1. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: Návrhy dra. Löhnera, Autor: Havlíček, Karel
Z Wídně. Abyste tam w Čechách jenom trochu měli obraz o té zůřiwosti, s kterau někteří naši němečtí spolukrajané proti národnosti a wlasti naší wystupují, podáwám tuto překlad některých náwrhů, které p. Löhner, deputowaný ze Žatče, ke sněmu učinil. Můžete si pomysliti, do jakých bojů tady přijdeme. Owšem jest jisto, že budau tyto náwrhy a plány p. L. na sněmě odmrštěny. I. Náwrh wyslance dra. Ludwika Löhnera. Wysoké říšské shromáždění račiž uzawříti: Předně. Pro uwedení potřebné jednoty a rychlosti do zemské spráwy má se s místními auřady co možná wšude bezprostředně korrespondowati. Za druhé. Ministerium má tudiž bez prodlení dáti plán k wšeobecné telegrafné síti wypracowati a náwrh k jeho uskutečnění říšskému shromáždění předložiti. Aumysl tedy p. Löhnera není žádný jiný, než aby přestaly wšechny rakauské provincie ( králowstwí atd. ), a jenom wšechno bylo centralisowáno a pak, to se rozumí - poněmčeno. II. Náwrh wyslance dra. Lud. von-Löhnera. Wysoké národní shromáždění račiž uzawříti: Předně. W zemích konstitucí spojených přestáwají od nynějška ústawy provinciálních stawů a guvernérů, jakož i wládní gremie. Za druhé. Krajowé rozdělení zůstáwá, bude ale s ohledem na přirození geo - a ethnografické hranice revisí podrobeno. Za třetí. Ustálení a článkowání občanského pořádku budiž dle swých rozlíčných oborů z dwojnásobního stanowiska, wšudy potřebné samowlády z jedné, a silné kontrolní moci z druhé strany uskutečněno: a ) jedenkráte organisowáním swobodných městských a wenkowních obcí krajské raddy, pak říšského sněmu podlé mezí jejich opráwněnosti; b ) pak jejich rownoběžným článkowáním exekutivní moci, jako: místní ( obecní ) přednosta, krajský přednosta ( hejtman ), ministerium. Opět pozorujeme, že p. Löhner chce zničiti sněmy zemské, jmenowitě owšem náš český, a wšechno spojení celých neněmeckých národů, aby jako owce bez pastýřů snadněji pak od Löhnerů pohlceni býti mohli. III. Náwrh wyslance dra. Lud. v. Löhnera. Wysoké říšské shromáždění račiž uzawříti: Komissí ze swého středu sestawiti, jejíž úlohau budiž s použitím wšech aktowních pomůcek, jakož i wšech jakkoli jí k známostí přijdaucích důkazů wyskaumati. Předně: Powahu, půwod, příběh a sauwislost oněch událostí w Praze, jejichž následkem byl staw obležení. Za druhé. Chowání ciwilních i wojenských autorit w Čechách při těchto událostech, jmenowitě knížete Windischgrätze a hraběte Lwa Thuna. Za třetí. Wztahem na posledního též také chowání jeho w ohledu národního wýboru, prowisorní wlády, pak woleb pro Frankfurtský parlament. Za čtwrté. Wplyw, jejž tak zwaný slowanský sjezd na wypuknutí toho pohybowání měl, jakož i podíl, jejž jednotliwé osobnosti sjezdu na něm braly, wyšetřiti. Za páté. O weškerých předeslaných punktech obšírnau zpráwu, jakož i snad potřebné náwrhy předložiti. Tuto p. Löhner chce w Čechách inquisici španělskau uwésti, a jistě by snad tato komisse pod jeho předsednictwím a komandem wšechny Čechy odsaudila a odprawiti kázala. Tak by si aspoň tento náš dobrý přítel nejsnadněji od nás pomohl. Jest to kratší způsob, než čekati na naše poněmčení. Kdosi z českých deputowaných we přátelské schůzce náwrh učinil, aby byla ustanowena medicinská komisse nad mozkem a žlučí pana Löhnera. Bylo by to jistě k welikému prospěchu země české a celého sněmu. IV. Náwrh posla dra. Lud. von-Löhnera. Wysoké říšské shromádění račiž uzawříti: Země, německému Bundu nepřiwtělené, Halič a Dalmacie obdrží, ačkoliw pod tau samau dynastií a w auzkém spojení s Rakauskem ostanau, od ostatních něměcko-rakauských zemí oddělené zřízení. Za druhé. K tomu cíli budau od říšského sněmu in pleno jen internationální poměry těchto zemí k ostatním dílům Rakauska ustanoweny; potom pak wyslanci Haliče, wyjma samostatnau Bukowinu, a wysl. Dalmacie wyzwáni, rozwrhy swých zwláštních zřízení předložiti a garantii říšského sněmu se podrobiti. Za třetí. Wysl. Bukowiny, co samostatné rakauské země, mají se rozhodnauti, zdaliž tak jako předešlé dwě země odděleně se konstituowati, aneb obesláním Frankfurtského parlamentu a společného říšského sněmu německo-rakauských zemí we Wídni se s posledními spojiti chtějí. Za čtwrté. Co zásady při wypracowání těchto oddělených konstitucí měli by na každý pád platiti, poslaupnost rodu Habsburgského, demokrat. monarchie nejauplnější wzájemnost wšak mezinárodních poměrů, auplná solidárnost we wšech poměrech na wen, a přiměřená podílnost na státních břemenech do wnitř. Za páté. Stranu Dalmacie mělo by se zároweň i se říšským sněmem w Uhřích definitivné shodnutí státi, 366 by Uhry od swých nároků jednau pro wždy pustily, a na místě toho weškeré rakausko-uherské pobřeží na stejnau nohu s pobřežím Němec postawily. Tomuto náwrhu snad bez wýkladu rozumíte! Poláci a Dalmatincí překážejí p. Löhnerowi a jeho spojencům při hlasowání, poněwadž s ostatními Slowany dohromady drží! Těch se tedy p. Löhner dobrým způsobem chce pozbawiti.


2. květen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky, Titulek: [Tři vtipné příhody], Autor: Havlíček, Karel
* – * Podobenstwí. Tajemník jistého knížete upadl v nemilost, a nesměl přijíti na hrad, své však práce musil jako dříve konati, k čemuž mu papíry a jiné potřeby do obydlí jeho zasílány byly. Nemoha to vydržeti, umínil si, že tomu konec učiní směšným spůsobem. Kníže jezdíval každého dne tauž ulicí, i nařídil si to v tu dobu, že holič po žebříku k němu do okna lézti musil, sám pak stál v okně a zde se dal holiti. Kníže vida to, tázal se, co to znamená? Tajemník odpověděl: „ Waše Jasnost! ten chlap upadl u mně w nemilost, do domu nesmí, ale auřad svůj musí přece zastávati. “ – Se smíchem odjížděl kníže řka: „ Nu, přijďte zas zejtra na hrad! “ * – * Laskavý pan manžel odjel autlocité paní manželce z Putnoku do Debrecína a zdržel se zde trochu dlauho, bezpochyby u wýborné uzeniny. Tauhyplná paní napsala tauhy - plné psaní, kde také stálo: „ Wšude mi chybíš! O, kdybys jen již tady byl! Stále myslím jen na Tebe, a kdykoli ráno neb wečír, do pokoje vkročím a župan Tvůj viseti zde spatřím, přeji si, abys Ty tu wisel. “ * – * Manželka dobytčího lékaře chtěla šikovnost manželovu ve společnosti hodně vychváliti, i přirovnávala ho k slavnému Boërhavowi, který jedenkráte dostal z Ameriky psaní s nadpisem: Boërhavowi w Ewropě. „ Co byl tedy Boërhave mezi lidmi, to je můj manžel mezi zvířaty. “


15. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o příjezdu srbského spisovatele], Autor: Havlíček, Karel
Dne 12. března přijel do Prahy známý srbský spisowatel Vuk Štefanović Karadžić, aud býwalého slow. sjezdu w Praze. — Odjel hned druhý den.


6. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk ministerských nařízení], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Poslední čísla Wídeňských nowin přinášejí následující dwě nařízení ministerstwa weřejného wyučowání: Ačkoli se nikterak nezamýšlí, skracowati wyslowenau zásadu swobody učení i wyučowání pro studující na fakultách a jiných wyšších ústawech, přece zapotřebí jest, aby učitelstwům byly dány prostředky, přeswěčowati se o studujících, kteří k wůli swým studiím užíwají zwláštních wýhod, jako stipendií, nebo oswobození od školného, o hodnosti jejich i strany mrawního jich chowání i stranu prospěchů jejich we studiích. Zwláště co se týká stipendií, jest tím wíce potřeba takowého zařízení, poněwadž se w nadacích listinách téměř we wšech k udělowání i ponechání jich požaduje wědeckého wzdělání i mrawní zachowalosti. – Na gymnasiích a lycejích zůstane w tom při posawadních předpisích. Pro studující wyšších učelišť nařizuje se následowně: 1. O otázce, má-li býti stipendium studujícímu uděleno nebo ponecháno, rozhodowati má učitelstwo, kteréž uwážíc zrale a swědomitě wšechno, co mu koli o studujícím známo jest, má wyřknauti, je-li studující dotčené wýhody jak strany swého chowání i swých prospěchů u wědách auplně hoden čili nic. 2. Není-li studující učitelstwu dosti powědom, aby se zwlášť o jeho prospěchu mohli určitě wyřknauti, dowoleno jest učitelstwu, podrobiti jej zkaušce, podle jejíhož wýsledku, hledíc i k ostatním učitelstwu známým poměrům, ustanowiti má, je-li hoden stipendium obdržeti nebo podržeti. 3. Zásada swobodného učení nikterak se tím neruší u stipendistů, i nemohau k tomu přidržowání býti, aby zachowáwali býwalý studijní pořádek a rozdíly ročníků. Zůstanau-li ale déle we studiích, nežli podle studujícího řádu newyhnutelné jest, nemohau z toho bráti sobě práwo k dálšímu užíwání stipendia. 4. K dosažení a podržení swobody od školného postačuje pro studující na wyšších odděleních studijních, aby stranu chowání i prospěchu jejich nebylo žádné zawady učitelstwu powědomé, i aby chudobnost jejich náležitě byla dokázána. – Druhé nařízení prozatímní týká se docentů. Obsah jeho jest následující: 1. Saukromí docenti, kteří se dle předpisu od 19. prosince 1848 č. 8175 habilitowali a čtení drželi, mají práwo, dáwati wyswědčení o prospěchu i o náwštěwě, kde jich zapotřebí jest. Wyswědčení tato mají tutéž platnost zákonní, jako wyswědčení řádných professorů, s tím wšak wymíněním, aby čtení saukromých docentů, kde se jedná o posawadní tak řečené powinné předměty, rownala se podle účelu i rozsáhlosti čtením řádných professorů. Jestli tomu tak a aby tomu tak bylo, o tom má učitelstwo rozhodowati i bdíti. Poněwadž se w Praze prozatím kladau skrownější požadawky k dosažení saukromého docentstwí, mohau tamní docenti wydáwati sice wyswědčení saukromá, ne pak ale wyswědčení weřejně platná, wyjímajíc docenty, kteříž se dle předpisu swrchu uwedeného ministerského nařízení dokonale habilitowali, a kterýmž práwo udělowati weřejně platná wyswědčení na náwrh učitelstwa wýminečně a wýslowně bylo přiznáno od ministerstwa. 2. Učitelstwo, jemuž nepostřední ředitelstwí ústawů učebných swěřeno jest, jest odpowědno z toho, aby jako každý skutečný professor též také každý saukromý docent tak wyučowal a w poměrech swých k studujícím se chowal, jak toho účel wyšších učebných ústawů požaduje. Obsah čtení nesmí tedy směřowati w důmyslné zábawě, nebo řečnickým pobauzením, nýbrž má býti wěda a wštěpowati náhled wědecký. Pak má odchowáwati ducha prawé swobodomyslnosti a tudiž zároweň ducha nejpřísnější zákonnitosti, pokud w předmětu jeho záleží, i nikdy a nikde jim nemá státi na odpor. Učitelstwa mají práwo i powinnost, přísně k tomu přihledati, a když toho potřeba jest, dáwati wýstrahy, kárati, ba i na místě zbawowati práwa učebního, kteréžto poslední se wždy musí dáti wědět zároweň ministerstwu.


22. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Schůzka Průmyslové jednoty., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Jak sme již jedenkráte oznámili, bude w outerý dne 24. Března w 11 hodin před polednem w sále na Žofíně roční jenerální schůzka Průmyslowé Jednoty České. Z důležité příčiny opětujeme zde tuto zpráwu, a snažně žádáme wšechny P. T. pány spoluoudy, kteří důležitost nawrhnuté průmyslowé školy české znají, aby tuto schůzku nawštíwiti neopominuli. Mohlo by se lehce státi, že by na tuto školu nějakým spůsobem řeč přišla, a že by se snad i o něco strany té wěci hlasowalo: jak by nám ale líto bylo, kdyby se snad za příčinou nepřítomnosti mnohých o zřízení té školy se zasazujících spoluoudů něco té škole nepřízniwého wětšinou hlasů uzawříti mělo. Musíme powážiti, že w Jednotě Průmyslowé tento wětšinou hlasů přijatý náwrh, ještě posawád ( newíme proč ) dosti silnou oposicí má, která jenom setrwanliwostí a oběťmi s naší strany přemožena býti může. Průmyslowá škola česká již sama sebou pro nás předůležitá jest: a wšak co prwní wyšší škola česká ( t. j. ne-elementární ) pro celý národ nesmírnou cenu míti musí. Pročež doufáme, že nikdo ze spoluoudů, kdo staw národnosti naší prohlíží, w této schůzce chyběti nebude.


22. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [poznámka redakce], Autor: Havlíček, Karel
* ) Tyhuca leží na samém rozhraní mezi Bukowinau a Sedmihrady a k tomu na silnici wedaucí z Kimpolungo w Bukowině do Bystřice w Sedmihradech. Powstanci tam měli tábor. Byl tedy Urban ze Sedmihrad wypuzen do Bukowiny. Wždyť pak on hned w 25. bulletinu wyhral u Bystřice, která přece daleko od hranice leží w Sedmihradech! – Red.


13. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Zpáva o Palackém], Autor: Havlíček, Karel
[ Zpáva o Palackém ] [ tři hvězdičky]Náš Palacký nepřijal podané mu ministerium oswěty.


8. srpen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovná Nowinka., Titulek: [Vtipná příhoda o kouřícím pánovi], Autor: Havlíček, Karel
* – * Jistý pán šel přes most kauře cigaru, a kaukl se náhodau na swé hodinky. W tom práwě okamžiku jde naproti němu žandarm; nechtěje pán, aby byl od žandarma při kauření postižen, wyňal cigáru z úst, aby ji hodil do wody, zmýlil si ale ruce, zahodil hodinky přes zábradlí a hořící cigáru wstrčil do kapsy. Žandarm se jej chopil, pán zapíral, že kauřil, ale kauř z kapsy wystupující swědčil proti němu. Musil tedy platit pokutu, hodinky byly pod wodau a we westě hodná díra wypálena. – Žádné neštěstí nepřijde samo.


1. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: Střelec kouzelník., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. W neděli dne 1. března bude se o 5. hodině w Českém díwadle w růžowé ulici w prospěch pana J. Petáka prowozowati: Prwní jednaní ze zpěwohry: „ Střelec kouzelník “ a z „ Alessandro Stradella, “ nato ponejprw druhé jednání ze zpěwohry: „ Lucrecia Borgia, “ přeložené od J. Pečírky. – Pan Peták získal si již při prwním prowozowání oblíbené zpěwohry: „ Alessandro Stradella “ w českém jazyku tak obzwláštní pochwalu, že se jistě plného díwadla nadějeme, zwlášť když i panny Grossrowá a Kirchbergrowá ze zwláštní ochoty k pánu beneficiantowi oučinkowati budou.


30. duben 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Národní zpěv]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 4. Národní zpěw a ples slowanský, od Wašáka swaz. 4. prodáwá se u p. Paula, jehož nákladem wyšel za 15 kr. stř. w Budči aneb w jeho barwářském skladu w Dominikánském klášteře. Předešlé swazky tamtéž se dostati mohou po 12 kr. stř. Tento swazek obsahuje, jako předešlí, opět welmi krásné národní písně s průwodem fortepiana.


11. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Die deutschen Hegemonen, Autor: Havlíček, Karel
Die deutschen Hegemonen. ( Pokračowání. ) Docela přece ještě toto plémě newyhynulo a dědic nad smrtelnau postelí jeho stojící s úžasem slyšel ještě dýchati umírajícího. Měl wšak již třetí zbraň pohotowě, která měla nenáwiděnému poslední ránu zasaditi; tato zbraň byla swoboda demokracie roku 1848 — rowněž tak swatá a Bohu zaswěcená jako křesťanstwí a civilisace; rowněž tak falešná a jedowatá w rukau Němce! A w tomto wýhubném boji proti Slowanstwu měli Němci odjakžiwa tři mocné spojence — rozdílné strany půwodu wíry a aučele — ale spojené w nenáwisti proti nešťastnému slowanskému kmenu. Byli to Turci, Maďaři a Rusowé Strany Rusů zdá se p. spisowatel poněkud nesprawedliw býti, což owšem Polákowi se snadno musí prominauti. Rusowé jako národ ničím se proti Slowanstwu neprowinili a za despotii, která i nad nimi bez ohledu wládne, nemohau oni nikterak odpowídati. Red.. Kdo by to uwěřil? nejméně krutý nepřítel Slowanstwa byl — Turek! Němcowi bylo wždy náboženstwí i politika wěc rozumu, Turkowi ale oboje wíce w srdci — a to byla jeho slabost. Osmanu chyběla wždy ledowá wytrwalost germánská, on nedowedl nikdy jako Němec zlé okrašlowati. On dowedl Slowana podrobiti sobě, ale ne jej pokaziti; on ho nechal bez wzdělání, ale nezpotwořil ho; on pobral Slowanu jmění, ale ne řeč; a ačkoli Bulhar skoro jako horní Slezan zmalátněl, přece w Srbowi a Černohorci wždy zůstal duch Kraljewiče Márka. Lépe rozuměl swému řemeslu čudský Maďar. Srdečné srozumění s Německem trwalo w Uhřích od časů Arnulfowých a nepatrnými přestáwkami ustawičně, zwláště když se o to jednalo, aby byl Slowan eliminowán ( wytlačen ). Také eliminowali synowé Arpadowi jako Němci we jménu civilisace a we třetí zbrani předehnali ještě daleko Němce; již dáwno uměli utiskowání Slowanů přikrýti slawným pláštíkem „ swobody “ a boje proti rakauské despotii. Podoben jsa Němci w neskončené pánowitosti, w pyšné důwěře, že jest určen, dobýti swět, a že jest neomylný, wyrownal se také Maďar Němci w tom, že swůj strach před podrobenci zakrýwal opowržením jich, a ustawičně se snažil kromě srdce a mozku i jazyk jim wytrhnauti. Co byl „ slowanský pes “ u Němců, to u Maďara „ tót nem ember “; jako nařídil biskup Wratislawský za starodáwna, že se mají wšichni Poláci we městě Wojci za dwě leta německy naučit, aneb být zahnáni, tak ustanowil ještě nedáwno uherský sněm, že mají Slowané za 6 let maďarsky mluwit; a jako Fridrich II. laupež na Polácích zpáchanau tím wymlauwal, že prý polské magnáty mizerným zlatem uplatil, tak se posmíwal Maďar, že dostal morawskau říši za bílého koně. Tak jakoby 30 stříbrných znamenalo cenu Kristowau, a ne Jidášowau. Rusko bylo kdysi owšem slowanské, a jeho nižší třídy jsau až posud; ale wládnaucí třídy jsau již ode dáwna cizího kmene, a znamenité wěru! — po krwi zpřízněné s auhlawním nepřítelem Slowanstwa, s Němci a s Maďary. Neboť Finnowé byli oni Suzdálští knížata z Wlodzimierze nad Klazmau, kteří později založili říši Moskewskau a její prawému Slowanstwu tak cizau politiku wýboje; dcera německého Anhalta byla ona Kateřina, která rozdělila Polsko, a německý rod Holštein-Gottorp jest ten, jenž nyní na trůně ruském sedí. Protož také finnsko-gottorpský despotismus w nenáwisti proti prawému Slowanstwu ničeho neodewzdal Němcům a Maďarům, ba on je předčil ještě w ukrutném umění wynalezawém. Nemoha totiž jako tito we jménu civilisace a swobody Slowany zawáděti, hleděl je přece we jménu byzantinsko-řecké wíry nalákati, a nechal-li zápasícího se smrtí bez milosti dokrwáceti, přec mu přichystal společný hrob we swém panslavismu. Ale Slowan ani tureckému osudu, ani německo-maďarské civilisací, aniž posléze ruskému panslawismu bez odporu obětowati se dáti nechtěl. On zkusil ještě jedenkráte sil swých — a milostiwý Bůh pomohl jemu! Tu powstala nejdříwe na horách srbských hrdinská postawa Černého Jiřího a ukázala swětu, že Kraljewič Márko posud žije. Bylo sice Rusko s kozáky swými hned při ruce, a politika Metternichowská hleděla toto praudění slowanské uzawříti do úzkého řečiště malinkého knížetstwí. Ale přece oznámila tato přistřižená předehra budaucí weliké dráma swěta a w malém knížetstwí srbském položen byl zárod k mocné, dříwe později newyhnutelné říši slowanské na Bosporu. Též i Polsko se hnulo a wícekráte; wždy sice nešťastně, ale wždy neustrašně a w každé porážce wida rukojemstwí někdejšího rozhodného wítězstwí, a jakkoli rychlé powstání roku 1846 bylo potlačeno, přec podalo důkaz, že se civilisací německé ještě nepodařilo, by zněmčila Poláka. Slowané říše maďarské owšem ještě neuchopili se zbraně, a i „ králowstwí ilirské “ s národním ilirským zřízením, které hrdina našeho stotí ( Napoleon ) na swém letném pochodu přes Rakausko byl založil, zmizelo rychle. Ale jméno zůstalo; Ljudevit Gaj powznesl je a wěděl ho dobře použít, ba byla i jedna doba w r. 1845, kde sám Metternich mladému ilirskému publicistowi konvulsivně přiusmáti se musil, když německý bán Haller ze Záhřebu wyhnán byl a Gaj na jeho místo Srba Rajačiće překwapenému, chytrému šediwci diktowal. Slowané ostatního Rakauska, jmenowitě Čechowé, nemohli sami na ono místo Ilirůw ještě se wynesti. Tam to wěkodlauhé utlačení a jedowatá civilisace již tak daleko přiwedla, že se nešťastník teprw ptáti musel, zdali skutečně již Němcem jest? že byl nucen, hledati w minulosti swé důkaz pro swau přítomnost. I ani on neklesl na duchu; a nemoha se w nowé době sám sebau shledati, pátral po sobě we wěku starém; a wida síly swé rozptýlené hledělaspoň, aby je spočetl; „ Slowané počítali sebe, zwolal Kolár, a shledali, že w Ewropě jsau oni nejčetnější. “ Počet tento zarazil Němce a Maďary; toto Galilaeiho Et tamen národůw hrozilo jejich záwodu záhubau — a oni se uchopili staré zbraně swé — civilisace. „ Wzdělanost je w nebezpečenstwí! “ wolali na Ewropu civilisowanau, za žádostmi Slowanů tělem a krwí učiněnými stojí obluda Panslawismus, a cár ruský hledá přes rowiny Dunajské cestu do Cařihradu. Mnoho prawdy bylo w této wýpowědi, a zajisté, nečinným dwůr Petrohradský nebyl a také jednatelé jeho nebyli bez prostředků peněžitých a přemlauwacích; a mnohý Slowan, nahlížeje nemožnost společného žiwota, snad pomýšlel na možnost společné smrti. Ale proti tomuto panslawismu byla přec welmi blízka, welmi krásná, welmi křesťanská pomoc. Bylo potřeby jen sprawedliwosti, by chráněny byly práwa civilisace; bylo potřeby, pojistiti Slowanům jen žiwot národní, by odwráceni byli od společného hrobu, který přec potřebí, jen podporowati wýwin srbsko-bulharské říše ( která beztoho dříwe později přijíti musí ), by cárowi dráha do Cařihradu zaskočena byla. Ale sprawedliwým býtí i kde by sprawedliwost i maudrost nejjednoduší toho byla wyhledáwala, neleží w powaze Němcowě. On myslil, připrawiti Rusa o jeho slowanskau kořist, kdyby ji obarwil na německo a maďarsko, a mněl otázku orientální za rozhodnutau, když nesmyslný hubotluk w Kolínských nowinách zwolal: „ Náš je Cářihrad “. Jiní si hleděli také namluwiti, že bazeň tato před Slowany je jen smyšlénka; Slowanstwa, myslili, není nikde žádného, leda w několika knihách několika „ Slowanomanů “, a jako Metternich nazwal Wlachy zeměpisným, tak nazwali Němci Slowanstwo wýrazem slowníkářským — nešťastní! Netušili, že když Německo práwě w knihách hynulo, Sláwa ze kněh powstala! ( Pokračowání. )


11. srpen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Medvěd, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Nedwěd. ( Dokončení. ) VIII. Smutno jest swětskému člowěku, který obětowaw wšechno, co w něm pozůstalo swatého a nezkaženého citu, nedůstojnému předmětu, najednau widí, že i toto útočiště duše swé ztratil nadarmo a na wěky, a že již proň není žádné srdečné swatyně, nýbrž že mu jen zůstaly visity, procházky, diwadla a hostince. Ale jak musí být člowěku wywrženému ze společnosti, člowěku zwyklému žíti wnitřním žiwotem, když jediná modla, které se klaněl w němé lásce, najednau se zwrátí a rozwalí před ním w prach! Ubohý nedwěd prochodil celau noc sem tam bez úmyslu, a ráno konečně wrátil se na swůj letohrádek, ale bez klobauku, zimničně rozpálen, skoro šílený. Doma mu podali následující psaní: „ Můj ubohý příteli! Jak Wám zjewit strašnau spráwu … jak Wám powědít, co se se mnau přihodilo? Seberte wšechny síly swé duše … jsem newěstau knížete Muchrobatowa. Jak jsem se k tomu odhodlala, sama newím. Tetinka mně poraučela, nepamatuji co mluwila. Já jsem dlauho plakala … jsem tak nešťastna … wěru jsem Wás milowala … a miluji Wás ještě. Ale swět, lidi … tetinka … tolik překážek našemu štěstí! Což dělat můj ubohý příteli! Jsme wšichni otroci okolností. Odpusťte mně a zachowejte w duši swé aspoň trochu náchylnosti ke mně. P. S. Naději se, že nikdo newí o našich poměrech, a nemám zapotřebí žádati Wás, aby zůstaly wěčně tajné. “ A tak to tedy byla náhrada za čistý hluboký cit, který neměl hranic. Prwní klep, prwní slowo a celé wětrowé stawení na okamžik zmizelo … Zwláště w dodatku bylo tolik wypočítané samolásky, že se srdce ubohého mladého muže zatřáslo. Popadl péro a napsal tři slowa: „ Bůh Wám odpustiž! “ Když odeslal tuto odpowěď, bylo mu ještě tíže. Zdálo se mu, že mu hora dusí prsa, oči se mu zatemnily, krew se zbauřila a hnala se k hlawě. Přál si smrt … celý swět zdál se mu jakausi propastí … Tak prošlo několik dní. Tu si počal poznenáhla wzpomínati s mrzutau libostí wšeliké okolnosti známosti swé s kněžnau, a najednau wzpomněl si na swau přední šťastnau lásku, na ten tichý čas, když poslauchal šumot moře, a tiše dřímal při jeho howoru. A této wěčné lásce mohl být newěrným pro nestálau lásku salonowé holky! Upřímné hořké pokání zbauřilo jeho swědomí. Hnal se k tomu milému místu, kde tak dlauho sedáwal w šťastných widěních! Den byl jako dříwe překrásný, moře jako dříwe rozlité ku konci oblohy tiše pleskalo o břeh. Posud tak mírně hučely wlny – nic se nezměnilo. – Ale – pro něj nebylo již w howoru wln žádného smyslu, w rozbauření zemskau náružiwostí nemohl již tichau myšlénkau wniknaut do wěčné řeči tichého žiwlu. A moře jako hrdá krasawice rozdáwajíc před zpronewěřilým milowníkem na obě strany laskawá slowa, blyštilo se zlatau wlahau, šeptalo wedle něho temné sliby, a s tichým opowržením utíkalo před ním netýkajíc se jeho noh. Zmizel tajnostní swazek, zmizela čarowná widina: teď již jest jiného swěta občanem, ted již jest přijat od jiného žiwlu, žiwlu swětského, který již nepustí kořist swau! Jak má nyní rozumět moři, jak tam má opět najíti tu čistau newinnost, dětskau spokojenost, bez kterých nic w přírodě nemá smyslu a jazyka? Jak má nyní usnaut tichým snem, když zlost, láska, žárliwost, wšechna pekelná mučení náružiwosti trhají jeho duši! Ubohý mladý muž zakryl obličej rukama a zaplakal. Pochopil, co ztratil, a dlauho plakal bez útěchy, – ale moře wěčně krásné, wěčně stálé, pořád tleskalo a tleskalo o břeh, neposlauchajíc žalostné wzdychání skraušeného srdce. 254 Přešla dwě léta. Kněžna byla wdaná za jakéhosi generála. Wšichni we wysokém swětě twrdili, že se lepší než ona nikdo neumí oblíkat, a oprawdu, wšechno z ní wálo jakýmsi šwiháctwím, které jest jako šestý smysl ženských. – Ne bohatstwí látek působilo kauzelnost jejího obleku, nýbrž zwlášťní dar, s jakým byly oblečeny. Ostatně byla kněžna líbezná a howorná, a salon její tetinky wždycky nabyl žiwosti, když w něm ona byla přítomna, rozložena w měké lenošce mezi páchnaucími a popomáděnými wzywateli. Wůbec byla líbezná, ráda se wšem líbila, s některými i koketowala, a nebyla s ní dlauhá chwíle. Jenom někdy když se zapomenula, opřely se její oči kamsi bez úmyslu, a hotowý již na ustech úsměw se zastawil – ale to byl jenom tak okamžitý stín. Rychle zatřásla pyšnými swými kadeřemi; obrátila pohled, dokončila úsměw, a opět bez starosti se odewzdala zanímawým maličkostem swětským a žwatlání. Kníže Muchrobatow oženil se w Moskwě, wzal si kupcowu dceru, a odjel za hranici. Ostruhowský a Bičíkowský zůstali wěrni půwodu swé staré náružiwosti, býwali u ní na visitě w určité dny, chodili s ní po procházkách a wcházeli do její lóže w diwadle mezi akty. Oba již postaupili o stupeň wojenské hodnosti wýše. A nedwěd? … Kam se poděl ten? … Co s ním se stalo? … Newím wěru … A což z toho – umřel-li a nebo odjel na panstwí a stal se opilým statkářem, a nebo zůstal mrazit se w některém kautku Petrohradském – není-li to wše jedno?


7. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 5. září Wynalezen jest nowý způsob zdržowati jednání říšského sněmu; posud se to jen dělo marnými interpellacemi a pauhým mluwením o ničem; nyní ale ještě wynašli protesty, a když wětšina we sněmu něco ustanowí, podá proti tomu menšina protest, který se w sezení čísti musí i s podpisy. Někteří páni deputowaní jsau ještě tak marní, že místo protestu celé pojednání podají, jehožto čtení nesmírný čas zaujímá. Dnes ku př. počal sněm w 10 hodin, a když se po skončených protestacech a interpellacech k wěci samé, t. j. poddanstwu přistaupilo, bylo již [ tři čtvrtě ] na 1! Mezi protesty byl i protest p. Violanda proti wyřknutí ministra Bacha a presidenta sněmu, podepsán od 37 deputowaných, nejwíce rolníků rakauských, kteří chuďasowé newědomky patří mezi republikány. Rozšířowalo se po městě, že bude mít tento protest 160 až 175 podpisů, což by owšem pro celau monarchii nezahojitelná rána byla – býwala! – Sierakowski ( žertowně nazwaný interpellačním raddau ) interpelluje, že se w Brodech w Haliči opět nedáwno wydali ruští utečenci wládě ruské, což jest nehodno swobodného státu. Dobblhof: že se to stalo proti zjewné wůli ministerstwa, které tomu dokonce nechce. Borrosch hlásí se k interpellací celého ministerstwa. Pohnutí w komoře; neboť již wčera prawilo se, že od Löhnera neb Borrosche wyjde ohromná interpellace asi tohoto smyslu: Co slíbilo ministerstwo Čechům we sněmu, že oni ministerstwo podporují? Každý tedy s napnutím očekáwal, jakým způsobem p. Borrosch tuto wýtečnau myšlénku wyjádří. Zatím ale byla interpellace p. Borroschowa zcela jiného druhu. Pan B., wychwáliw napřed jak náleží sám sebe, že nebaží po auřadech ( což se beztoho o každém poctiwém člowěku eo ipso rozumí ) atd., počal nyní proti wyřknutí ministra Bacha strany poměru císaře ke sněmu mnohými hledanými slowy šermowati, které se ale tak špatně nazpaměť naučil, že musel konečně papír s kapsy wytáhnaut a ostatek z papíru přečíst. Strana ta, pro kterau p. Borrosch pracowal, neopomenula mu hojně tleskati. Když konečně swé otázky ministrům předložil, na které we čtwrtek zřejmě a bez obalů odpowědíti mají, byly tyto otázky tak zamodrchané, že musel ministr Bach p. Borrosche žádati, aby je ministerstwu písemně podal. We čtwrtek tedy ministerstwo mysl p. B. upokojí. Löhner hned po p. Borroschowi chtěl ministerstwu druhau ránu zasaditi, trefil ale jinam. W Segedině w Uhřích bylo totiž od r. 1831 asi 500 Wlachů pro politické příčiny zabawených, maďarské ministerstwo žádalo již několikrát od Wídeňského, aby je odtamtud odwésti dalo, co se ale posud nestalo. Bach welmi dobře p. Löhnerowi podotknul, že nynější ministerstwo o celé záležitosti pranic newědělo, že se ze zpráwy maďarského ministerstwa dowědělo, že ale již nyní náležité kroky se staly, aby do Wlach se wrátili. Reimershofer tázal se strany zákonních obtížností, které mají přestupující od katolické wíry k ewangelické. Dobblhof: Ministerstwo musí ustanowení zákonů o tom sněmu zanechati, co se ale úlewy w jednotliwých pádech týče, rádo učiní, co slušného jest. Po interpellacech nastalo dálší hlasowání o náwrzích oprawowacích ku Kudlichowu náwrhu, zdali již předešlými uzawřeními odbyty jsau. Herzigůw náwrh, by wýhrada jednotliwců, wařiti piwo a páliti kořálku, za náhradu od státu zrušena byla, byl odkázán na wýbor. Borroschůw amendement přišel po něm k řeči; pozůstáwá z 16 punktů, a žádá, by za každé břímě, z poddanosti wyplýwající, buďsi wěcní neb osobní, auplná náhrada od státu dána byla. Borrosch dal k němu amendement, by slowo „ auplná “ wynecháno bylo. Vacano jej prohlašuje za samostatný náwrh, což Borrosch jen pod tau wýmínkau připauští, že prwní mezi samostatními náwrhy na denní pořádek přijde. Brestl: Náwrh tento jest co oprawowací předložen, musí tedy o něm hlasowáno býti; neb mnozí wzali swé náwrhy nazpět jen pod tau wýmínkau, že se bude rokowat o Borroschowu náwrhu. Laszer ukazuje, jak mnohem dál Borroschůw náwrh sahá, než jeho. Náwrh se uzná za oprawowací a 1. punkt prohlásí za w předešlých uzawřeních zahrnutý. Brestl žádá 2. punkt na 3 otázky rozděliti. – Tlačí se na denní pořádek, a Brestl nawrhuje, by se hlasowalo woláním jmen, by se zwědělo, kdo chce přerušiti debattu. Náwrh přechodu k dennímu pořádku se wzal nazpátek a w debattě se pokračuje. Löhner lituje ( ironicky ), že se Laszrowi dowolilo porownání mezi oběma náwrhy učiniti; ta čest se nestala nikomu, ostatní náwrhy byly zawrženy. Slowo nazpět wzíti, není žádná oprawa atd. Po mnohém ještě jak myslíme marném řečnění odbyt jest celý náwrh Borroschůw tím, že se wětšina wyjádřila, že již o něm dříwe rozhodnuto bylo při hlasowání o náwrhu Laszrowě. Tak i odbyty jsau ostatní náwrhy, jmenowitě Dr. Brauner swůj až na komissí odkázal, a dnešním dnem ukončeno jest celé hlasowání o nesmírně welikém počtu amendementů k náwrhu Kudlichowu. – Nowého nebylo nic ustanoweno.


21. říjen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Bratrstwo., Autor: Havlíček, Karel
Bratrstwo. We Štúrowých časopisech hází se ustawičně jenom bratrstwem, dokazuje se nám, kterak p. Štúr nás co bratry swé slowanské stále w srdci nosí, na důkaz lepší těchto citů podáwáme z č. 77. Orla následující článek doslowně přeložený: „ Od 6. t. m. sdělují nám z Wídné následující welmi milau zpráwu: „ „ Začíná se nás Těšín ( w Slézsku ) buditi, a počínání jeho národní nejwíce se zjewuje w srdcích mládeže, které starší wšeliké nepříjemnosti do cesty kladau. Pomůželi nám Bůh, tedy od nowého roku „ Tygodnik cieszyński, pismo poświęcone dla ludu wieśkiego " ( t. j. Týhodník Těšínský, list wěnowaný lidu wesnickému ) bude wycházeti. Potřebu jeho prý nejprwé wyslowil náš wzácný rodák Ludevit Klucki, nenašel ale žádného účastenstwí. Pobywše w letě w Těšíně smluwili jsme se spolu, ze spis tento budeme wydáwati, a jelikož on sám při tom býti nemůže, dá na místě toho wšechny prostředky, a já budu s těmi, které jsem ze swých drahých krajanůw k tomu naklonil, články spisowati. – Podobně i lyceum Těšínské, které se toho roku otewřelo, začalo nowý žiwot. Studující zarazili tam uzawřený spolek, mající za cíl, učiti se národnímu jazyku a nyní zakládají knihownu. " " Každý Slowák a Slowan se musí těšiti nad tímto pěkným si počínáním mladých našich bratří Slezákůw, a přáti jim štěstí, neumenšující se horliwost a dosáhnutí žádaných záměrů. Jsme té naděje, že jich počínání u wšech spolukmenowcůw štědrau podporu najde. Dejž Bůh, aby s dorůstáním této mládeže i kmenu tomuto jiná budauůcnost zrostla. " Tedy se má i Slézsko dle p. Štúra říditi.


16. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [úvodník], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – S mnohých stran dostáwáme již zpráwy, že se odtamtud co nejdříwe zašlau přípisy důwěry k říšskému sněmu. Radujíce se ze zdrawého politického smyslu našeho národu, musíme jen opětně wyslowiti přání swé, aby se s těmito přípisy co možná pospíšilo a aby je každá obec rownau cestau swému poslanci zaslala, poněwadž beztoho přípisy mezi poslanci a jejich komittenty od poštowního platu oswobozeny jsau dle zákonu. Nemůžeme zde ostatně smlčeti, že naše německé wládní nowiny Prager Zeitung patrnau nelibost jewí z takowého wyjewowání důwěry ke sněmu. Nepochybujeme, žeby ministerstwu milejší bylo, kdyby ono samo takowé aneb podobné přípisy důwěry od národu dostáwalo: awšak nikdo nebrání ministerstwu jednati tak, aby celý národ s důwěrau mohl hleděti na činy swé wlády. Když se ale ministerstwo naše tak chowá ( jako jsme w nejnowějším přípisu do Frankfurtu pozorowati mohli ), jakoby ani sněmu a národu na swětě nebylo, jakoby jenom wláda sama jednostranně práwo měla, s cizými mocnostmi úmluwy činiti: odkud by se wzíti měla důwěra národu? Prager Zeitung chtěly sobě pomoci tím podotknutím, že ministerstwo a sněm wedle sebe stojí, jako neodwislé moci wýkonná ( ministerstwo ) a zákonodární. Awšak když ministerstwo ( wýkonná moc ) této zákonodární moci předpisowati chce, jaké zákony dáti má, čím to osprawedlní Prager Zeitung? Když wýkonná moc, neptajíc se sněmu, ústawodárního sněmu, sama určuje, w jakých poměrech naše země státi mají k Německu, čím to osprawedlní Prager Zeitung? A konečně zdá se nám přece nesmírný rozdíl w důstojnosti sněmu a ministerstwa, tak že nám nikdy nenapadne stawěti je na stejný stupeň. Sněm jest plnomocník celého národu, jenž má nařizowati, kterak země sprawowána býti má, a ministerstwo má zem sprawowati tak, jak ústawa welí. Tento rozdíl jest příliš patrný a nedá se nikterak zahaliti. Že ostatně naše swoboda s nynějším sněmem stojí neb padá – sada, která se též welice nelíbí ministerským nowinám – to wěříme wšichni, wyjmauc snad ty, kterým na swobodě wůbec nic nezáleží. Ať hledají ministerské nowiny podpisy na to, „ že s ministerstwem nynějším naše swoboda stojí a padá, “ a budau widět, kolik a jakých podpisů na to shledají!


18. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Slováci, Titulek: [Z Moravských novin], Autor: Havlíček, Karel
‒ W Rájci dne 8. ledna 1849. ( M. N. ) S částí woje našeho puslili jsme se dnes ráno cestau ku Rájci. Obywatelé dědin poblízkých stáli semotam po wzdálí na wrškách, díwajíce se na nás. Nemluwil bych ale prawdu, kdybych řekl, že se díwali na nás s radostí, co na wyswoboditele od jarma pansko-maďarského. Když jsme se Rájci blížili, widěli jsme naopak, kterak obywatelé pěšky, a dobytkem a wozami do wšech uhlů swěta, jenom ne do našeho, sewerního totiž, cwalem uháněli. „ Gazdo! “ dím w Rájci k jednomu obywateli, který na nás wcházející díwal se co Diogenes, „ kde najdu w Rájci wdanau sestru knaza Ďury Sloty, co je na Morawě? “ „ Hen, tu je! “ odpowí on a poukáže mi na ženu nedaleko stojící. „ Jste Wy sestra kaplana Žeratického? “ tážu se příjda k ní, a na její odpowěď, že ano, podám jí ruku upřímně a srdečně a žádám ji, oby zawedla mě do příbytku swého k ostatním domácím! „ Ach Bože! “ wzdychala mi ona neustále cestau a oddychowala si co uchwácená a uděšená, a to při wší takořka lichotiwosti mojí. I manžel její byl s párem koni zapřáhnul do wozu a s částí nábytku ujel do hor. U tohoto prawowěrného lidu slowenského dobře působí advokátaké lži maďarské. O wánočních swátcích bylo po wšech wšude končinách slowenských w kostele s kazatelen, a kde se duchowenstwo nepropůjčilo k tomu, na rádnicech neb náměstích od notářů čteno a ohlašowáno jakési memorandum ministerstwa Košutowského tohoto asi obsahu: Králowské wojsko záleží ze samých lupičů, paličů a zabíjáků, ono wám příbytků spálí nad hlawami a w diwokosti swé pochytá dítky waše newinné a do ohně wrhne je, aby se upekly na škwař; panny a ženy waše znectěné wrhá do studní; ono chce, abyste pozbyli zase wšechny ty swobody, které jsme my(Maďaři ) wám wydobyli, a zwitězí-li ono, musíte znowu robotowat, znowu desátky dáwat; a proto, bude-li naše maďarská řeč wytlaěena zúřadů, dostanete do nich řeč šwábskau, jak se to wčil už děje w Čechách. A jak prawím, lid tento prawowěrný wěří figlarům těm, kteří při wyprawowání těch a podobných báchorek to obzwláštního mají, že to wykládají s takowau určitostí, stručností, a abych řekl: s takowau jasností, že nemožno, aby to w hlawách nechytlo. O swých wítězstwích s tautéž hrdinností mluwí. W Žilině a w Rájci chodějí se lidé díwat na toho ‒ raráška Zacha, a wěru díwají se naň jako newěřící Tomáši, poněwadž jim to bylo s takowou jistotností namalowáno, že se záwrať pokaušela o ně, widaucí ho před sebau s tělem a duší. „ Aj Bože! cože chcete počat ‒ wítala matka syna swého s námi bojujícího, když Šlik s 12.000 chlapau tak oblíčen byl a rozsekán od husarů, že ani jediného žiwého neušlo; když Jelačić zabit, Windischgrätz poražen a těžce nemocen nazpět cauwá, a když Šimunič přešel k Maďarům? “ Takowé zpráwy, takowé bulletiny podáwají Maďaři Slowákům našim! My dnes popoledni do Rájce doraziwše nacházeli jsme w jednotliwých domech nawařeno masa pro 4, 6-10 i wíce osob. Já bláhowý myslil, že snad náš generál anebo náš ředitel stábu, p. setník Lewartski, objednali nám to; ale wyswětlila se wěc tak, že sem mělo dnes ještě dorazit na 4000 honvédů. I zasmál jsem se srdečně tomu prožluklému osudu, že my raubíři a mordýři počestným a loyálným pánům Maďarům wždy do hotowého přijdeme, a to wždy w stránku jejich nejlehliwější, na pole to, na kterém oni jsau nejstaecnějši [ nejstatečnější ] - u mísy! W prosmyku do Turcanské stolice wedaucím, kde se poněkud byli ulebedili po útěku od Žiliny a odkud dnes chtěli sem, stalo se jim tuty dny dwakráte, že museli od jidla bez zbrane. Nebojíme se, žeby nás tu přepadli; toť by musel Atilla, Arpadi z hrobu wstát přes uoc a swé zwěsty sem přitáhnaut.


13. listopad 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [satirická zpráva], Autor: Havlíček, Karel
* – * W jistém zcela českém městě uspořádali tamní ostrostřelci taneční ples. Wypadl welmi dobře, mnohem hlučněj nežli před krátkým časem tamtéž držaná beseda česká; taneční síň byla nabita honorací městskau a úřednictwem okolním. A proč by dobře tento bál nebyl wypadl? wždyť páni ostrostřelci po wojensku osobně w městě a w okolí celém pozwání činili, a sice jazykem německým, a kdožby do bálu německého nepopílil? Ples trwal po dwa dni. Prwní den nesměli ostrostřelci swých rodin do bálu uwésti, aby snad se wznešení hosté neurazili konversací českau. Až na druhý den pozwána byla nižší třída na zbytky; tedy měšťanky se swými dětmi musely druhý den w měšťanské besedě kosti okusowati, kterýchž jim slawná honorace od prwního dne nechala. Prwní den ale se stalo weřejné pohoršení, kdežto jeden mlynář měšťanům zrak drobet wytřel. Přišel totiž se swau mladau dceruškau do bálu. Než stráž u dweří stojící nechtěla žádným spůsobem dcerušku do síně taneční pustiti, namítaje, že zejtřejšího dne teprw přijíti může. Mlynář se zastáwal o swé dítě, dokládaje, že on také měšťan jest, a pročež do měšťanského plesu swé dítě uwésti může, nic wšak naplat, wchod mu zamezen, a pročež ubíral se ubohý měšťan k domowu, neopomina wšak spoluměšťanům se poděkowati několika zdrawými průpowědmi a malau argumentaci ad hominem et animalia. Tadyáš Kocaurek, měšťan Kocaurkowský.


4. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Často slyšíme a čteme w německých nowinách předhůzku, že naše strana po zrušení sněmu w Kroměříži auplně se zamlčela a nečinně se chowá. Ti, kteří naší straně podobné předhůzky činí, zdají se mysliti neb alespoň se stawí, jakoby myslili, že z pauhé mrzutosti tato nečinnost naší strany půwod má. Přiznáwáme se, že prozrazuje takowá myšlénka nejen welikau nešetrnost k nám, nýbrž hlawně též nesmírnau newšímawost k okolnostem, we kterých žijeme. Tážeme se, co by mohla naše strana při stawu wěcí, jaký jest nyní, počínati w politice? Wláda naše jedná od časů rozpuštění sněmu Kroměřížského zcela podle swé hlawy, neberauc ohled na weřejné mínění wětšiny. Wšechny nowé zákony a zřízení wycházejí rownau cestau z kabinetu, a wůle ministrů jest nyní jediný zákon w Rakausku. Při takowých – konstituční wládě dokonce nepodobných – okolnostech byla by wěru až pošetilost, aby sobě některá strana chtěla zjednati wplywu na politiku říše. Ministerstwo naše dokázalo až příliš často a příliš „ energicky “, že si nehodlá mnoho dělati z wůle wětšiny, jak to býwá a má býti w konstitučních zemích, ba naše ministerstwo hledá w tom zwláštní sílu, nedati se od nikterého národního wplywu říditi a wládnauti jen podle swé hlawy. Jest jisto, že před ukončením wojny uherské nebude žádný sněm swolán, to jest že až do té doby wláda nehodlá ani slyšeti hlasů swých národů. Což tu tedy máme činiti? Radí se nám, abychom prý o administrací, o financích atd. zatím jednali a takowé otázky posuzowali. Ale nač? snad pro zahnání dlauhé chwíle? Neboť aby snad naše mínění w některé této wěci mohlo si zjednati průchodu u wlády, aby skutečně z našich hlaw mohlo wejíti do praktického žiwota, není ani pomyšlení, když powážíme „ sílu “ našeho nynějšího ministerstwa, která až posud representuje jen sama celý národ! Řádný muž a řádná politická strana jen tenkráte se ráda obírá politikau, když naděje jest, že její dobré náwrhy mohau skutečně wstaupiti legální cestau do žiwota: k wedení pauhých jalowých politických disputací de lana caprina drží se mnohý za tuze dobrého. Až bude rozhodnut budaucí osud Uher, pak nastane teprwa doba, kde možná bude činně zakročiti do dálšího wýwinu záležitostí naší říše. Mnozí owšem se obáwají, že pak teprwa klesne konstituční swoboda naše na pauhý stín, aneb že snad ani tento stín z ní nezůstane: my ale nebojíme se toho, ne sice z důwěry we wládu, ale z důwěry w okolnosti samé. Až posud byly w Rakausku dwě swobodě konstituční welice nebezpečné strany, a sice strana reakcionářská a strana přepiatců, proti kterým jsme wždy zároweň bojowali. Obě tyto strany jsau samy w sobě slabé, ale jedna druhé pomáhá wždycky k wětší síle. Toto se bude snad mnohému podiwné a paradoxan zdáti: nicméně jest to zkušeností potwrzeno. Nejwětší část občanů jest liberální a přeje si swobodu poctiwě; když ale přílišná zůřiwost přepiatců nebezpečím hrozí a reakce poukazujíc na to do pláště pořádku, bezpečnosti a blahobytu swau oškliwau hlawu zahalí, což diwu, že weliká část liberálních, ale bázliwých a nezkušených zawesti se dá a we stanech reakce hledá útočiště před zůřiwostí přepiatců? Tak se sílí reakce na autraty liberální strany prostřednictwím přepiatců. S druhé strany zas když reakce hrdě zwedá hlawu, a wláda sama k ní se kloníc swými buď oprawdu neb zdánliwě swobodě škodliwými kroky budí wšeobecnau nedůwěru, což diwu, že hlasy přepiatců u mnohých liberálních nalézají přízniwého sluchu, a zdržujíce je od dosawadní rozwahy přewádějí je do swého táboru, čím se sílí strana přepiatců. Každý uznáwá, že dosawadní staw Rakauska byl takowému kolotání welmi přízniw, tak že prawá liberální strana jak skrze reakci tak skrze přepiatost mnoho seslábla, z čeho powstalo wšechno neštěstí. Neboť ani reakce ani přepiatost nemůže nic trwanliwého a šťastného wywesti, a kdyby sobě zůstaweny byly, stalo by se to, co wyprawuje bájka o dwau bojujících wlcích, z nichžto jeden druhého tak sežral, že jen ohony na bojišti zůstaly. Tak by též reakcionáři a přepiatci jedni druhé zwěšeli, neboť beztoho si ustawičně šibenicemi jedni druhým hrozí. Liberální strana ale nedrží wůbec mnoho na šibenice a nepowažuje je nikdy za nástroj k politickému přeswědčení. Liberální strana powažuje i přepiatce i reakcionáře za užitečné a wšímá si jejich hlasů, nedadauc se od nich ale wésti: přepiatcowé jsau užitečný kwas pokroku, reakcionáři jsau užitečná uzda, aby se příliš daleko nezaběhlo, neštěstí by bylo ale jen tenkrát, kdyby byl samý kwas aneb samá uzda. W prwním pádu těsto wyteče, w druhém není možná z místa se hnauti. Myslíme, že práwě nyní nastane čas, kdežto liberální strana auplně zwítězí i nad reakcí i nad destrukcí ( přepiatci ). Minulým rokem nabylo se mnoho zkušenosti w tomto ohledu, a obě tyto swobodě nebezpečné strany měly mnoho příležitosti ukázati swau neschopnost a pokaziti si důwěru, tak že nyní ani jedna ani druhá nenalezne již mnoho příwrženců. Na počátku revoluce rakauské wládla příliš strana přepiatá, a w zapálenosti tehdejší widíme patrnau příčinu, že se mnoho našich nadějí pokazilo. Nyní zas w časech obležení nawládli se reakcionáři až do sytosti, ne sice do sytosti swé, ale do sytosti wšech ostatních. Newyhnutelný následek wšeho toho musí býti ten, že nejwětší část občanů ani reakci ani destrukci sluchu nedadauc, půjde cestau liberální, a síle takowé nebude moci wláda odporowati. W tom widíme my nejwětší naději dalšího wýkwětu konstituční swobody; a třeba ještě nějaký čas se udržel nynější ordonanční systém, tím jistěji musí přece padnaut, poněwadž tím wíce se wšude rozšíří tauha po wládě sněmowní, konstituční.


29. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Výbor básní Schillera]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. Wýbor básní Friedericha Schillera. Zčeštil W. A. Swoboda, c. k. humanitní profesor na Malostranském gymnasium. Tiskem arcibisk. knihtiskárny. Jméno p. překladatelowo ručí za zdařilost překladu. Wýnos tohoto českého, jakož i latinského, w loni wydaného, překladu týchž básní je určen k nadání příspěwku pro čekance humanitního učitelstwí, které by p. překladatel rád k r. 1848 w skutek uwedl.


26. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm dne 22. září. ( Dokončení. ) Mezi žádostmi, o kterých dnes petiční wýbor referowal, přišla k řeči ona Nowaka a Hahna, kteří se i nabízejí dokázati, že při stawbě Holomaucko-Pražské železnice se znamenité přewody staly. Borrosch, který již jednau ministra prací stranu této wěci interpellowal, nawrhnul zwláštní wyšetřowací komissí sestawiti a oba petenty přiwzíti, jim diety powoliti a pak wýsledek komoře předložiti. Proti tomu se namítalo, že při wyšetřowání se beztoho žalobníci slyšeti musí, že se w ministerstwo nedůwěra klade, powolowáním diet denunciantstwí podporuje. Hauschild podotknul, že komora se má o konstitucí raditi, a ne, jak z mnohých stran žaloby slyšeti, o wěcech hádati, které administrací přísluší. Komora uzawřela, tuto wěc ministerstwu ponechati, které se již postará, by obě strany wyslechnuty byly, aniž by se již napřed diety powolowaly. Při petici obchodníků usnesla se komora, komissí pro státní hospodářstwí ustanowiti, pozůstáwající z audů jednotliwých odborů, a provincii, jíž se wšecky petice do tohoto odboru sáhající odewzdati mají. Při té příležitosti sdělil ministr obchodu, že se chystá nowý průmyslní a obchodní zákon, a že k tomu konci wyzwal obchodníky wšech provincií, aby mu swé náhledy o obchodní politice a celním tarifu sdělili. Poněwadž již trochu pozdě, odročil president sezení na 2 hodiny. We wečerním sezení nawrhuje president, by se fin. wýbor k referowání připustil, jelikož o rozepsání daní přednášeti chce a stát se w tomto ohledu do žádných nesnází přiwésti nesmí. Prijato. Referent Szabel čte ustanowení fin. w., že se mají daně jen na půl léta powoliti, židowská daň za wyzdwiženau prohlásiti, urbární a desátkowá na majitek půdy rozepsati. President se táže, má-li se náwrh tento za obyčejný neb za náwrh zákonu powažowati? Rieger: Náwrh ten jest náwrh zákonu. Peníze, tento nervus rerum gerendarum ukazuje nejlépe odwislost wykonáwací moci od zákonodární, bez powolení daní nemohau ministři nic. Ukazuje na anglický parlament. Komora je též toho mínění. Na to se rozpředla hádka, má-li se náwrh hned zase podruhé čísti, jak toho Borrosch žádá, aneb na druhé sezení odložiti. Löhner: Forma není sice duch, nicméně se nesmí formálností státi. Bude-li se dnes náwrh po druhé a budaucně po třetí čísti, dáme národu důkaz, jak lehkowážně s jeho pěnězi nakládáme. Takowý zákon zasluhuje, jej dwojí zkaušce podrobiti. Rieger: Sauhlasím s Löhnerem, by se druhé a třetí čtení teprw w budaucích sezeních předsewzalo. Zachowáwá-li se tato zásada w Angličanech při dwau komorách, tím pewněji musíme my na ní držeti, kteří tak štastni jsme, že jednu komoru máme. Jonák: Tím opatrněji musíme jednati, když se urbární a desátkowá daň na gruntowí přeměniti musí. Uloží se wětší břemeno, a ne wšude bude toto zwýšení gruntowní daně dobře přijato. Komora uzawře, zpráwu fin. w. za prwní čtení powažowati a w příštích sezení po druhé a po třetí náwrh u poradu wzíti. Dále se pokračuje w referowání petičního wýboru. Woličowé města Brna žádají znowu woliti, poněwadž jejich poslanec ( Mayer ) státní auřad přijal. Odwoláwají se na oktrowanau ústawu od 25. dubna, kde tato zásada wyslowena. Wýbor nawrhuje: 1. Když poslanec, který před wolbau auřadníkem nebyl, státní auřad přijal; 2. neb když auředníkem jsa, za čas sněmu powýšen byl, má se nowá wolba wypsati. 3. Tato zásada se má též na minulé pády rozšířiti. Löhner podporuje tento náwrh. Přijme-li někdo auřad, žije hned w docela jiném poměru, než zástupce národu. Není swobodný, musí se řídit podlé zásad třetí osoby. Každý poslanec je powinowán, wšecku swau sílu, swau činnost blahu národa obětowati. To ale nemůže, když auřad přijme. Buď je špatný zástupce nebo špatný auřadník. Co se třetího punktu týká, mohau se též zákony dáti, které nazpět aučinkují. Myslím tedy, jak aud sněmu auřad státní přewezme, že se má za wystauplého powažowati. Laszer: Musím podotknauti, že wýbor je toho náhledu, že se poslanec má nowé wolbě podrobiti a nikoliw hned ze sněmu wylaučiti. Hagenauer a Hein powažují to za samostatný náwrh, který do konstituce náleží. Löhner: To nepostačuje, se woličů zeptati, zda se we swého zástupce posud důwěřují, musí býti nowá wolba wypsána, při které se ucházeti každému wolno. Ukazuje na Angličany, kde ministři w dolejším domě seděti nesmí, nejsau-li woleni. Borrosch ukazuje na následky, když mnoho auřadníků w komoře sedí. Pod Ludwíkem Filippem by nebylo porušowání tak daleko postaupilo, kdyby komora nebyla býwala plná auřadníků. Německý zdánliwý konstitualism je též toho následek. Fedorowicz činí pozorna na nebezpeč, která by z toho pošla, kdyby následkem každé petice komora hned zákon ustanowila. Nawrhuje tedy, by se náwrh wýboru za náwrh zákonu powažowal. Lubomierski mluwí proti Löhnerowi: Okršlek by nějaký čas nebyl zastaupen, kdyby měl auřad přijawší hned za wylaučeného powažowán býti; kdežto přece dowolujeme poslancům s námi hlasowati, kterých wolba ještě nebyla zkaušena. Nechť se powažuje náwrh za samostatný, neb jest dílem wolicího řádu, tedy dílem konstituce. Komora se wyjádřila pro náwrh Fedorowičůw a přijala též náwrh Mayerůw, by smělo Brno znowu wolit, jehož poslanec se stal ministeriálním sekretářem. Náwrh wýboru se odewzdal konst. wýboru, a za 14 dní má přijít na denní pořádek.


18. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: V Praze dne 17. října, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 17. října. H. B. – Jest weliký počet takowých spoluobčanů našich, kteří ustawičně opakují zlowěštné tušení swé, že se naše politické záležitosti poznenáhla obrátí docela na staré předbřeznowé koleje. Jiní nejdau sice tak daleko we swém obáwání, přece wšak jistí, že celá naše konstituční spráwa bude jenom pauhá formálnost, samowláda jako dříwe, jenom že w konstitučních neplatných formách. My se na tento čas nechceme ani k jednomu ani k druhému domnění přiznáwati, ale tolik říci musíme, že wláda naše rozličnými swými kroky k takowým a podobným a ještě horším obáwáním často příčinu podáwá, tak že často nesmírné, ať nedíme slepé důwěry zapotřebí jest wedle skutků wlády wěřiti jejím slibům a slowům. Mohli bychom na mnohé wěci w tomto ohledu poukázati, na tu chwíli zůstaneme ale jen při jednom awšak nesmírně důležitém kroku, který si dowolil nejwyšší saud Wídeňský, zrušiw welmi wšetečně a proti swé moci císařské nám potwrzené slowo. Již dříwe jsme se o této wěci, awšak jen jako mimochodem zmínili, nyní to učiníme zewrubněji. Od té doby, co wyřknuto jest císařskými ústy slowo rownopráwnost wšech národností, powstal u sl. českého appellačního saudu ten chwalitebný obyčej, že se rozepře českých stran u saudu appellačního česky přednášela, rozhodowala a také rozsudek sám i s důwody práwními hned od appellačního saudu w českém jazyku byl wydán. Nyní wšak najednau přišel od nejwyššího saudu Wídeňského rozkaz k Pražské appellací, aby od tohoto swého obyčeje upustila a opět jako za starodáwna a před březnem 1848 jenom w německém jazyku jednala a také rozsudky swé w německém jazyku wydáwala, tak žeby potom rownopráwnost w národnosti záležela jen w tom, aby nejnižší instance tento rozsudek české straně do češtiny přetlumočila. Takowé má náhledy nejwyšší saud Wídeňský, tedy nejhlawnější zřídlo práwa w císařstwí rakauském o sprawedliwosti! o rownopráwnosti!! Při tomto rozkazu zapomněl owšem nejwyšší saud Wídeňský na to, že již není on zákonodárcem, že jeho wěc jest nyní jenom in materia rozhodowati w nejwyšší instancí rozepře samé, nikoliw ale ( snad jen k wůli onomu hříšnému pohodlí! ) ubírati a ztenčowati národům práwa jim skrze zákony přiřknuté. Myslíme, žeby také slawná appellace Pražská, jakožto náš nejhlawnější zemský tribunál, byla měla tento rozkaz nejwyššího saudu jednoduše ad acta položiti a proti kompetencí nejwyššího saudu Wídeňského se slušně opříti. To se ale, jak slyšíme, nestalo, nýbrž appellace uzawřela wětšinau hlasů držeti se budaucně tohoto rozkazu, a wšechno, co učinila k zahájení práwa našeho, jest to, že celau wěc ještě ministerstwu předložila – na poptáwku l! – My wycházíme z té zásady, že řádný swobody a práwa milowný občan každé swé i sebe nepatrnější politické práwo wšemožně hájiti má, a že jest powinnost jeho, ozýwati se bez wšeliké swětské bázně proti každému bezpráwí. W tom zajisté widím hlawní známku konstituční wlády, že každý proti každému i sebe mocnějšímu práwa swého se dowolati a že w konstituční zemi nejen národ nýbrž i wláda zákonů se držeti musí. Rownopráwnost národní jest ale prwní a nejwznešenější zákon w Rakausích, jest základ celé říše a wýmínka její šťastné budaucnosti. Nebude-li se tento zákon držeti, dobrau noc našim krásným snům a nadějím! že ale tento dotčený rozkaz nejwyššího saudu Wídeňského hlawní attentát proti národní rownopráwnosti jest, z následujícího se jewí. Jedna z nejhlawnějších stránek rownopráwnosti jest ta, aby každý občan we swém jazyku přirozeném mohl až do nejwyšších instancí rozepři swau prowésti a wšemu tomu sám rozuměti, co rozliční saudowé o něm rozhodují. Bude-li se ale již u saudů druhé instance jenom německy wyjednáwati, jest patrno, že wšichni Čechowé tratí již druhau instanci, to jest že již nemohau s auplnau důwěrau wzdáti se do sprawedlnosti toho saudu, který snad ani schopen není jejich žalobě neb obraně a wšem přílohám a důkazům náležitě rozuměti. Neboť jestli že se při wšech instancích rozepře česká nepowede též w českém jazyku, můžeme již napřed wěděti, že za krátký čas wětšina saudců při wyšších instancích nebude ani česky rozuměti, zákonu o rownopráwnosti učiní se zadost nějakým wyswědčením z českého jazyka, které bude tak prawdiwé jako často býwalo posud. Český občan ztratí tím saud collegialní, poněwadž bude pak collegium neznající jazyk wýroky swé činiti na dobrau wíru některého w řeči české schopného referenta. – Nad to ještě každý nahlíží, že we práwních wěcech často welice na slowu záleží, wyjde-li tedy rozsudek od wyšších instancí w jazyku německém, kdož za to stojí české straně, že jí bude wydán w dobrém překladu? kdož může zameziti tu podiwnau neprawidelnost, že auřad nižší překládaje rozsudky wyšších instancí nestane se nejwyšší instancí, která swým překladem rozsudky docela promění? A jest to wůbec rownopráwnost, když jen Němec w Rakausích tolik wážnosti míti má, že budau wšechny saudy w jeho jazyku rokowati, kdežto ostatní jen s nejnižší instancí spokojiti se musí? Takowé rownopráwnosti požíwá každý, třeba i Španěl w Rakausích, neboť i ten si může dát německé rozsudky rakauských saudů do swého jazyka přeložiti. Tak se císařskému slowu rozumětí nesmí. Čekáme tedy nyní w této záležitosti na rozhodnutí ministerstwa, a obracujeme zároweň též celého národu pozornost na toto rozhodnutí. Jestli ministerstwo krok tento nejwyššího saudu Wídeňského za prawý uzná a potwrdí: pak již jsme nabyli auplného přeswědčení, že wláda rownopráwnost národní obejíti chce, a že od tohoto ministerstwa žádné národní rownopráwnosti nadíti se nemůžeme. Celý swět wí, že národní rownopráwnost powažujeme wždy za nejdražší, a dle toho posauditi může, jaký dojem spůsobí rozhodnutí ministerstwa w této wěci buď na dobrau nebo na zlau stranu.


18. červen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Nové divadelní hry]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 1. Nowé Diwadelní Hry, od S. K. Macháčka. Obsah: Bulhar, smutnohra w jednom jednání. Půjčka za oplátku, weselohra we 4. jedn. Záwíš, smutnohra w pateru jednání. W Praze, nákladem B. Ehrlicha. 1846. m. 8. str. 275. Důležitá kniha, na kterau obracujeme pozornost našich milowníků krásné literatury. Wydání welmi wkusné.


1. říjen 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Dál-Luganský: Majna. Pověst Kirgiská [poznámka pod čarou o národním slohu autorova originálu], Autor: Havlíček, Karel
Powěst tato, popisující dokonale mrawy Kirgisů, národu na stěpách pastýřský wolný žiwot prowozujícího, sepsána jest od ruského spisowatele Dála nazwaného Luganský, jenž dle powolání swého co důstojník w krajinách těch meškaje sebral barwy k tomuto půwodnímu obrazu. Dál-Luganský má mezi wšemi ruskými spisowateli tu zwláštnost chwalitebnau, že píše slohem národním ruským, těžko wšak, ba často zcela nemožno jest, zwláštnosti slohu jeho, t. j. slohu čistě ruského w překladu podati. H. B.


22. srpen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: L. Palmerstonowa obrana anglické politiky., Autor: Havlíček, Karel
L. Palmerstonowa obrana anglické politiky. Lord Palmerston držel w Tivertoně při wolení do parlamentu řeč proti swému soku jistému p. Harney'owi, hanícímu jednání Palmerstonowo, s tím aumyslem, aby wywolen nebyl. L. Palmerston tedy wyprawowal pochopitelně a prostonárodně celau swau politiku a poštěstilo se mu p. Harney'e dokonce poraziti. Řeč ministra tohoto, jehož slowo u mnohých mocnářů ewropejských co olowo na wáhu padá, a jehožto rady se od mnohých wlád skoro co poručení zachowáwají, jest welmi zajímawá, a ukazuje nám poněkud domácí žiwot národu anglického. Znamenitý ministr osprawedlňuje před měšťany ne welmi patrného města jednání swé, a jeho řeč ( jakožto ministra zahraničných záležitostí ) jest spolu krátký dějepis posledních let. Nejhlawnější čásť její tuto podáwáme w překladu: Belgický národ spojen jest r. 1825 s Hollandy; mělť ale welké stížnosti proti wládě, sáhali mu na náboženstwí a na wychowání wlastních dítek, ukládali mu daně, které držel za nezákonní. Belgowé rebelowali, a jednalo se o to: majíli se potlačiti, anebo máli se jim pomoci a dowoliti, aby se stali samostatným národem s wládau dle wlastních zákonů, se zřízením zemským ( konstitucí )? Kterau cestau šla anglická wláda, jejímžto audem jsem já tenkráte byl? Dobyli jsme Belgům wšechna tato dobrodiní. Konec konců byl ten, po mnohém wyjednáwání, po přemožení obtížností Ewropě wojnau hrozících: Belgie uznána jest za samostatné králowstwí, a osměluji se říci, že slastnějšího, pokojenějšího a statečnějšího národu nad nynější Belgy není na swětě. Mají krále dle swé wůle. Tuť se diwím, kterak se práwě tento pád mohl uwáděti za důkaz, že anglická wláda potlačuje práwa a swobody jiných národů. Ale p. Harney'owi se nechce líbiti wláda nynějšího krále Francauzů? ( Tu wykřikl kdosi z lidu: Co je komu po něm? ) Prawda! nic nám po něm není. Francauzowé si udělali sami rewoluci. Wláda přede mnau, wláda wéwody Wellingtona ( když byl ministrem prwním ) spokojila se, jak se náleží, s wyslowenau wůlí francauského lidu, a když řekl, " my chceme raději Ludwíka Filipa než Karla X., " odpowěděla angl. wláda: " To je waše starost ne naše, hotowi jsme uznati nowě wywoleného krále wašeho, jako jsme jeho předchůdce uznali. " 280 Nyní přijdeme do Španěl. Wyčítá se nám, že jsme tam pomohli ustanowiti wládu nejsamolibější ( tyranskau ) ze wšech, jaké tam kdy byly. Upírám to. Předešlé wlády španělské měly inquisici. Snad někteří z wás newědí, co to jest. Dobře že to ani newědí. Dříwe neměly Španěly parlament. Nejwětší část národu španělského wolala: Chceme parlament, a nechceme inquisici a chceme míti za panownici raději Donu Isabellu než toho starého pána Dona Karla, který jest spolčen s inquisicí a s útiskem. Drželi jsme s národem španělským, s těmi, kteří žádali konstituční swobodu, stejná práwa, parlament, sprawedlnost a nechtěli inquisici, a byli jsme proti těm, kteří nechtěli žádný parlament, žádnau sprawedliwost, ale hodně inquisice. Malau, nepatrnau pomocí, která by nebyla postačila, kdyby se nebyl připojil národ španělský, podařilo se to: dopomohli jsme Španělům ke swobodě s menšími obětmi a s menším utrpením, než by jinák možná bylo. Přece se mi wyčítá, že jsem porazil swobodu cizých národů, a místo ní ustanowil tyranstwí a libowolnost. Oprawdu moji winitelé zdají se býti w dějinách tak neschopni jako w počátcích zemské zpráwy. W Portugalech byl boj, podobný práwě popsanému španělskému boji mezi despotickau wládau a národem. A co jsme učinili? Posadili jsme Don Michala ( Dom Miguela ) na trůn? Nesesadili jsme Don Michala s trůnu? – ( Smích mezi posluchači. ) Položili jsme moc swau na wáhu swobody a konstitučníbo práwa, naší pomocí zwítězila tato, a národ portugalský doslal parlament, a wšechna práwa newyhnutelná k pojištění swobody národní. Teď si myslím, abychom prohodili slowíčko a Syrsku. Neočekáwám, že budau wšichni mého soka podporující něco wěděti o této záležitosti. Pan Harney sám jí málo rozumí, kterak by ji jeho nášlapníci chápali? Nu pánowé! p. Harney říká, že jsme w Syrsku welice chybili; že prý byl jeden welmi dokonalý, řádný, starý pán, jemuž říkají Mehemed Ali, ten panowal w Egyptě a dobyl Syrsko, a tomu jsme tam měli dát pokoj. Že jsme Mehemeda Aliho wyhnali ze Syrska a tuto zem sultánowi nawrátili, tu prý jsme se dali na stranu králů a proti národům. Ale tento starý pán Mehemed Ali byl poddaný sultánůw, byl k sultánowi tak jako lord místodržící irský ku králowně anglické, ale obmýšlel udělati ze sebe samostatného pána, což by se mu i bylo podařilo, kdyby mu bylo zůstalo Syrsko, snad si myslíte: A třebas, což by nám bylo do toho? — Odpowídám: Anglicku mnoho na tom záleželo chrániti Turecko před jinými mocnostmi, které by jeho, kdyby jim do rukau přišlo, k dobrému neužíwaly: kdyby se byl udělal Mehemed Ali samostatným králem, bylo by Turecko tak zesláblo, že by bylo padlo pod moc jiné wlády. Proto jsme Mehemedu Alimu poswítili domů do Alexandrie. Ale říkají někteří, tento starý pán byl w Syrsku tak oblíben, že bylo pod jeho wládau prawým rájem, kdežto je nyní peklem hotowým. Táži se jen: kterak jsme ho wyhnali ze Syrska? Pauze takto: dali jsme lidu tamějšímu něco ručnic do rukau, několik set námořního wojska jsme tam přiwezli, a prawili jsme Šyrčanům: " Wzhůru hoši! chcete se zbawit Mehemeda Aliho? my wás budeme krýt od zadu, chceteli se přičinit, máte k tomu příležitý čas! " Wzali nás za slowo, wystrčili Mehemeda i s jeho wojskem, pozdrawili nás co wyswoboditele, a ačkoli se mluwí o nějakých různicech mezi dwěma náboženskýma sektama w Syrsku, přece jest celá země pokojná, spokojená a štastná. " Tivertonští přeswědčeni tauto řečí wywolili lorda Palmerstona za swého deputowaného do parlamentu ( každý ministr musí být wywolen někde za deputowaného do dolejší sněmowny, sice nemůže zůstati w auřadě ).


13. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Prosba Jaromíra Picka]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. W Pražských německých nowinách č. 6. je následující weřejné ohlášení a prosba našeho Wáclawa Jaromíra Picka, wrchního a práwního panstwí Liblínského: „ Z Liblína w Lednu 1848. Poněwadž wšichni poddaní panstwí Liblínského wyjmauc jediné židy jen česky umějí, tedy zaslanými sobě německými nálezy, wýroky a jinými auředními přípisy w rozpaky uwáděni býwají a newyplňujíce uložené sobě záwazky, též zameškáwajíce lhůty atd. w četné škody upadají: wznáším, prohlédaje ku prospěchu poddaných, mé spráwě swěřených uctiwau žádost ke wšem slawným politickým, práwním a horním úřadům, aby náležité auřední přípisy křesťanským stranám ku panstwí jmenowanému poddaným jediné w české řeči sepsané dobrotiwě zasílali. “ Osmělujeme se jenom doložiti, že wšechno, oč tuto p. W. J. Picek tak zdwořile žádá, wýslowně zákonem předepsáno jest.


27. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Levnější předplacení], Autor: Havlíček, Karel
[ ruka ] Ačkoli jsme dosti zřetelně wyslowili, že ona mnohem lacinější předplatní cena pro wenkowské předplatitele ( čtwrtletně 2 zl. 40 kr. stř. i s obálkau ) jenom tenkráte se přijímá, když naší expedici w Praze 195 ‒ 1. w Králowé Lázni franco se zašle: přece doslýcháme, že mnozí P.T. p. předplatitelé na c. k. pošty jenom 2 zl. 40 kr. stř. zasílají. Líto jest nám, že sobě sami připsati musí, když jim ony peníze 2 zl. 40 kr. od c. k. pošt nazpět wraceny budau: neboť se u c. k. pošt na Národní Nowiny předplatiti musí čtwrtletně s obálkau 4 zl., bez obálky 3 zl. 54 kr. stř. dle naší dosawádní úmluwy, kterau tak nakwap w celé zemi změniti nelze. Teprwa od nowého roku bude se tato welmi snížená cena i na c. k. poštách přijímati: zatím jsme ale pro wětší rozšíření našich nowin w tomto důležitém čase aspoň pro nowé předplatitele w naší expedici cenu snížili.


15. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Přístup češtiny do vysokých škol a Měšťanská beseda ve Znojmě.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Kterak by se nyní mohl zjednat češtině přístup do wysokých škol. Netajíme nikdy, že jest naše upřímné přání, aby tak jako w zemi naší oba národy, český i německý, rowných práw užíwají, též i náš jazyk úplně tak byl wážen a wzděláwan jako německý. K tomu jest ( kromě jiný sem nenáležící přání ) newyhnutelno, aby i w nejwyšším wyučowání místa swého měl wedle němčiny. Nepochybujíce nikterak, že wláda časem swým tuto sprawedliwau žádost naši wyslyší, poukazujeme zde jenom na krásnau příležitost, kterak by se nyní již lehkým spůsobem na wysokých školách česky přednášeti mohlo. Letošní rok totiž jest pro universitu Pražskau hlawně znamenitý tím, že mimořádné wyučowání ( docentstwí ) dle příkladu zahraničných universit od wlády powoleno jest, čím se zwlášť mladším učencům příležitost dostala, ke wzdělání akademického posluchačstwa dle chutě a horliwosti swé přispěti. Poněwadž wšak wyučowání toto bezplatné a mimořádné, a poslauchání rowněž dobrowolné jest: newidíme žádných příčin, proč by se i česky přednášeti nemohlo. Tu by se tedy učenci z našinců, jimž na pokroku národnosti naší oprawdu a upřímně záleží, k takowému docentstwí w řeči české hojně hlásiti mohli: čím by se pak, kdyby i posluchačstwo hojné a horliwé bylo, nejlépe dokázati mohlo naší Milostiwé Wládě, kterak nám národní jazyk důležitý jest. Nepochybujeme, že by pak časem swým i řádné placené profesory přednášející w jazyku českém ustanowila. Jak jsme již kolikráte prawili: nehledejme napřed pomoci u jiných, nýbrž pomozme si sami, a Bůh nám pomůže. Měštanská beseda we Znojmě na Morawě. We Znojmě zřízena jest s wysokým presidialním powolením měšťanská beseda a otewřena dne 1. Října. Účel této besedy jest, jak stanowy desítiparagrafowé prawí, seznámiti se s nejdůležitějšími událostmi nynějška, jak pokrok času a mocně do wšech stawů pronikající muždnější a jasnější jasnějš smýšlení ( lichte Denkungsart ) žádají, a w společenské zábawě se po pracech denních zotawiti, pak aby obywatelstwu Znojmskému poskytla střediště dowoleného zákonem čtení časopisů a rozmluw, a aesthetického wzdělání hlawy i srdce. Tak čteme w Morawii: Si hic et ille, cur tu non Augustine? prawíme, očekáwajíce, že i brzy naše wětší města podobného dowolení u wlády si wymohau. Nedá se ani tak na krátce wypowědít, jaký prospěch dobře zřízená a wedená měšťanská beseda měšťanstwu přinésti musí. Podíwejme se jenom do zemí, w kterých měšťanstwo již znamenité moci a wážnosti nabylo, a shledáme wšude besedy co hlawní ohniska rozumného, swětlého a statečného smýšlení, které jediné měšťanstwu může získati nějakau wážnost a moc za našich časů, kde jenom prawé zásluhy uznání nalézají a zastaralé předsudky wždy wíce mizí. A nebylť wždy městský staw we wlasti naší tak nemohútný, jako nyní, byly doby – a historie česká o nich slawně hlásá – w kterých měšťanstwo mocí a wážností nad jiné stawy se wznášelo. Pročež kráčejme wždy rozumně dále ku předu.


5. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Ústava belgická, Autor: Havlíček, Karel
Ústawa belgická. ( Dokončení. ) Kapitola 3. O moci saudní. §. 92. Rozepře, kterýchž předmět jsau občanská práwa, sluší wýhradně před tribunály. §. 93. Rozepře, kterýchž předmět jsau práwa státnicko-občanská, sluší před tribunály, kromě wýmínek zákonem wytknutých. §. 94. Žádný tribunal a žádná sporní práwomocnost nemůže býti zřízena jinak, než mocí zákona. Nemohau býti zřízeny žádné komisse aneb mimořádní saudowé, nechť měli jméno jakékoli. §. 95. Pro celau Belgii jest jeden kassační saud. — Tento saud ale nerozsuzuje o příčině wěci, wyjímajíc odsauzení ministrů. §. 96. Sezení saudů jsau weřejná, pakli tato weřejnost není nebezpečná pořádku a mrawnosti; w kterémž pádu to saud usnešením prohlásí. Strany politických přestupků a přestupků tiskowých může zawření dweří pauze jednohlasně wyřknuto býti. §. 97. Každý ortel musí důwody dotwrzen a we weřejném sezení wyřknut býti. §. 98. Porotní saud je nařízen pro wšechny kriminální wěci, jakož i pro přestupky politické a tiskowé. — Raddowé appellačních saudů, předsedowé a místopředsedowé tribunálů prwní instance w okresu swé činnosti, jmenují se od krále podle dwau list, jichž jednu zadájí saudowé, druhau provinciální radní shromáždění. — Raddy kassačního saudu jmenuje také král podle dwojí zadané listy, jichž jednu nawrhuje senát, druhau kassační saud. W obau případnostech mohau kandidáti, kteří stojí na jedné listě, také na druhau dáni býti. Wšechny náwrhy oznámí se weřejně nanejmíň za 14 dní před jmenowáním. Wšichni druzí saudowé wolí swé předsedy a místopředsedy ze swého prostředka. §. 99. Smírní saudcowé a saudcowé tribunalní ustanowí se neprostředně ode krále. §. 100. Saudcowé jmenují se na čas žiwota. Saudce může jen wýrokem odsuzowacím swého auřadu zbawen aneb na čas prost býti. Přesazení saudce může se státi pauze následkem nowého jmenowání a s jeho swolením. §. 101. Kral jmenuje a propauští úředníky weřejné služby u saudů a tribunalů. §. 102. Platy audůw saudcowstwa určují se zákonem. §. 103. Žádný saudce nesmí přijmauti místo od wlády placené, pakli to nečiní bez platu, wyhražujíc pády neshodností, které zákon ustanowuje. §. 104. W Belgii jsau tři appellační saudowé. Zákon ustanowuje okres jich činností a místa kde se zřídí. §. 105. Zwláštní zákony ustanowí zřízení wojenských saudů, jich opráwnění práwa a powinnosti audů těchto tribunalů a trwání jejich činnosti. Saudůw obchodních stáwá w místech zákonem určených. Zákon ustanowuje jejich zřízení, jejich sprawedliwost, spůsob jak se jejich audowé dosazují, a trwání jejich činnosti. §. 106. Saud kasační rozhoduje spor o powolanosti podle spůsobu, který předpisuje zákon. §. 107. Saudowé a tribunaly wykonáwají wšeobecně, provinciální a místní rozhody a ustanowení jen potud pokud se nepříčí zákonům. Kapitola 4. O zřízení provincií a obcí. §. 108. Zřízení provincií a obcí ustanowí se zákonem úplněji. Tylo zákony pak mají být stawěny na těchto zásadách, jenž jsau: 1. Přímá wolba, kromě wýmínek které zákon stran prwních úředníků spráwy obecní, a stran poslanců wlády na provinciálních poradních shromážděních zawésti může. 2. Přikázání wšech wěcí ke shromážděním provinciálním a obecním, které mají důležitost pro provincii nebo pro obec, nepřekážejíc schwálení jejich skutků w pádech a we spůsobu který stanowuje zákon; 3. weřejnost provinciálních a obecních poradních shromáždění w mezích zákonem wyměřených; 4. weřejnost rozpočtu daně a aučtu; 5. wkročení krále anebo zákonodárné moci k zamezení, by provinciální a obecní poradní shromáždění nepřekročily opráwnění swá, a obecné dobré neuwedly w nebezpeč nebo we škodu. §. 109. Spisowati uzawření občanů a wésti registry přísluší wýhradně ku práwům úředníků obecních. O financích. §. 110. Každá daň w prospěch státu může jenom zákonem býti nařízena. Žádné břemeno a žádná daň provincialní nemůže než se swolením provincialního poradního shromáždění, jakož i žádné obecní břemeno nebo daň nemůže než se swolením obecného poradního shromáždění zawedeno býti. — Kde zkušenost dowede toho potřebu, ustanowí zákon wýmínky co se týče daní provincialních a obecních. §. 111. O daně w prospěch státu rokuje a hlasuje se každoročně. Zákony ustanowující daně, pakli nejsau zase obnoweny, mají platnost jenom na jeden rok. §. 112. Žádná wýsada, co se týče daní, nesmí býti zawedena, a oswobození nebo uwolnění od nějaké daně může se zawésti jedině zákonem. §. 113. Wyjímajíc případnosti, které jsau zákonem wýslowně určeny, nemohau se od občanů žádati žádné dáwky než práwné daně w prospěch státu, province nebo obce. — Nynější spráwa hrází přímořských a kanálů zůstane jak dosawáde podrobena zwyklým zákonům. §. 114. Žádná pense a žádný dar na autraty pokladu weřejného nemůže býti powolen jinak než mocí zákonu. §. 115. Komory mají každý rok wydati zákon o účtech a hlasowat o budgetu ( státním rozpočtu ). — Wšechny příjmy a wšechna wydání musí w rozpočtu i w aučtech býti wyznamenány. §. 116. Členowé státní aučtárny wolí se od komory representantů na čas zákonem ustanowený. Státní aučtárna má zkaušeti a wypláceti aučty obecné spráwy, a wšech oněch osob, které musí skládati aučty pokladu weřejnému. Ona bdí nad tím, aby se žádný článek we wydáních budgetu nepřešel a nic nepřenášelo. Ona uzawírá aučty wšech odwětwí státní spráwy a má dobýwati wědomosti o wšem co se jí týče. Obecné státní aučty skládají se komorám, a zároweň také poznamenání státní účtárny, která se zřizuje zákonem. §. 117. Služné a pense služebníkům rozličných kultů platí stát sám na swé autraty. Suma k tomu potřebná wtáhne se každoročně také do budgetu. O ozbrojené moci. §. 118. Spůsob doplňowání armády ustanowí se zákonem, jenž má také spořádati powyšowání, práwa a powinnosti wojáků. §. 119. O kontingentu k armádě rokuje se každoročně, a zákon w tom ustanowující, nebyl-li zase obnowen, má platnost jenom na rok. §. 120. O zřízení a opráwnění žandarmie stáwá zwláštního zákonu. §. 121. Cizí wojska jedině mocí zákonu mohau k státní službě užity býti, na auzemí státní wstaupiti anebo po něm táhnauti. §. 122. Občanská garda musí býti, a zřízení její ustanowí se zákonem. — Garda obsazuje si sama swé hodnosti až na setníka; wyhražují se wšak wýmínky u těch, kteří mají na ně práwa. §. 123. Jedině zákon může kázati, aby garda občanská wytáhla do pole. §. 124. Wojenské osoby mohau swých míst, hodností a služného zbaweny býti jenom spůsobem zákonným. Ustanowení obecná. §. 125. Belgický národ přijímá barwu čerwenau, žlutau a černau, a do říšského erbu lwa belgického s nápisem „ l'union fait force “ ( Swornost dělá sílu ). §. 126. Město Brusel je hlawním městem Belgie a sídlem wlády. §. 127. Přísaha smí se ukládati jenom mocí zákonu, který ustanowuje také formuli přísahy. §. 128. Každý cizozemec, nacházející se na půdě belgické, požíwá ochrany, jakau osobám a statkům wůbec poskytuje, pozůstawují se wšak wýmínky zákonem ustanowené. §. 129. Žádný zákon, žádné uzawření a žádné nařízení provinciální a obecní spráwy newíže, nebylo-li dříwe we formě zákonem předepsané jako takowé oznámeno. §. 130. Státní ústawa nesmí ani celá ani částečně rušena býti. O revisi ústawy. §. 131. Zákonodárná moc má práwo, prohlásiti, že které blíže naznačené nařízení w ústawě potřebuje býti revidowáno. Na takowé prohlášení jsau obě komory z práwa rozpuštěny i swolají se dle §. 71 dwě nowé. Tyto komory uzawírají společně s králem o punktech revisí podrobených. Komory w takowých případnostech mohau rokowati, jenom když aspoň dwě třetiny pro to sauhlasí. Mimotní nařízení. §. 132. Při prwní wolbě hlawy státu může se prwní ustanowení §. 80 zrušiti. §. 133. Cizinci, kteří před 1. lednem 1814 w Belgii byli usedli, a tam nepřetržitě bydlili, powažují se za Belgičany rodilé; ale jen s tau wýminkau, prohlásí-li se, že jest jejich přání a jejich úmysl, by užíwali dobrodiní přítomných ustanowení. Wyjádření takowé musí ale w šesti měsících se státi, počítajíc od toho dne, kdy nynější ústawa se stala záwaznau; a nejsau-li ještě zletilí w tom roce, který plyne po jejich zlelitosti. Wyjádření toto musí se státi před provinciálním úřadem, pod jehož práwomocností místo jejich příbytku stojí a může se odewzdati osobně, anebo skrze splnomocněného, který se wykáže zwláštní a půwodní plnomocí. §. 134. Komora poslanců má na tak dlauho wolnau moc, obžalowati ministra, a kassační saud práwo, jej sauditi, až zákon o tom jinak rozhodne. Awšak kassační saud musí zločin obšírně rozložiti a trest wyměřiti. Trest nesmí ale překročiti zatkuutí, kromě pádůw w zákonu trestním určitě wytknutých. §. 135. Uřednictwo saudů a tribunálů zůstane, jak jest nyní, až o tom zákon wyjde. Tento zákon musí ale za prwního zákonodárního sněmu sepsán a wydán býti. §. 136. Zákon, který se na tomtéž sněmu wydá, určí způsob prwního jmenowání audůw kassačního saudu. §. 137. Základní zákon od 24. srpna 1815 jest zrušen, jakož i provinciální a obecní statuty. Awšak provinciální a obecní úřady zůstanau we swých práwech, až zákon jinak o tom ustanowí. §. 138. Od toho dne, kde ústawa do žiwota wstaupí, jsau wšechny zákony, dekrety, uzawření, nařízení a jinaké ustanowení, které čelí proti ní, zrušeny. Doplňující nařízení. §. 139. Národní kongress prohlašuje, že o následujících předmětech mají se w co nejbrzčím čase wydati zwláštní zákony. 1. o tisku; 2. o zřízení saudů porotních; 3. o financích; 4. o provinciálním a obecním zřízení; 5. o odpowědnosti ministrů a druhých auředníků; 6. o zřízení saudnictwí; 7. o revisí wýkazů pensijních; 8. o prostředcích, jak by se nadcházelo neřádům; 9. o revisí zákonu o bankrotu a odkládaného placení; 10. o zřízení wojska, práwa powyšowacího, wystupowání ze služby a wojenských trestních zákonů, a 11. o revisi zákonníku. W Brusselu w palácu národním dne 15. února 1831. President. Tajemníci. Audowé kongressu národního.


28. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Z Karlína. (Článek ke zvláštnímu povšimnutí.) –Roční schůzka čtenářské společnosti., Autor: Havlíček, Karel
Z Karlína. ( Článek ke zwláštnímu powšímnutí. ) – Roční schůzka čtenářské společnosti. Známá je již mnohostranně we wlasti naší horliwost Karlínčanů, která se wždy welmi důstojně jewí. Nejkrásnější ale ze wšech 31 skutků, které tam podnikli mužowé bedliwí o další wzdělání a pokrok, jest založení zwláštního spolku čtenářského, který se tam přewýborně daří, že by welmi mnohým jiným místům Karlín w tomto ohledu za wzor slaužiti mohl. W neděli dne 17. Ledna držela tato společnost we wewelikém sále hostince „ Města Lipska " wýroční schůzku, w přítomnosti wáženého Karlínského úřadu a hojných hostů Pražských i Karlínských, při kteréžto schůzce zaslaužilý a neunawený podnikatel wšelikých wšeobecně prospěšných ústawů p. Branislaw Mencl, mistr klempířský w Karlíně, spráwu o činnosti spolku a aučty přednášel. Z těchto se jewí, že tato společnost od prwního shromáždění swého dne 14. Ledna 1843 nyní počítá 40 činných členů ( 6 se powažuje za odstaupilé, sice by bylo 46 ). Na počátku 1846 bylo wšech činných členů jenom 16. Knih má nyní společnost 434 swazky pod 237 čísly w ceně 225 zl. 58 kr. stř. Na počátku r. 1846 bylo 342 swazků w ceně 150 zl. 42 kr. stř. Za wšechny knihy ale wydáno jest jenom 90 zl. 17 kr. stř., ostatní darowány jsau neb lewněji kaupeny. Z činnosti spolku za r. 1846 uwádíme jen hlawnější události: Opatrowně Karlínské dáno 102 zl. 36 kr. stř. co čistý wýnos plesu držaného dne 10. Února. Na obnowení kapličky, co poděkowání za ochranu při weliké powodni 1845, sebráno 74 zl. stř. Obnowení stálo 146 zl. 48 kr., při čem wšak mnozí dobrodinci zdarma mnoho učinili. Dne 1. Ledna na zaswěcení její držán pak wečer slawný ples, jehož čistý wýnos 133 zl. štř. na zaprawení autrat darowán. Dne 8. Čerwna, učiněn od p. wrchního náwrh aby se škola zpěwecká pro towaryše zřídila, a wydalo popsání Karlína. Také jednáno o tom, jak by Karlín za město wyzdwižen a kostel w něm rychleji wystawen býti mohl. W obau ale těchto wěcech od spolku dále nic wyplněno nebylo. Škola zpěwecká založena jest, ale zanikla brzy. Dne 10. Srpna přijat jest náwrh ke zřízení bratrstwa nemocné podporujícího a zemřelým na pohřeb přispíwajícího. Dne 31. Srpna odewzdán jest společnosti od slaw. úřadu místního dekret wys. slaw. Zpráwy zemské na založení a zřízení průmyslowé knihowny w Karlíně, s doložením, aby se stanowy k potwrzení podaly ( což se stalo 15. Září i s německým překladem ) a aby každoročně dwa stejní wýkazowé nowě přibylých kněh slaw. úřadu pro c. k. censuru odewzdáni byli. Společnost přistaupila do Matice české. Ze sbírky, učiněné při slawnosti dne 31. Prosince, zakaupen jest jeden nástroj pro nedělní průmyslowau školu. Wůbec bylo wydání celoroční spolku 1306 zl. 4 1⁄2 kr. a příjem 1277 zl. 40 1⁄2 kr., z čehož widíme znamenitau aučinliwost Karlíňanů. Naschwál jsme zde položili obšírněji tuto spráwu, aby snad jinde spanilomyslní občané dle tohoto krásného příkladu se říditi mohli, což si upřímně přejeme. Konečně sluší nám oceniti zásluhy p. Mencla, jenž o probuzení smýšlení takowého w Karlíně nemalé zásluhy sobě získal. H. B.


19. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: Některé zdejší noviny datují, Autor: Havlíček, Karel
H. Některé zdejší nowiny datují dnes číslo swé: Několik dní před příštím apoštola Ronge! Druhý apoštol Schütte také již se nachází we Wídni. Zdá se mi, že tito pánowé srdečně se nad tím rmautí, že zde w Rakausích již trochu legalnosti počíná, a proto přišli zase kaliti wodu, aby mohli lowit. Myslil bych ale, že málo ulowí.


4. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Sdělujeme váženému obecenstvu], Autor: Havlíček, Karel
Sdělujeme wáženému obecenstwu potěšitelnau zpráwu, že děla, jenž po dlauhý čas z mostu od Malé strany ke Starému městu, jmenowitě redakcí Národních Nowin do oken obrácena byla a tím její odwahu znamenitě chladila, již odwežena jsau, pročež si zmíněná redakce z hluboka oddechla. –


16. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
* * * Wčera s wečerním powozem na železnici odebralo se wíce českých poslanců, mezi nimi Palacký, Strobach, Rieger, Hawlíček do Kroměříže. Rieger promluwil k doprowázejícím o příčině odjezdu poslancůw z Wídně a wyzýwal gardu, aby statečně hájila nyní řád w interessu swobody. Palacký pronesl několik slow.


4. duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [kritická úvaha o nevděku rakouské vlády ke Slovanům], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Nepoctiwost se tresce sama: jděme nyní do Uher a hleďme, jak se tam tato sada wyplnila a snad, owšem bohužel! ke slowanské škodě ještě wíce wyplní. — Když rakauská wláda byla w nejhorších těsnostech minulého roku, zdwihli se wšichni skoro Slowané s upřímnau a poctiwau ochotností zachowati Rakausko. Prawíme-li „ zachowati Rakausko “, nesmí nikdo mysliti, že snad Slowané ještě tak dalece nedospělí jsau w uwědomění politickém, aby myslili, že jenom jediný účel od Boha na ně wložený jest, zachowati starau budowu rakauského císařstwí, která rozličnými náhodami sestawena jest. Každý národ musí mít dle zákonů Božích a přirozených hlawní ohled na sebe a na swau budaucnost: prawíme-li tedy, že Slowané chtěli zachowati Rakausko, musí se samo sebau rozuměti, že Slowané w zachowání Rakauska widěli zároweň swůj wlastní prospěch, swau wlastní swobodu. Wláda naše widauc jedinau naději trwání říše rakauské we Slowanech, neopominula slibowati nám přátetstwí swé, kterýžto slib jsme přijali, očekáwajíce wždy od wlády za wšechny oběti swé aspoň sprawedliwost, aspoň rownopráwnost s jinými národy, rownopráwnost s těmi Maďary, Němci a Wlachy, proti kterým jsme museli chrániti Rakausko! Předešlé liberální, ale owšem slabé ministerstwo Dobblhofowo počalo již náležitě poznáwati zásluhy Slowanů a prawý staw swé říše, kdežto až posud se nezdála ani rakauská wláda wěděti, že také Slowané w Rakausích bydlí! Ministerstwo Dobblhofowo ustanowilo na mnohá usilowání českých poslanců Jelačiće-bána za plnomocníka w Uhřích a za hlawního welitele wšech wojsk proti Maďarům. Tu wypukla we Wídni říjnowá maďarsko-německá revoluce proti ministerstwu Dobblhofowu Newí se arci posud, jakého spoluaučastenstwí měla strana zpátečnická při této říjnowé revoluci, a bylo by to pro historii snad weledůležité, odkryti wšechny nitky této revoluce. Kdo wí kam by některé zabíhaly?! a wšechno se zwrátilo. Wláda přišla do jiných, méně národu přízniwých rukau, a prwní krok nowé wlády byl, ustanowiti místo Jelačiće knížete Windischgrätze. Kdyby se podobné odstrčení bylo stalo někomu jinému než Slowanowi, nebylo by odešlo bez welikého powyku. Ale Slowané jsau národ trpěliwý, holubičí. Newíme, z jakých příčin odewzdala wláda nejwyšší welení Windischgrätzowi: bála-li se, aby Slowané k weliké moci nepřišli, nedůwěřowala-li oddanosti Jelačiće-bána, aneb držela-li Windischgrätze za schopnějšího wůdce. Ale stalo se — a následky toho kroku cítíme nyní. Windischgrätz dokázal welikau neschopnost swau mnohými skutky, wšeobecný jest hlas o tom u wšech znatelů, že kníže Windischgrätz wedl uherskau wálku nejnešikownějším spůsobem, který by se jen wymysliti dal. Kdyby byl Jelačić zůstal welitelem, byla by wojna již aspoň w hlawní části ( neboť jednotliwé nepokoje budau w Uhřích dlauho panowati, třeba i císařská strana zwítězila ) ukončena w zimě za příhodného počasí; pod Jelačićem bylo by wojsko bojowalo s nadšením, kdežto se pod Windischgrätzem proti maďarskému nadšení bojowalo jen podle rozkazů, a kdo wálce rozumí, wí zajisté, jaký rozdíl jest bojowati s nadšením pro swau swobodu a swůj národ, a bojowati jen z powinnosti. Jak daleko přiwedl nyní kníže Windischgrätz wálku uherskau? Tak daleko, že mají nyní Maďaři celé Sedmihrady a skoro celé Uhry až po Dunaj, stojí aspoň již nedaleko Peště, a smělost Košutowa jde tak daleko, že powolal již sněm do Peště! Nic nebrání nyní Maďarům obsaditi opět Slowensko, a jak oni řádí w krajinách opět nabytých, jak se krutě mstí nad Slowany a Rumuny, swými nepřáteli, toť je powědomo. Tak tedy způsobil kníže Windischgrätz swau přewrácenau methodau neštěstí pro celé Uhry, kdežto některé krajiny již několikráte šly z jedné nepřátelské ruky do druhé, a pokaždé byly trápeny a drancowány!! A nyní po wšem tom stojí wěci tak jako na počátku a snad ještě hůř! — Kdyby byl Jelačić-bán hlawním welitelem, nebyl by dělal tak dlauhé příprawy, které pohltily nejpříhodnější čas k wálce, nebyl by také wstaupil do přátelstwí s maďarskau šlechtau, nebyl by wysílal do slowenských krajů komissaře maďarské, jako to činil kníže Windischgrätz. Kdyby se byla okázala Slowanům dobrá wůle, byla by též wálka w Uhřích s jiným prospěchem se wedla: ale zrowna od té doby, co wyšla oktrojowaná ústawa, počali Maďaři jedno wítězstwí po druhém dobýwati, a když jsme my w Národních Nowinách hned tenkrát wyslowili, že se z oktrojowané ústawy nejwíce raduje Košut, ukázalo se nyní, že jsme prawdu měli. Jak Srbům tak Chorwátům, zwláště ale ubohým obywatelům Hranice wojenské odňala jistotně oktrojowaná ústawa mnoho ochotnosti proti Maďarům. Jak nyní píší ze Záhřebu, slibuje se sice opět Chorwátům něco — ale... Když jsme nedáwno wytýkali ministerstwu, že rušíc sněm říšský wymlauwalo se, že to k wůli jednotě říše činí, a pak počalo přece wydáwati zákony jen pro neuherské a newlaské země, poučily nás polo - neb zcelaministerské nowiny „ Presse “, že prý se nemohly ty zákony wztahowat na Uhry a na Wlachy, protože tam je staw obležení! Krásný důwod! Jak pak se tedy mohly wztahowat na Halič, na Rakausko, kde také je staw obležení, a proč se newztahowaly na Chorwátsko, kde není staw obležení? Tuto otázku „ Presse “ sotwa zodpowídá, ani ministerstwo! Owšem, owšem, člowěk by musel být příliš newšímawý, aby nepozorowal, kam to wšechno směřuje!


6. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [V Praze 5. června], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W Praze 5. čerwna. Sprosté jest u nás příslowí: Šelma, kdo dělá wíc než může! a to nám bezděky napadlo čtaucím dnešní úwodní článek Prager Zeitungu, který prý – jak sám spisowatel jeho prawí – sepsán jest pro obhájení cti rakauských národů proti utrhání p. Hawlíčka. Hlawní aukol Prager Zeitungu, pro který wycházejí tyto ministerské nowiny, musí a má ale býti ten, aby hájily čest našeho ministerstwa, a tento aukol zdá se nám býti tak weliký, tak nedostižitelný, že skutečně nezbude Prager Zeitungu mnoho času a sil na jiné wěci. Z toho ohledu a také ještě z mnohých jiných příčin bude tedy nejlépe, když Prager Zeitung zanechá hájení cti národů rakauských jim samým, aneb wůbec jiným lidem. Prager Zeitungu již to jaksi lépe sluší, když rakauským národům na cti utrhá ( ku př. Čechům po loňském čerwnu atd. ), než když jejich čest chce hájiti. Co se ale mne týče, také nemusí mít Prager Zeitung welikau starost o rakauské národy, abych jim na cti neutrhal: neboť národowé rakaušti, kdybych to skutečně činil, nebudau moje nowiny čísti a tak si nejlépe sami pomohau bez pomoci Prager Zeitungu, který ostatně tak jest nejapný pomahač, že skutečně sám nazwal ministerstwo despotickým, ačkoli to nyní upírá. Že staw obležení Prahy se wztahuje na celau zem ( jmenowitě skrze nowiny, které w Praze wycházejí ), to je přece tak patrno, žeby ani Prager Zeitung neměla na to zapomínati. Owšem se musí dát našemu wojenskému weliteli panu podmaršálu Khevenhüllerowi to sprawedliwé swědectwí, že redaktorům neklade nic w cestu a dowoluje i oposici, ale w tom se s námi jistě každý srownáwati bude, že jest lépe býti w ochraně zákonů, než w pauhé moci ( třeba i sprawedliwého ) wojenského welitele. Co se nowého spiknutí týče, pronesl jsem již swé mínění o něm, a počkám nyní opatrně, až ohlášeny budau wýsledky wysetřující komisse. Prager Zeitungu radím ze žurnalistické collegialnosti to samé – zkušenost učí, že není dobře mluwiti mnoho o spiknutí před ohlášením auředních důkazů! Tomu se wšak nedíwím, že Prager Zeitung na kn. Schwarzenberga strany uherské wojny nic připustiti nechce; „ čí chleb jíž, toho píseň zpíwej! “; zajisté žeby se ministerstwo poděkowalo za to, kdyby ještě wládní nowiny, které na autraty wládní wycházejí, chtěly ministerstwu dělat nepříjemnosti. Opposiční nowiny jich beztoho tak mnoho nadělaly, že musely skoro wšechny přijít do obležení! To wí beztoho každý, že naše ministerstwo za to nemůže, že tato uherská wálka se welmi špatně daří; wina toho je jenom na Košutowi! Kdyby byl kníže Schwarzenberg na místě Košutowě a Košut na místě knížete Schwarzenberga, již by dáwno bylo celé Uhersko přemoženo? – W tom dáwám Prager Ztgu docela za prawdu. Konec býwá ale při wšem nejhezčí. Proto tedy, že rakauští národowé wšechny trampoty, nesmírnau rekrutýrku, ažio 25 a 35 procent, ustawičné dluhy, nejwětší anarchii a nepořádek w auřadech, staw obležení, oktrojowanau ústawu atd. atd. atd. trpěliwě snášejí Nota bene, k čemu je také i já napomínám. Red., proto jest z toho widěti oddanost a důwěru lidu k ministerstwu a hanebnost falešných proroků ( rozuměj také mezi nimi H. B. ), kteří prý lidu wšechny aumysle wlády w nejčernějším swětle předstawují. – A kdyby to lidé zas trpěliwě nesnášeli, řekla by Prager Zeitg., že my je k tomu dráždíme! – Co prawí Prager Zeitung o wšeobecném mínění, které prý jest pro ministerstwo, o tom musíme jen podotknauti, žeby to bylo prawda, kdyby to stálo w jiných nowinách. Takto ale si musí každý rozumný člowěk jen pomyslit: Za swé peníze může se nejbledší holka dát wymalowat s čerwenýma twářema! – Kdyby byl Košut ministrem v Rakausích, wsázím se s panem redaktorem Prager Zeitungu o newím co, žeby tam o něm taky stálo, že je hodný pán a že má wšeobecnau důwěru. To jsau již tak slabosti wládních nowin, za které ani sami nemohau.