticko-despotickým nástrojem beze wší mrawní kázně, bez swaté horliwosti. Cizozemci lakomí obsazowali mezi sebau bohaté praebendy české země, neumějíce s tím lidem ani promluwiti, který měli šlechtiti a k bohabojnému žiwotu wésti. Newzdělanost, powěra, zištnost, pyšný zhýralý žiwot – to byly obyčejné wlastnosti důstojníků církwe české we středowěku. Následek toho byly bauřky husitské, a jedno zlé chtělo se odstraniti druhým. Český národ pro takowé zneužíwání zanewřel proti wiře latinsko-katolické a chýlil se k protestanstwí, tak že až do bitwy na Bílé hoře wětší část wzdělaného lidu přiznáwala se k ewangelické wíře. Po bitwě na Bílé hoře owšem byla wšude zawedena katoliká wíra, ale jen násilím a wojskem císařským tak že když po 150 letech pod císařem Josefem opět swoboda wíry nastala, dosti patrný počet nekatolíků se najednau w zemi wyskytnul, na důkaz, že po celých těch 150 let jen na oko a z nucenosti ku katolictwí se hlásil, ale potají wždy protestanstwí u sebe zachowal. Každý wí že od císaře Josefa až k nejposlednějším dobám nebylo tak snadno od katolické wíry odpadnauti pro mnohé zákonní překážky a obtížnosti. Nyní ale jest swoboda wíry auplně zase uwedena, a každý občan může podle wlastního přeswědčení beze wšech překážek k jedné ze zemských wír přestaupiti. Ode wšad slyšíme, že se w Čechách wělmi hojně odstupuje od katolické wíry a přistupuje walně k protestantské. My jsme až posawad mlčeli o tom, nyní wšak není čas k tomu, aby se podobné wěci zamlčely; naopak zapotřebí jest pátrati po příčinách takowých událostí. Dobře wíme že kdykoli se buď w těchto listech neb i z jiných stran w dobrém mínění stane nějaká slušná zmínka o wčasných newyhnutelných oprawách katolické církwe, ku kterým hlawně počítáme: zawedení národního jazyka do církwe, zawedení woleb duchowních a biskupů, zrušení dosawadních peněžitých poměrů a uwedení nowých, zrušení coelibatu atd. atd., že se w takowém pádu hned najdau zelotowé, wyhlašující takowé náwrhy za kacířstwí, za newěru, za proticírkewní brojení. Komu ale skutečně blaho národu na srdci leží, a kdo uznáwá, že již déle wedle wzdělanosti našeho wěku podobné nedůstatky w církwi obstáti nemohau, které kromě toho ani newyšly od církwe samé, nýbrž od těch, kteří církwe jen zneužíwali ke swým swětským aučelům: tenť zajisté s bolestí hledí na twrdošijnost, s kterau jistá část wyšší hierarchie urputně se protiwí každé oprawě w katolické církwi. Jaký bude konečně následek této urputnosti? Jaký bude následek toho, když se ještě jedna část duchowenstwa katolického propůjčí za nástroj politické reakci? Žádný jiný než nesmírné přestupowání katolíků k protestantům. Awšak což na tom záleží těm pánům hierarchům, mají-li mnoho neb málo duší, jen když se jim pojistí praebendy a důchody církewní? Schůska biskupů we Wídni potwrzuje nás w tom, že nemáme naděje na žádné oprawy, ačkoli jsau wšechny tyto oprawy takowé, že již w mnohých diécesích katolických skutečně zawedeny jsau, ku př. mezi Rusíny w Haliči není coelibatu a liturgie celá jest slowanská, a žádný je proto nedržel nikdy za špatné katoliky. Si hic et ille, cur tu non Augustine? My wíme dobře, že tato slowa jsau hlas wolajícího na paušti. Ta část kněžstwa, která newyhnutelnost opraw nahlíží, nemá moc uwésti je, a ti kteří by moc měli, nechtějí a chowají se tak, že od sebe odwracejí wšechnu náchylnost lidu, což nesmírně na škodu jest katolické wíře. Konec toho wšeho widíme jasně před očima: asi polowice lidu konečně přestaupí k ewangelíkům, a pak naše zem okusí ještě jednau wšechny nehody církewních roztržků: kdežto nyní, kdyby se katolická wíra jak náleží a podle saučasného wzdělání we wěcech nedogmatických liberalně oprawila, ještě weliká naděje jest, žeby ewangelíci Augsburského wyznání poznenáhla zase se nawrátili. Sjednocenost we wíře jest skutečně nejwětší blaho pro národ, a zkušenost učí roztržky we wíře, hubí wšechnu i politickau silu národů. Dixi et salvavi animam!


1. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Potřebnost průmyslové školy české, Autor: Havlíček, Karel
Potřebnost průmyslowé školy české. Mnohý snad pousměje se nade mnou, řeknuli, že jsou školy pro to, aby se w nich děti něčemu naučili! „ Tys nám něco pěkné nowého powěděl! a to ještě w Nowinách! “ „ Toť se wí, že se we skolách děti něčemu naučí, proto mi řikají pane učitel! “ — doloží snad mnohý pán, mající sobě swěřené wychowání mládeže. Já ale, nedbaje nic na takowé řeči, jako newěřící řeknu w duchu swém „ Hm! newím! newím! uwidíme ještě! “ — Prwní člowěk, jenž školu zawedl ( škoda, že jméno jeho newíme, abychom si je s wděčností připomínati mohli! ) učinil to zajisté jen proto, aby swou zkušenost, swé umění jiným sděliti, aby jim cestu k moudrosti, kterou sám obtížně wykonal, ulehčiti a zkrátiti mohl. Ale tak to chce tento swět! Z počátku užiwá se každé znowa wymyšlené užitečné wěci s rozumem a proto i s prospěchem, pak ale když owšední, a lidé jí přiwyknou, odbýwá se již leda bylo, bez ohledu na účel, ku kterému by wlastně dle určení swého wésti měla. Za našich časů čsů posílají se již děti ze zwyku do škol; jako se každé dítě dít napřed chowati, pak woditi musí, jako každé k zubům stoná, rowněž roněž tak, když určitá doba nastane, do školy se posílá. Proč? to t začasté ani rodičům, ani učitelům — a snad take dítěti nenapadne. Naší otcowé a dědowé chodíwali do školy, a proto i my tam chodime, oni se učili napřed písmenky, pak slabikowat, pak číst, Einmaleins, pak psát, počítat, a mezi tím nazpamět katechismus, a my rowněž tak po nich činiti musíme. I wyšší školy jsou wšeobecně w té powěsti, že se w nich mladý lid welmi málo pro žiwot naučí, a proto také každý zkončiwší školní léta, teprw se něčemu wěru užitečnému učiti počíná. Nelze zapříti, že se školy docela od ostatního žiwota oddělily, že samy pro sebe stojí, nedbajíce na ostatní běh swěta: ony nás neučí té moudrosti a opatrnosti, kterou na cestách žiwota potřebujeme, nýbrž něčemu zcela jinému, co se tam we školách sice moudrosti jmenuje, we swětě wšak jenom neberným jest penízem. Že každý ze škol zkušenějším wystoupí, než tam wstoupil: jest mnohem wíce zásluha mimoškolní zkušenosti, nabyté za ten čas, než školy samé. Tímto neduhem postonáwá za našich časů wětší čásť škol u wšech národů: zároweň wšak nalezen jest již lík určený k tomu, aby dosawádní nesrownalost mezi školou a žiwotem odstranil, a učinil ze školy oprawdowý žiwot, jako jest žiwot oprawdiwou školou. Tento lík jsou: opatrowny malých dítek, reální, průmyslowé školy, techniky atd. Malé pěti - neb šestileté dítě pošle se do školy, prwní co tam uslyší je: aa, bb atd. aniž ubohé děcko wí k čemu budou tyto podiwné kliky, učí se nejwíc slabikowat, číst a psát, aniž nahlíží, k jakému účelu neb prospěchu, nebylo by tedy diwu, pakliby se zhola newšímawě a roztržitě chowalo k wěci, která je dokonce wábiti nemůže. Dle prawidla chodí dítě do triwiální školy 6 let, a naučí se za ten čas kromě náboženstwí jenom 2 číst, psát a počítat, a aby se mohlo říci, že důkladně, to se nemůže. — Dejme tomu, že by se dítě prwní tři léta we škole ani slabikowat, ani číst neučilo. „ Pro Boha! a čemu se tedy má ty tři léta učit? “ Náboženstwí — pane učiteli! — historii, přírodopisu, zeměpisu a wšemu, co pochopiti může, a co rozum otewírá, wždyť pak čtení a psaní ještě není weškerá moudrost! Dítě je zwědawé ( díky Bohu za tu dobrou wlastnost! ) rádo něco nowého uslyší, uwidí, nechť se mu tedy o wšeličems moudře powídá! Co si dobře předstawiti a pomysliti nemůže, ať se mu ukáže buď samo aneb w obrázku. Čím wíce člowěk widí a slyší, tím jest zkušenější a moudřejši: neboť nenabýwáme zkušenosti toliko stářím, nýbrž pohybowáním se we swětě. Mladý člowěk jest zkušenější a moudřejší než starý, jestli wíc widěl, slyšel a zkusil než onen. Ať si již to pak člowěk slyší a widí kdekoli, třeba we škole, jenom když jsou to wěci zdrawé, prawdiwé a užitečné. Takowých tedy wěcí bych dítěti prwní tři léta powídal a ukazowal, tím bych zostřil ještě wíce jeho zwědawost, powěděl bych, že se o tom i o wíce jiném w knihách dočísti může, zbudil bych w něm napřed touhu po čtení a psaní, připrawil k tomu jeho outlý rozum, a wsázím se, že by se pak za poslední tři léta přece ještě lépe psáti a čísti naučilo, než nyní za šest. K tomu se učinil prwní krok zřízením opatrowen, kterých owšem posud jenom w skrowném počtu we wlasti máme, dobře wšak by bylo, aby se začáteční léta wšech triwiálních škol stala opatrownami. W těchto se totiž asi dle podobných, jak jsem práwě řekl, prawidel s dětmi zachází, a wzdělaný učitel triwiální školy mohl by zajisté způsob ten i we swé škole uwésti. Owšem se rozumí, že děti dle předpisů swých čísti a psáti učit musí; smysl wšak mé řeči byl jenom ten, že se kromě čtení a psaní mnohému jinému wyučowati má, co důležítější jest než ono. Sice by mnohému línému takowou radou dobře poslouženo bylo, i teď dle starého způsobu neučí jen psát a číst, a pak by dle nowého ani tomu již neučil. To by pak bylo poswícení, být učitelem! — Wzniklý za nynějších časů duch fabriční, průmyslný wzbudil též školy reální, průmyslowé, techniky, které jsou wšude přeplněny žáky. Zdá se, že celý náš čas k tomu směřuje, aby welikou mezeru w důstojnosti, která až posud mezi řemeslníkem, rolníkem s jedné, a tak nazwaným studowaným člowěkem s druhé strany panowala, wyrownal. Stawy úředníkůw, učenců důstojníků atd. tak jsou za našich časů přeplněny, tak těžká, skrowná w nich počíná býti wýžiwa; s druhé wšak strany fabriky, řemesla jistá tak brzy, a hojně se wyplácejí, plodiny zemské w tak wysoké wždy ceně stojí: že se již brzy jedni druhým wyrownati, ba tito nad ony wywýšiti moci budou. Pořádný, wycwíčený řemeslník brzy se již úplně i důchody i pak wážností wyrowná úředníkowi a učenci: aby se to wšak státi mohlo, hlawně dopomohou průmyslowé školy. Ony budou moci řemeslníka postawit na takowý stupeň wšeobecného wzdělání, aby se jiným stawům, pokud zapotřebí, wyrownal. ( Budoucně dále. )


24. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O Jelačićovi], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Nikdo snad za nejnowějších časů nebyl we wšech ústech tak jako bán horwatský Jelačić, a můžeme směle říci, že on jakožto wojín nebude nikdy proti sobě míti w poli tolik nepřátel, kolik měl pomlauwačů. Celá maďarská a německo-frankfurtská strana, obáwajíce se moci Horwatů, moci slowanské, snažili se bánu a Horwatům co možná nejwíce uškoditi, a poněwadž za našich časů nejhorší nadáwka jest reaktionář, newáhali i Jelačićowi a Horwatům toto přijmění zawěsiti. Zwláště w nejnowějších časech podařilo se jim mnoho w tomto ohledu, tak že někteří i we Wídni wěřili, že bán horwatský netáhne na Pešť, nýbrž zrowna na Wídeň. (!! ) Ba i mezi nedůwěrčiwými Slowany počalo se často ozýwati důmění proti Jelačićowi, zwláště když tak dlauho wáhal do Maďarska wkročiti, kdežto zatím Srbowé boj nesmírný o žiwot a smrt wésti museli. Popřáno mi bylo osudem blíže se seznámiti osobně s tímto znamenitým mužem Jihoslowanska, a newáhám žiwot a krew swau zaručiti za poctiwost, za liberalnost, za wěrnau oddanost jeho k národu swému. Těžko by bylo druhého podobného muže hledati mezi wojskem našim, jenž by we hluku žiwota wojenského nezapomněl na jemnost charakteru slowanského, jenž jsa wěrně oddán ( jak jest obyčej wojenský ) císaři swému, zároweň miluje nade wšechno swobodu a swůj národ. Dosti toho, že Jelačiće powolala důwěra národu k hodnosti bánské: a národ jistě bez příčiny důwěru nemá. Mezi nejpřednější wlastnosti bána Jelačiće náleží ta, že nezná wojenské poddanstwí: prwní jeho krok byl zrušiti samostatně despotii wojenskau w hranici a powolati deputowané hraničárů na wšeobecný horwatský sněm do Záhřebu; zajisté rekomendace newšední. Že ostatně zwláště celá hranice Jelačići tělem i duší oddána jest, o tom ani slow šířiti nechci, jakožto o wěci zcela známé. Nač se ale obyčejně při posuzowání Jelačiće zapomíná, jest ten weliký rozdíl, který jest mezi postawením Srbů a postawením jeho proti Maďarům. Srbowé wedau zřejmau neprawidelnau revoluci proti maďarské wládě, a tu se na počínání jejich před swětem musí zcela jiným okem hleděti. Co oni činí, děje se ze smutného práwa nutnosti, z práwa násilí, kteréž někdy we swětě bohužel! rozhoduje a rozhodowati musí tam, kde jiné prostředky nestačí. Co Srbowé činí, za to nikdo neodpowídá než oni sami, a wlastně ani oni sami, nýbrž osud člowěčenstwa. Něco jiného jest ale to, co bán horwatský činí. Bán horwatský jest spolu c. kr. feldmaršál-náměstník, každý jeho krok jde spolu na odpowídání dynastie a císaře. Co učiní neprawidelní powstalci srbští, za to dynastie owšem odpowídati nemůže; co ale učiní c. k. generál, jenž pod přísným komandem stojí a dle zásad wojenských státi musí, to se skutečně s welikým práwem dynastii přičítati musí, ne-li co wina aumyslná, aspoň co zanedbání jiných rozkazů. Jelačić jest tedy w powážliwém stawu: kdyby byl pauze wůdcem powstalých 552 Horwatů, mohl by směle a beze wšech ohledů nepřátele a utiskowatele národu swého trestati, za to by ale snad neměl potřebných k tomu sil. Proto že jest bánem a wojenské hranice welitelem, má owšem důstatečné síly k pokoření Maďarů, za to ale jest mnohými ohledy na dynastii a na celek Rakauska – jakožto poctiwý muž – wázán. Proto nemohl Jelačić tak dlauho do pole wykročiti, proto i nyní snad nebude moci užíti k pokoření Maďarů takowých důkladných prostředků, jak by to wojenské síly jeho dowolowaly. Wůdce Horwatů mohl by arci Maďary, auhlawní utiskowatele národů slowanských, zničiti a podmaniti: ale bán a c. kr. generál nemůže tak jednati s národem maďarským, s národem, nad kterým kraluje stejná dynastie, která powinna jest o dobro wšech swých národů rownau péči míti. Nemůžeme o budaucnosti na jisto prorokowati; ale pokud stačí naše wědomost o záležitostech w zemích uherských, myslíme, že aučinek a následek wystaupení Jelačićowa ( který snad již nyní před Budínem stojí ) nebude ten, jak jsme si w bujné obraznosti předstawowali, nýbrž jen asi následující: Uherské země zůstanau také potom jakožto zwláštní polowice Rakauska se zwláštním sněmem, na kterém ale jakož i wůbec w celých uherských zemích wšechny národnosti stejného práwa užíwati budau. Uhry odewzdají opět ministerstwa zahraničných záležitostí, financí a wojny do Wídně, aby moc Rakauska pohromadě zůstala, mezera a celní hranice mezi Uhry a ostatními zeměmi pomine. Ostatek musíme očekáwati od dalšího snažení Slowanů, a sice od snažení dušewního, ne ode zbraně. Jaká jest ostatně naše naděje strany internationalních reform w celém Rakausku, jmenowitě jak dalece asi zásada foederalistická prowedena bude, o tom budaucně wíce.


6. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [úvodník], Titulek: [Hlasy proti svolání českého sněmu], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Již se počínají ozýwati hlasy ministerské o swolání českého sněmu — totiž wlastně proti swolání jeho. Presse nám we swém čísle od 4. máje o tom podáwá úwodní článek, z kterého se arci nic nowého nedowídáme, protože zwyklí jsme, od tohoto ministerstwa jenom utiskowání našeho národu očekáwati. Presse prawí, že se nyní český sněm proto swolati nemůže, poněwadž by nezůstal w mezech wytknutých jemu oktrojowanau ústawau!! — Wěru podiwno! Snad myslí oprawdu Presse, že zůstane kterýkoli sněm zemský w těchto mezích jemu w oktrojowané ústawě naznačených? Toť bychom wěru nemohli míti we weliké uctiwosti onu zem, která by se tak nechala od ministerstwa mistrowati, zapomenuwši na důstojnost národu. Awšak nezůstati w mezech oktrojowané ústawy a opustiti legální půdu, to jsau ještě welmi rozdílné wěci, a jestli sněm český ( což owšem napřed nikdo twrditi nemůže ) we spůsobu předstawení J. M. C. powí swé smýšlení strany wnitřní samostatnosti české země, tuť zajisté neučiní ani nic neočekáwaného ani nedowoleného. Podle oktrojowané ústawy neměl by ku př. ani náš český sněm hlasu strany našich wlastních zemských statků, nýbrž tyto by náležely pod spráwu centrální kamerální! Jestli tedy nebude náš budaucí český sněm kommunisticky smýšlet ( čehož bohdá nebude ), není pochybností, že řekne J. M. C., aby nechal spráwu statků české země sněmu české země, to jest, aby se nám nebralo jmění zanechané od našich předků. Pochybujeme, aby se komu mohla zdáti takowá neb podobná žádost neslušná, leda snad jen spisowateli naší oktrojowané ústawy. Proto my newidíme nic nebezpečného we swolání sněmu, owšem ale wěc nanejwýš potřebnau, protože jest ještě mnoho wěcí, které skutečně i podle oktrojowané úslawy do oboru zemského sněmu patří a očekáwají nějakého rozhodnutí. Wzpomeňme si jen, že naše učitelstwo skoro hladem umírá! A jeho wyžiwení náleží přece do oboru činnosti zemského sněmu i podle oktrojírky. Jest owšem možno, že ministerstwo snad wůbec nemá chutě ke sněmům: w tom pádu ale budeme aspoň rádi, když se ještě w náležitý čas dowíme s jistotau o tom. My držíme rychlé swolání českého sněmu za garantu konstitučního žiwota wůbec, protože nyní již skutečně se obáwáme nejen o část, nýbrž o celau konstituci. Časy jsau nyní neobyčejné, revoluce snad již w tu dobu, kde toto píšeme, otřásá welikým dílem Německa; jak w Uhřích wěci stojí, to wí každý. My až posud odporujeme wždy násilnickým snahám, poněwadž přeswědčeni jsme, žeby mohly nyní žiwot našeho národu snad z kořene wyhubiti: když ale naše wláda w zaslepenosti swé ustawičně swými protikonstitučními kroky lije olej do plápolajících revolučních snah, nechť sobě potom také sama prowede boj s Košutowau a s německau propagandou, které wšechny okolní země sobě získati usilují! Splakal by wěru každý, když widí takowé jednání od wlád, které snad naschwál ( nemůžeme se již wěru té myšlénce uhnauti! ) podporují nešťastné snažení rýpawých destruktivních stran, jen aby pak mohly zároweň s nimi udusiti wšechnu swobodu. — — Dixi et salvavi animam!


2. duben 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Měšťané poličští]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Následující přípis poslal náš J. Michal krajanům swým do Poličky strany sněmu. Měšťané Poličští. Obec našeho králowského wěnného města Poličky, dříwe to liko města Poličky se řečeného mocí Králowau se robudila. Swokoda tisku, národní stráž, a powolání wyslancůw wšech stawůw se sesíleným zastaupením stawu měšťanského k sněmu našemu zemskému k aučelu Císařem a Králem naším uzawřené konstituce wlasti čili ústawy zemské — jsau tři weliké dary swobody, z nichž se moje po čtrnácte čtnácte let požíwání majetnosti, rozumnosti a manželstwí zbawené srdce s Waší srdnatostí raduje a jásá: Sláwa, Sláwa, Sláwa národu českému a králi jeho Ferdinandu Pátému! Měšťané! Ode dneška w lásce naší bázně není; toliko debré wůli a swornosti zapotřebí zapotebí máme. Bůh, jakž jste i z ust mých w našem chrámu Páně slyšeli, láska — prawda jest. Tuto lásku — prawdu zjewte i Wy skrze woleného wyslance swého k sněmu našemu tyto dni do Prahy. Hájte tamto swobod, práw i církwe naší, jejížto prwnější základy naši předkowé, sausedé, páni a auřad, již léta 1493 učinili. Tehdáž jeden kněz sprawowal celau církew Poličskau a při tom na dobré chowání jeho se hledělo. Bylť kněz Šimon, děkan a manželka jeho Lidmila; kněz Wáclaw, kaplan a choť jeho Anna; kněz Mikuláš a manželka jeho Anežka; kněz Jan Kmotrowič, děkan a paní jeho Kateřina; kněz Jan Hortulus a paní jeho Dorota, muž kněz Tobiáš Cichoräus a paní jeko Zuzanna, kterýž poslední s rodinau swau na wyswědčení dobrého chowání a poctiwého w manželstwí wstaupení léta 1622 město Poličku na wždy opustiti musel. Než církew tato česká udržela se posud u wyznání helwetském leta 1784 až do nynějška we dwau modlitebních domech w Telecím a Borowé, k níž třetí část obywatelstwa zdejšího přináleží. Občané! wlastenstwí, rod, řeč a wěda s wírau k swobodě naší přináleží, kdo nám wšak jen jednu z těch wěcí odejímá, již w duchowní porobu nás uwésti chce. Ža příčinau toho práwa člowěčenstwí a měšťanstwí budiž auplná swoboda náboženstwí, kteráž i swobodau tisku se nám pojišťuje. Bodří bratří, sestry zbožné wzhůru! Zřiďte zpěwy swé, w swazek swatý, Jak w swornosti, tak w rownosti kůru: „ Budiž dnes i powždy welká sláwa Králi, jemuž chudý, bohatý W písni i králowně wěno dáwá! “ Psáno na pobřeží naší Wltawy w býwalém klášteře dominikánském, nyní w kolleji piaristské, w Budějowicích dne 19. Března 1848. Josef Wácslaw Michal ( Drašarů ), měšťan král. wěnného města Poličky čís. domu 185 - IV.


26. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Novine ilirské]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. – Novine ( ilirské ) sdělují již po několikráte zajímawé články cestopisné s nadpisem „ Malé cesty. “ Wyjímáme zde následující o Pešti: „ Pešť má asi 70.000, Budín 40.000 obywatelů. Maďarů je nejmenší počet, Němci přewládají, pak přijdau Srbowé jmenowitě w Budíně. Wládnaucí jazyk je němčina. Když člowěk čítá maďarské časopisy, když slyší, co se jedná w stoličním domě ( úřadě ) a we swětě mládeže maďarské, w kawárnách, w diwadle, na ulicích: myslil by, že je wšechno od hlawy k patě pomaďařeno, a že se každý cizozemský žiwel ztratil w prudkosti maďarského wlastenectwí... Ale tomu jistě není tak; zwenku jsau nápisy maďarské a wnitřku jsau Němci. Tedy zrowna naopak jak u nás w Čechách, kdežto jsau na domech nápisy německé a w nich bydlí Čechowé. Red. Na hostincích jsau nápisy maďarské a w hostincích jsau jídelní lístky německé... Wyjmeme-li, že tam stojí: „ Suppen – levesek “ – atd., ostatek je wšechno německé. Zkrátka, přewládající jazyk je německý u wětší části obywatelstwa: maďarskau silu, maďarskau lásku k wlasti každý musí uznat a chwálit: neštěstí Maďarů jest to, že jich je málo a že maďarského jazyka není zapotřebí w žiwobytí, ani ne w Maďarských krajích. – Pešti jest na čelo wybit znak němčiny, kterého se s tíží kdy zbawí. “ Dále o železnici: „ Tu je opět wšechno národní, pární wozy jsau čerwené a zelené, služebníci nosí zelené a čerwené šaty, ostatně jsau Němci a německá umělost řídí lokomotivy. Němcům zas protírají zrak Angličané a Francauzi. “ – Na důkaz, jakého smýšlení strana maďaronská 382 ( t. j. protiilirská ) w Záhřebě jest, podáwáme zde následující spráwu. Redaktor Záhřebských německých nowin, které wěrně s Iliry drží, nawrhnul k ozdobě města, aby se diwý potok zwaný Medwedčák regulowal, a sice tak, aby libra masa o trojník se zdražila, a tento důchod k ozdobě města a jmenowitě na tu regulací se určil. – Tu neopominula strana maďaronská mezi wšemi newzdělanci i hned rozšiřowati, že Iliři chtí nowau daň uložiti, a to ( crimen laesae majestatis! ) šlechtici i nešlechtici! Trojník z libry masa! Tak ustawičně strana Maďaronská uwádí Iliry u lidu w podezření, kdekoli tito pokrok národní wyhledáwají.


28 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Venkov, Titulek: Do Roudnice, Autor: Havlíček, Karel
Do Raudnice. Wel. p. kaplan Raudnický Jan Pawla požádal nás, abysme swědectwí wydali, že článek w č. 93 N. N. z Raudnice nepochází. Owšem že tento článek není od wel. p. Pawly ani sepsán, ani zaslán, ale musíme litowati, že jest zapotřebí, abychom takowé swědectwí wydáwali, neboť newidíme w onom článku pranic neslušného. Red.


15. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Měšťanská beseda ve Znojmě., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. – Měštanská beseda we Znojmě na Morawě. We Znojmě zřízena jest s wysokým presidialním powolením měšťanská beseda a otewřena dne 1. Října. Účel této besedy jest, jak stanowy desítiparagrafowé prawí, seznámiti se s nejdůležitějšími událostmi nynějška, jak pokrok času a mocně do wšech stawů pronikající muždnější a jasnějš smýšlení ( lichte Denkungsart ) žádají, a w společenské zábawě se po pracech denních zotawiti, pak aby obywatelstwu Znojmskému poskytla střediště dowoleného zákonem čtení časopisů a rozmluw, a aesthetického wzdělání hlawy i srdce. Tak čteme w Morawii: Si hic et ille, cur tu non Augustine? prawíme, očekáwajíce, že i brzy naše wětší města podobného dowolení u wlády si wymohau. Nedá se ani tak na krátce wypowědít, jaký prospěch dobře zřízená a wedená měšťanská beseda měšťanstwu přinésti musí. Podíwejme se jenom do zemí, w kterých měšťanstwo již znamenité moci a wážnosti nabylo, a shledáme wšude besedy co hlawní ohniska rozumného, swětlého a statečného smýšlení, které jediné měšťanstwu může získati nějakau wážnost a moc za našich časů, kde jenom prawé zásluhy uznání nalézají a zastaralé předsudky wždy wíce mizí. A nebylť wždy městský staw we wlasti naší tak nemohútný, jako nyní, byly doby – a historie česká o nich slawně hlásá – w kterých měšťanstwo mocí a wážností nad jiné stawy se wznášelo. Pročež kráčejme wždy rozumně dále ku předu.


19. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: O sněmu říšském, Titulek: Čeho si přejeme my Čechové od sněmu říšského?, Autor: Havlíček, Karel
Čeho si přejeme my Čechowé od sněmu říšského? Když nám překazili sněm náš zemský, kdežto wýslowná wůle JMCské. byla, aby se sešel před sněmem říšským, je wěc přirozená, že od sněmu říšského mnohem wíc pro sebe očekáwáme, než kdyby sněm zemský se již odbýwal. My čekáme nyní z Wídně: Přetwoření a utužení monarchie rakauské w nowých její poměrech co monarchie konstituční, tedy její hlawní ústawu. Může se říci, že doposud jen zázrak chránil Rakausko před auplným rozpadnutím. S měsícem březnem probudily se wšechny země rakauské k nowému žiwotu, a každá země skoro ohlédla se nejprwé po sobě, nedbajíc mnoho na to, jak druhá země si počíná. Wídeň, Praha, Lwow, Pešť a Záhřeb byly ta ohniska, kde se zwláště nowý bujarý žiwot začal wywinowat. Wídeň taužila po Frankfurtu a s ní wšechna německá a poněmčilá města; tím si ale pokazila skoro wšechen swůj wplyw na země slowanské, ano nastalo i příkré mezi nimi napnutí, tak sice, že ani hnutí a wýmožnosti politické nenaklonily země naše Wídeňanům. Zjewně se ukázal směr, že Wídeň není Paříž rakauský, ano že každá skoro země má swůj Paříž pro sebe, že tedy Rakausko neobstojí co mocnářstwí jednotwárné, nýbrž pauze co stát spolkowý. Uhry jsau beztoho již nyní s Rakauskem pauze osobau císařowau spojeny; jinak se na Rakausko ani neohlédnau, dokud jim není na ujmu w jejich záměrech. Halič zajisté jinak nedá, leda bude-li mít swé co možná samostatné řízení zemské, a tak to bude i u nás i jinde wšude. Protož doufáme, že se nyní na sněmu we Wídni utwoří základy takowého státu, a pak teprw až budau ustanoweny, byť i jen w hlawních rysech, poměry zemí jednotliwých mezi sebau i co celek, pak teprw bude moci wystaupiti Rakausko co nowý stát a rownat swé poměry k národům a mocnostem zahraničným. A tu jmenowitě očekáwáme my Čechowé i druzí Slowané w Rakausku rozhodnutí strany přístupu nebo nepřístupu říše rakauské k německému státu. O té wěci bylo u nás již tolik řečí, že je wěru mrzuto, o tom znowu začínat, ale měnící se kroky Německa nesmějí nás nechat newšimawými, ano tím opatrněji musíme je sledowat. Německého Bundestagu není již: práwě tyto dny s příjezdem arc. Jana, wladaře německé říše, ukončena byla jeho činnost. Německý Bund tedy, který již beztoho skutkem přestal, zničen je nyní i po práwu. Arci řeknau Němci: Wladař Jan a sněm národní wstaupil na jeho místo, Bund proto nepřestal; bude ale nyní otázka, dopustí-li sněm říšský na to, aby rakauský císař, který se doposud na Bundestagu jen wyslancem necháwal zastupowat, podléhal nyní wladaři říšskému co podřízený mocnář, – a na to sněm nesmí přistaupit, nechce-li aby říše rakauská se ztroskotala aneb ztratila swau wáhu we swětě ewropejském, a Rakausko bude moci míti i bez Německa skwělau budaucnost. Pro naše domácí poměry nemůžem z Wídně čekati welké aučinky: k tomu máme sněm swůj zemský. To ale doufáme, že naši listině konstituční., kterau nám JMC. potwrdil, nic na ujmu se tam nestane. Konečně máme za to, že se wyjasnějí wěci, jenž se dějí na hradě Pražském, a že budem zbaweni stawu obležení, jehož záhubné následky nejwíc Praha a s Prahau celá země cítí.


17. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel, Titulek: [Zpráva o úmrtí historika Antonína Bočka], Autor: Havlíček, Karel
Havlíčkovo autorství je nejisté Z Brna oznamují nám dwa přátelské dopisy k našemu p. Palackému, že tam zemřel dne 13. t. m. ráno morawský archivár a historiograf Antonín Boček a sice na zánět, kterau sobě byl zlomením ruky asi před 20. dny způsobil. Komu znám byl způsob činnosti tohoto zaslaužilého muže, lehce powáží, jak důležitau ztrátu utrpěla naše wěda wůbec, a zwlášť historie Morawská smrtí tohoto ještě mladého pracowníka. Přejeme, aby jeho znamenité sbírky jak pomůcek k dějinám našim, tak knih a spisů českých řídkých a důležitých do dobrých rukau přišly, a aby našla historie Morawská opět pečliwého pěstowatele.


21. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [otevřený list na studující na Moravě a Slezsku], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Pan Bilka uweřejnil otewřený list na studující na Morawě a Slézku, jejž tuto w překladu podáwáme: Přátelé a bratří! Zlomeny jsau okowy, do nichž nás temnomilstwí, powěra a tyranstwí upautaly. Před nedáwnem jsme stáli pod nehodným poručnictwím a w hanebném otroctwí, dnes jsme – swobodný národ! Říše temnoty je u konce! – Widíme wycházet swětlo prawdy, jenž oswítí wšechny končiny a na wždy bude swítit na obzoru národů! Slawíme z mrtwých wstání – znowuzrození! Žádost, aby také národ náš slowanský na Morawě a w Slezsku w této tak wážné době důstojně swůj žiwot oswědčil, aby také tento národ posazen byl na důstojné místo w řadě k powědomí procitlých národů našeho i císařstwí, tato blahá žádost mně welí, abych k Wám promluwil. Na Wás, drazí přátelé a bratří! stawí wlast z dlauhého snu probuzená naději w šlechetnější, slawnější budaucnost; na Wás, jejichž srdce studiemi zušlechtěno, jejichž duch wědami wzdělán jest. Tu slyším ptát se nepřátely naše: Jaká je to budaucnost? Jaký cíl těchto Čechoslowanských snažení? O přistupte blíže, wy zlomyslní! odwrzte wšechny předsudky, odwažte šat, jež Wám oči zahaluje, přistupte co lidé, co bratří, pohledněte, jaké semeno se rozsíwá, jaký kmen wyrůstá, jaké owoce zraje. Slyšte theorie, které za zlopowěstné wykřičujete, a jež jsme žádostiwě wsáli. „ Šířiti wzdělanost jest aučel náš, wzdělanost rozumowau a mrawní wědami a uměním, spůsobem wyšším a prostonárodním, aby se stal náš národ čechoslowanský schopným štěstí wzešlého jemu samému a státu, k němuž náleží, a aby ke štěstí celého člowěčenstwa wyplnil nejbližší swau historickau úlohu, úlohu totiž, aby ukázal, jak hrabě Thun trefně prawí, opozdělým kmenům slowanským dráhu, na které mají dostíhati daleko pokročilé bratrské národy, a aby sprostředkowal obcowání mezi Slowany a druhými národy Ewropejskými, zwláště s Němci. “ Wizte tedy, toť jest cíl a snaha naše! – Poznejte naši literaturu, a naleznete w ní nejprůwodnější toho důwod. Bratři naši, Čechowé, cítíce swatost této úlohy, powznesli na císaře prosebnau žádost, aby spojil Čechy, Morawu a Slezy, jakožto země jedné koruny, pod společný, obecní sněm, který by se scházíwal střídawě w Brně a w Praze. Čeští deputowaní prawí we swých „ Slowech k Morawanům “ ( we Wídni 9. dubna 1848 ): Bratří Morawané! Čechy a Morawa buďtež nápotom dwě rowné sestry, mezi nimiž spor o přednost nemějž místa. Sprawujmež swé společné záležitosti na společném sněmě, domácí, jako posawád, každý we swé wlasti, toliko w nejwyšších auřadech při wládě samé mějmež společné zastaupení co pojištění národní naší jednoty. We spojení tomto se dáwají ta samá práwa slowanské i německé národnosti, aby se obě při rowném opráwnění wywinowati mohly. Každý prawý wlastenec, který poctiwě smýšlí o dobré zemské, ocení zajisté bratrské smýšlení Čechů, a připojí se k nim co nejaužeji; wždyť se tak provincii naší dostane wšech těch znamenitých práw a swobod, které J. C. M. swým wěrným Čechům již udělil. My na Morawě a we Slezku nemáme posud nic. Ale s potměšilau zlomyslností podkládají naši nepřátelé swrchu jmenowané žádosti Čechů nejnesmyslnější rozum, zrazují od spojení a chtějí je wšemi možnými prostředky a spůsoby překaziti. Oni křičí o „ české usurpaci “, oni – wlci w owčím rauše! Nemejliž nás wšak jalowý křik těchto privilegowaných swětooblažitelů, jejichžto zakuklení jsme strhli, jejichžto poctiwé (! ) aumysly a wlídnau ( humanní [! ] ) péči o blaho wlasti jsme tuším dostatečně poznali. Bylo to wlídné a poctiwé, že jazyk náš národní wypudili ze wšech weřejných auřadů? bylo to wlídné a poctiwé, že jej nejen ze wšech wyšších škol wylaučili, ba na žádném našem gymnasium, na žádné naší hlawní škole k nějaké platnosti nepropustili, tak že se staly školy naše ústawy, na kterých se měla řeč národní zapomínat, – bylo to wlídné a poctiwé, že naším slowanským wesnickým učitelům wšechno národní wzdělání odepřeli, – bylo to wlídné a poctiwé, že w našich dekanatech ( vikariatech ) četnými kurendami poraučeli nejausilněji, aby se na našich trivialkách německy učilo, – bylo to wlídné a poctiwé, že po přenešení stawowské akademie z Holomauce do Brna neustanowili žádného učitele našeho národního jazyka, kdežto přece učitele francauské a wlaské platili, – bylo to wlídné a poctiwé, že sesadili nejzaslaužilejší naše učitele „ wegen ausstrebender Ideen “ (!!! ), – bylo to wlídné a poctiwé, že našim bohoslowcům, nastáwajícím kazatelům, pobrali knihy w řeči národní pod powěstnau rakauskau censurau wydané, – bylo to wlídné a poctiwé, že naše upřímné wlastence nejen u jejich krajanů „ co sprosté buřiče “ w podezření uwáděli, ba u zemských auřadů za „ zakuklené panslawisty “ udáwali, – – a nyní, kde my, zdwihajíce se z dlauhého hanebného utlačení auplnau rownost obau národností žádáme, nyní zdwiháte odpor, zkracujete naše nejswětější práwo, snažíte se zarazit naše přirozené wywinowání na wšechen příští wěk? – Ba arci, jen wám platí práwa, nám otrokům je jen z milosti waší dowoleno wléci se žiwotem! Jen blbec by mohl o wašem oprawdiwém wlastenectwí pomýlit, maje před sebau tolik oslawené poctiwosti, tolik oswědčené wlídnosti! My jsme přeswědčení, že se prawá swoboda w státu zakládi na swobodném rozwíjení zákonů národního žiwota, a proto jest pokrok státu na základu národním heslo naše. 58 Češi, Morawané, Slezáci! W bratrském spojení přitulme se wěrně a pewně ke swému konstitučnímu císaři, aby powstalo mocné Rakausko, welké a silné swobodnými swými ústawami, jako mocnářstwí, dáwající swětu nejwznešenější příklad, w němžto rozliční národowé jsau oddílné jednosti jediné wespolné weliké jednoty, jejížto paprsky jsau národy, jejížto austřední oswěta a wzdělanost. Přátelé a bratří! wědomí jsauce auplně welikého našeho cíle neustupně a důrazně pracujmež k němu. Každé slowo, každý skutek dáwejž swědectwí o poctiwosti nešeho wlastenského smýšlení. Důkladná znalost naší řečí, slowesnosti a historie budiž tedy prwním naším úkolem. Řeč národu našeho, které se jako řeči ubohých pariůw opowržliwě posmíwají, historie, jejížto nejswětější prawdy hanebnau zlomyslností zpřetwořují, toť buďtež předměty našeho neunawného učení a skaumání. Co nám škola odepřela, to nahraďme pilností swau. – Ozbrojeni těmito newyhnutelnýmí prostředky promluwíme pak k našim otcům, k našim bratřím, k našim spoluobčanům, řekneme jim, jak laskawý byl císař náš, jaká práwa nám udělil, poučíme je o nejswětějších důležitostech národů, poučíme je o nejzpůsobnějších prostředcích, jak bychom nezadatelná práwa naše hájili proti zlomyslným nepřátelům. Protož, přátelé, neoblomná budiž wůle waše, skálopewný úmysl Wáš! Nebojtež se nesnází, pro nás nejsau žádná strašidla! Bez oddechu beřme se k cíli našemu, swědomité naše snahy budau nejhojnějším zdarem wěnčeny, prawda wyjde wítězoslawně z boje! Dalecí buďte wší malicherné nenáwisti mezi Čechy a Morawany, již před wěky náboženský fanatismus roznítil, a nyní zlá mysl nepřátel rozdýmati se snaží! Kletba ničemníkům! kteří sejau rozbroj mezi bratry! – Concordia res parvae crescunt, discordiae maximae delabuntur! Podejmež bratrskau ruku Čechům. Jedno srdce bíje w prsau našich, jedna krew nám probíhá žíly, jeden cíl zwe ramě naše, naše duše k usilownému snažení. K Wám ale, němečtí spoluobčané na Morawě a we Slezku, kterým dobré celé země na srdci leží upřímně, k Wám wolám onými slowy, jimiž šlechetný dopisowatel „ Konstitučního listu z Čech “ ( č. 10. 1848 ) k Němcům oné země promluwil: „ Nepodkládejte nám sčestně aumysly, kterých nechowáme. Nehněwejte, že se má staré bezpráwí oprawit. Bratrsky spojení jdeme k cíli swobodného wywinowání! “


27. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Hanebnosti, Autor: Havlíček, Karel
Hanebnosti. Není nic obyčejnějšího než wýčitky nám Čechům, kterak my nepřátelsky se k Němcům chowáme, toť se za posledních časů tolikráte opětowalo, že jsme tomu již dobře přiwykli. Za těchto dnů ale objewili se nepřátelé naši zcela w jiné podobě. Dříwe nebylo nic jiného slyšeti, než že jsme nepřátelé swobody, že potají s ruským cárem držíme, že jsau Slawané národ otrocký atd. Nyní opět prý jsme republikáni, a zkrátka, odpůrcowé naši najdau wždy příčinu brojiti proti nám a hanobiti nás. Po posledních událostech Pražských ale dosáhla nepoctiwost našich osočowatelů nejwyššího stupně, a wěru až auzko musí býti poctiwému člowěku, když widí tolik ošemetnosti, tolik nepoctiwosti bojowati s námi o naše dobré práwo. Jeden dobrý přítel zaslal nám tuto ze Sas wýňatky z tamějších časopisů, které zde zrowna podáme, aby se našinci přeswědčiti mohli, jakých nepoctiwých lží se užíwá, jen aby se lid německý proti nám popauzel, jen aby se mír w naší ubohé zemi rušil, aby němečtí krajané proti nám Čechům se popuzowali. Stůjtež tuto na wěčnau potupu mizerných německých škrabáků, neboť o německém národě nikdy tak hanebně smýšleti nebudeme, abychom jemu celému kladli za winu toto nám na cti utrhání.


19. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [polemika s časopisem Lloyd], Autor: Havlíček, Karel
Ministerský časopis Lloyd přináší následující dopis: „ Od česko-morawských hranic 11. kwětna. Zde jest mezi slowanským obywatelstwem wůbec rozšířeno mínění, že, bude-li Košut poražen, wšechny připowězené swobody budau ztraceny, robota a desátek opět zawedeny a wšechno do starých kolejí nawráceno, k čemuž také Rusowé budau nápomocní, že záleží tedy sedlákowi na tom, aby Košut zwítězil, a že naše wojsko bojuje proti blahu země. — Takowé swatozrádné, mrzké intriky pocházejí od proti-císařských českých orgánů, kteří buď swými nowinami anebo austně tyto swé náhledy roztrušují. Proti takowým neplechám mělo by se úsilně pracowat a rázně zakročit, a sice: 1. tištěnými proklamacemi, které by se po wšech dědinách rozdáwaly; 2. poučowáním se strany duchowních a auředníků, kde by se jim jaká příležitost naskytala; 3. přísným dohlídáním a trestáním takowého popuzowání; 4. nejlépe by se ale tomu wšemu předešlo, kdyby hned w každém kraji skutečné komisse se sestauply, aby wyplacení z roboty a z desátku wywedly. Takto by se skutkem wšemu šálení a popuzowání předešlo. “ My musíme napřed protestowati proti zlomyslnému nářku zde obsaženému, poněwadž skutečně w žádném českém orgánu se nic podobného nenachází, což i důkazem jest, že toto nařknutí pochází od některého Němce, který české časopisy — podle obyčeje — ani nečte, ale přece pomlauwá. To ale, co ku konci w onom dopisu se nawrhuje, aby náhrada brzy wypočtena byla, to by arci byl maudrý náwrh, jen kdyby byl oprawdu již proweden. Hlawní aučel ale, že jsme tento článek podali, jest ten, aby našinci wěděli, jak nepřátelé naši wšelikými cestami proti nám pracují.