10. duben 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Med a vosk, Titulek: [Profesura slovanských jazyků a literatur v Pešti], Autor: Havlíček, Karel
Profesura slowanských jazyků a literatur w Pešti. Nedáwno podali slowenští a srbští studenti w Pešti k náměstnictwu králowskému žádost, aby při wysokých školách Pešťanských zřizena byla katedra slowanských jazyků a literatur, na kterou žádost se podepsalo 109 mladíků. W každém ohledu je horliwost jejich chwalitebná, že sami o swé wzdělání w národním jazyku pečliwi jsou. A w Pešti by práwě takowá katedra welice byla na dobrém místě, poněwadž w Uhřích Slowané co do počtu přece nejpřednější lid jsou. Jenom aby se snad slowanská gramatika newykládala Slowanům w řeči maďarské! To by byla weliká zacházka. – Dle našeho mínění mohlo by se tam dílem česky, dílem srbsky přednášeti, čemu by jistě celé posluchačstwo rozumělo, a jelikož by se ani srbštině ani češtině přednost nedáwala, byli by snad i Slowáci i Srbowé spokojeni. H. B.


27. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Lord Byron]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. * – * Lord Byron měl wěrného přítele; jmenowal se Brum a byl nedwěd. Hlawní zábawa lorda Byrona byla obléci weliké rukawice a potýkati se s Brumem, který měl owšem wždy košík na hubě. Jednau chtěl lord Byron cestowati w rychlíku, pročež najal dwě místa pro p. Byrona a Bruma. Wečír přijel s Brumem w kočáře, dal mu čepici na hlawu, a tak jej po tmě do poštowního wozu wprawil. Sedli si do zadu wedle sebe, a jeli jen sami. Na nejbližší štaci přibyl nowý cestowatel, krejčí. Ten po několika slowech obrátil se k Byronowi s otázkau: „ Co pak smýšlíte o nynějším poměru Anglicka a Francauska. “ Byron zachrápal, a krejší uražen tím, umínil si s druhým cestujícím w kožichu rozmluwu začíti. „ Špatná silnice “ prawil. Brum neodpowídá. „ Studenau, tmawau noc máme dnes “ a Brum wždy mlčel, jenom Byron aby se smáti nemusel naschwál silně chrápal. Krejčí chtěl Bruma za knoflík zatáhnauti, a wšak nenamakal nic než kožich. „ Račte mít wýborný teplý kožich “ ale když i tu Brum neodpowídal, usnul krejčí. – Můžeme si ale pomysliti, jaký powyk ráno způsobil, když za sebau medwěda seděti widěl. * – * Chudý študent, když se jednau domů wrátil, našel na dweřích napsáno křidau: „ Přijďte dnes na oběd k pekaři N... “ Neopominul to owšem učiniti, a byl dobře wyčastowán. Druhý den přišel opět k obědu; pekař nic neřekl, ale když se študent po mnoha dní wždy opět bez pozwání k obědu dostawowal, rozmrzel se konečně, a prawil mu: „ Jest mi sice, pane bakaláři, waše náwštěwa příjemná, a wšak se diwím, kterak co nepozwaný host tak často k obědu přicházíte. “ „ Račte odpustit “ – prawil bakatář – “ wždy jsem pozwán; kdykoli wečír domů přijdu, wždy stojí na dweřích waše pozwání. “ I hned poslal pekař učedníka do bytu chytrého študenta, by pozwání se dweří wymazal.


22. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Rozmanitosti, Titulek: [překlad zprávy o spolku vlasko-slovanském], Autor: Havlíček, Karel
O spolku wlasko-slowanském, o němž jsme se wčera zmínili, podáwáme tuto blížší zpráwy z Const. Bl.: Zakladatel tohoto spolku jest poslanec z Lewice a redaktor nowin „ Concordia “ Lorenzo Valerio. Aučel spolku jest, podporowati „ bratrskau a činnau lásku mezi Wlachy a Slowany k společné neodwislosti a blahu, “ a „ mezi Slowany a Wlachy tytéž přátelské poměry utwořiti, které již stáwají mezi Maďary, Wlachy a Poláky. “ Dále pak stojí: „ Ačkoliw některé slowanské národy lhostejně hledí na boj mezi Wlachy a Rakušany, ačkoliw některé z nich proti Wlachům bojují, nepustili tito přece naděje, získati sobě tyto národy za spojence a přátely. “ Spolek chce wydáwati časopis, který má za aučel, wzděláwati přátelstwí obau národů a důrazně aučinkowati na wšeobecné mínění, „ dokud se žádaucí zblížení nestane. “ Spolek chce také založiti filiálky we wšech wlaských městech wětších, a se spojiti se wšemi znamenitějšími spolky slowanskými. Mezi audy jest také Dubiński, wystěhowalý Polák, který má redigowati řečený časopis, pak baron Spleny, který se nyní co maďarský jednatel zdržuje w Turině. Prwní weřejný skutek spolku byl manifest na wšechny slowanské národy, který do jejich jazyků přeložen a we wšech slowanských zemích rozšířen býti má. Manifest zní na „ české, ilirské, rusínské a bulharské Slowany. “


5. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: Odpověď Včely - poznámka., Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. Mně se zdá, že by Wám ten Med tak walně nechutnal, kdybych jen ustawičně z domácích kwětin ssála. Wždyť pak ostatní wčely také nesedí pořád w zahrádce před oulem, nýbrž také do dalekých lesů zaletují. Domow náš je proti celému swětu přece jen malinký a nemůžeme se pouze tím spokojiti, čeho nám poskytuje. Žebych ostatně, kdyby wšeho potřebného důstatek byl, zbytečně do ciziny nelítala, toť se wi! – Odpowěď Wčely.


4. duben 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Zrušení cenzury v Rakousku.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Nowý prozatímní zákon o tisku wyšel již we Wídni, ale neupokojil naše očekáwání. Owšem bude trwati jenom do té doby, až se na sněmu zemském zákonní konstituční cestau nowý zákon ustanowí: ale dost, že tak dlauho trwati bude. Myslili jsme, že aspoň saud přísežných ( jury ) nad námi ubohými redaktory, spisowateli a wydawateli sauditi bude, když nám se wšech stran jenom samými pokutami a žalářemi hrozí. Nyní ale nad námi saudí zemský saud, auřad. Dle §. 19 budeme za tupení a hanění zřízení zemského na 3—12 měsíců do těžkého žaláře posazeni; za tupení a hanění spráwy zemské a auředníků w záležitostech auředních dostaneme se také na 13 dní neb i 6 měsíců do žaláře. Dobrá! nebudeme nikdy tupiti ani haněti zřízení zemské: ale jak pak učiníme, když se nám nebude něco líbiti? Jsme již co občané konstitučního mocnářstwí Rakauského eo ipso powinni, wšechno co wláda a auřadowé učiní, chwáliti? Musí se nám wšechno líbiti? To bychom se wěru raději mohli wšichni wystěhowat! A pak jaký nám dal pan ministr domácích záležitosti wýklad toho, co jest tupení a hanění! Bude w Rakausích wšechno to tupení a hanění, co se slawným auřadům nelíbí?! O prozatímní zákone! twých 88 paragrafů leží na nás jako 100.000 centů nejtwrdšího wlaského mramoru! Dle §. 22 se ukládá na oplzlosti a hrubé wýběžky proti studu a cnosti jenom 3 dní až do 3 měsíců žaláře, a w §. 20. na tupení auředníků 14 dní až 6 měsíců!! Tedy jest auředník wíce než cnost, než mrawnost! Urážka proti auředníku přísněji se tresce, než urážka proti mrawnosti a cnosti!!! Widěti již, kdo dělal onen zákon: kdyby jej byla dělala cnost, byla by snad určila wětší trest na urážky proti cnosti, než na urážky proti auředníkům. Cnost jest ale u nás w Čechách wíce, než auředník, pánowé!!


10. červenec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [čtyři anekdoty], Autor: Havlíček, Karel
– W jednom wlaském městě chtěli Rossinimu postawiti na náměstí kowowau sochu; on wšak chladně jim odpowěděl: Socha wás bude stát nesmírně mnoho; dejte mi jen polowic určených k tomu peněz, a já se o každém slawnějším dnu osobně na podstáwku postawím, pak bude moci měšťanstwo místo kopie original podle libosti obdiwowat. – Kdosi nechtěl směnku akceptowat, a před saud powolán jsa k zodpowídání, osprawedlňowal se takto: „ Směnka není prawá; neb já a můj přítel, jenž směnku wystawil, již třicet let si tykáme a směnka zní: Od dneška za dwa měsíce zaplatíte –. “ – W jedných nowinách bylo následující wyzwání: „ Jestliže diwadelní herec p. Kehl, který dwa měsíce u mne bydlel, we čtrnácti dnech swůj dluh nezaplatí, weřejně prohlásím jméno jeho. “ Holzer obuwník. – Anglická definice přítele modního. „ Jest to mužský: u tebe obědwáwá, hráwá, wyjíždí s tebau, peníze od tebe wypůjčuje, manželku twau, jeli krásná, na procházky wodí, stojí u tebe a kauká, jak se do tebe střílí, zapleteš-li se w sauboj, a konečně se obrátí a pokojně díwá, jak tě wedau do wězení, potká-li tě neštěstí.


18. leden 1848, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: O silnicích, Autor: Havlíček, Karel
* O silnicích. Strany oprawowání silnic můžeme mnohým obcím našim, které o ně málo dbají, následující dobrau radu podati, aby se dle ní zprawowaly. Když w Durynkách ( Thüringen ) Němci za starých časů dowěděti se chtěli, zasluhujeli cesta oprawy, následujícím lehkým a důmyslným způsobem to wypátrali. Hnali po cestě hejno husí, a když husy klopýtaly, bylo to znamením, že cesta oprawy zasluhuje. Ještě lepší se nám zdá být následující recept na oprawowání silnic, sdělený nám od jistého čtweráka s tau wýmínkau, abychom jej co wynálezce nejmenovali. Jest pak následující: „ Zapřáhni pár prudkých koní, wezmi bričku bez pér a se sedadlem prkenným bez polštáře. Item wezmi po obědě urozeného pana France, a posad jej na to sedadlo, pak sedni na kozlík, a cwálej, co koně stačí, po celém panstwí. Ráno druhého dne wyjde z kanceláře následující nařízení ke wšem rychtářům: starší pravopisný systém Richtahrschy … ckei! Naržysuge sze vaam prschjssnge, abistesse doßtawüll seithra tschaßtnje rahno wo 5 hodginahch na wobravowahnie zessti stržyadwazjti robothniickama s laaßki. Jest to psáno rustikální dobropísemností, jak každý widí: při nynějších zlých časích nemůže se na wšední den do štrapáce pasírowat lepší prawopis český, a také by ani Matice Česká upříti nemohla, že jest takowý prawopis na zprawowání cest dost dobrý. H. B.


10. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [otisk přípisu], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
* * * Poslanec na říš. sněmu Dr. Polaczek ( z Lewice ), jeden z nejzůřiwějších Frankfurtistů, poslal následující přípis ke swým woličům do Jablonce ( Gablonz ), jejž zde klademe w doslowném překladu: Ctěným pp. woličům Jabloneckého okresu! Pospíchaje se zpráwau, že se Wídeň po wražedlném boji dne 28. t. m., na předměstích swedeném, dnes w noci wzdala, dáwám též spolu swým wolitelům wědět, že JMC. uzawřela přeložiti říšský sněm Wídně do Kroměříže. Woliti město Kroměříž za sídlo ústawního sněmu říšského, bylo tolik, jako uznati slowanský, respektive český princip pro celau monarchii, poněwadž Ceši, jichž se as 20 mezitím k pokautnímu parlamentu w Holomauci sestaupilo, nawrhli sami wýše dotčené město k tomu, a poněwadž dle jejich zámyslů Kroměříž bude někdy středem říše slowanské, která se má utwořiti z Čech, Morawy, Slezka s jedné a z uherských Slowan s druhé strany, pročež chtějí již teď ono město přesídlením tam ústawního sněmu říšského oslawiti a znamenitým učiniti. Sněm říšský poslal sice přiloženau adressu do Holomauce, z níž ráčíte wyrozuměti, že k přeložení sněmu z Wídně nemá císář ani práwa; pochybuji ale, že bude tato adressa míti nějakého aučinku, jestli nebude též od wolitelů co nejúsilněji podporowána. Wídeň započala dne 6. října zaufalý boj pro německau národnost w Rakausích, wlastně proti uznání nadwlády slowanského principu; i jest zapotřebí, aby též ostatní krajiny německé bojem pokojným, rázným předstawowáním a protestowáním se zasadily o interessy německé. Prospíwalo by tuze, kdyby ze wšech krajin německých se odesílaly protesty proti přeložení říšského sněmu, a to jak možná rychle, i dowoluji si žádost wznésti na mé pp. woliče, aby strany toho učinili potřebné kroky w krajinách německých w Čechách, a sice prostřednictwím centrálního spolku w Liberci. Neopominu swým časem podati wěrnau zpráwu o sběhlých zde událostech, i mám čest se psáti Wašnostem nejoddanější Dne 30. října 1848. Dr. Polaczek.


5. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Šlechtic potkav sedláka]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowná Nowinka. – Jistý šlechtic potkaw sedláka otázal se jej, kam jde? „ Já newím! “ odpowěděl sedlák. Šlechtic tak krátce odbyt rozzlobil se a rozkázal, chlapíka naučiti mores, a wstrčiti jej do žaláře. „ Hleďte, milost pane! “ prawil sedlák, „ že jsem dobře odpowěděl; neb jsem nemohl wědět, když jste se mne tázal, že budu muset do díry! “


6. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Slováci, Titulek: [Z chorvatských novin], Autor: Havlíček, Karel
Slowáci. [ tři hvězdičky ] Horwatské nowiny přinášejí obšírnější zpráwy ze slowenského powstání; byť i na nějaký čas bylo ono podniknutí překaženo ( ač dle nejnowějších ale nejistých zpráw powstání znowu se zmáhá ), přece uznáwáme za naši powinnost, doplniti dříwější jen powrchní zpráwy w našich nowinách. W Březowé ( nitranská župa ) 28. září. Wčera jsme se již bii [ bili ]. Doraziwše předwčírem do Březowé a uspořádawše se lépe než w Mijawě, šli jsme spat. S úswitem zdwihne se náramný powyk: „ Wojsko! wojsko! “ Traubením, zwoněním a střelbau swolali jsme náš lid, i udeřili na nepřítele z dwau stran se hrnaucího. Z blízké wesnice Tureluky táhla na nás 11. setnina Ceccopierských a stanula as na 200 kroků před Březowau. Naši lidé, z wětší části kosami a cepy, ale méně puškami ozbrojení, wytáhli proti nim; wojáci, widauce pořád zmáhající se zástup, dělali jakoby cauwali, ale wypáliwše w cauwání, zabili nám jednoho na místě a dwa poranili. Naši wypálili zase na ně, a wojáci učiní „ rechts um, “ pak „ marš “. Naši doprowázeli je až k městečku Senici a uchwátili 2 z nich, odňali jim wozy, na kterých měli plný sud starého dobrého wína a slaniny, jež jim Maďaři dali, aby na nás šli. Ti Taliani museli být asi na mol spití, neboť ti 2 zajatí ještě newystřízliwěli. ‒ Když se to dělo na Turolucké, bylo též na Hradišťské cestě žiwo. Tam s ranním jitrem objewila se škadrona kyrysníků Walmodenowých na blízkém náwrší. Naše přední stráže wypálily; totéž učinili wojáci, kterým se potom powedlo obklíčiti stráže a od ostatních odsekli; ale stateční studenti Pražští a Březowečtí jonáci brzo se protlaukli. Přiraziloť též brzo 300 našich na pomoc, a wojáci znamenajíce náš duch a špatné swé postawení, obrátili koně a auprkem se hnali nazpět do Hradíště; 3 z našich uchwátili s sebau. Kolik bylo mrtwých a raněných ze strany wojáků, newíme, neboť je wzali s sebau; že jich bylo několik, jeť jisto, neboť se nestřílelo slepě, a pak byly pušky w rukau Pražských a Wídeňských studentů. ‒ Co jsme na dwau stranách nepřítele zahnali, udeřil on z třetí z Wrbowa. Byla to jedna kompanie Ceccopierců. Když jsme proti sobě došli, jali jsme se parlamentowati, ačkoli již dříwe na welení kapitánowo „ palte! “ wojáci, kteří z Mijawy přišli do Wrbowa a nyní proti nám stáli, pušky k noze spustili a od nás sláwau pozdraweni, s Vivat odpowěděli. Blaudek, wůdce našeho wojska, smlauwá se s kapitánem, slibuje mu, že ho nezajme; ale lid, jak Blaudek se wzdálí, rozhořčen nad tím, že wojsko sem přišlo, zajisté se žádným přátelským úmyslem, poněwadž kapitán střílet rozkazowal, obklopí je a jme se mu pušky odejímat, což wojáci w dobrotě wzdali i se wší municí, co u sebe měli. Z důstojníků nebyl tu leč kapitán, a toho jsme jali, ale pustíme jej na čestné slowo, že nebude wíce proti nám. Jedwa se to wšak stalo a naši lidé se o 3. hodině k obědu chystali, přitáhne garda maďarská a šlechtici, mezi kterými Tarnóczy, Ocskay, Maršo a j. byli w čele. Ti bláhowí lidé přijeli nejwíce na wozích jakoby na swatbu. Naši udeřili na ně, i ztratili 2 mrtwé a 597 3 jsau raněni; z nepřátelů jsme 4 uchwátili, mezi nimi 3 raněné, pak 4 wozy a 6 koní. Po krátké šarwátce ucauwli do Wrbowa od našich pronásledowáni. Wadilo nám, že jsme nemohli s našimi lidmi dobře operowati, sic bychme byli již wzali Hradiště, Wrbowu a Turuluku. Lid slyše o našem počínání, přichází ze wšech stran na pomoc. Wčera bylo tu as 5‒6000 ozbrojených lidí; z těch rozešla se již zase třetina; jak bude ale třeba, že zase přijdau. Ze wšech stran docházejí deputace, i ptají se, co mají dělat. ‒ Šlechticowé a kněži katoličtí roztrušují zde, že jest to boj pro wíru, i chtějí tak katolíky, jestli se dají, wésti proti ewangelikům. W našem táboru máme přes 1000 katolíků, kteří dobře wědí, oč tu jde. ‒ Dnes půjdeme dále.


14. červenec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [satirické zprávy], Autor: Havlíček, Karel
* – * Nowý wýborný prostředek proti podagře. – Jedny amerikánské nowiny ( prawdomluwnost jejich jest wšude wyhlášená ) podáwají wšem podagristům wýborný fizikální prostředek a sice: Ať wezme podagristra na hlawu klobauk mědí kowaný, a boty ať obuje cinkem obkládané, které se pak kyselinau sírkowau rozředěnau ( verdünnte Schwefelsäure ) naplní, načež se drátem kowowým skrze šew zadní u spodek prošitým spojiti musí boty s klobaukem. Jak mile se to stane, běží hned podagrista, puzen jsa galvanismem, w nejwětším cwálu přes hory a doly, blátem a trním 100 i 150 mil, až se kyselina wypotřebuje. – Radí tyto nowiny každému P. T. panu podagristowi, který by tomu newěřil, ať to sám na sobě zkusí: že nepotřebuje chodit do líkárny. * – * Po jisté železnici jeli we woze druhé třídy jediný pán a jediná cizá paní. Pán, rozmluwu kolikráte zapřísti hodlaje, wždy ale ne jiné, než docela krátké a pak dokonce žádné odpowědi od paní nedostáwaje, zapálil si cigaru. Paní wědauc, že w druhé třídě jen s powolením ostatní společnosti kauřiti se smí, chtěla na to sauseda swého upomenauti prawíc uštěpačně: „ Nezdáte se páne znáti rozdíl we třídách wozů. “ I welmi dobře! Rozdíl jest ten: w prwní třídě chowají se cestující hrubě ku konduktorowi, w třetí třídě chowá se konduktor hrubě k cestujícím, a w druhé třídě chowají se cestující hrubě mezi sebau. “ * – * Přišel k Adamu Riesowi, welikému až posud známému počtáři, kasír řka: „ Mám roční služby 300 tolarů, na to si držím dwa koně, slaužícího a ještě pachole; wypočítejte mi, jak bych s tím nejlépe wycházel. “ Adam Riese odpowěděl: Multiplikuj to drábem, dividuj katem a wyjde ti to dobře. “ – Za několik let skutečně byl kasír oběšen.


1. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Poměr zločinců v rakouských zemích., Autor: Havlíček, Karel
353 Poměr zločinů w rakauských zemích. Již jest jakýsi zastaralý obyčej, předhazowati slowanským národům a Čechům zwláště jakausi wětší schopnost a chuť ku krádeži a k jiným přestupkům. Ačkoli wlastně takowé předhůzky ani charakteru národnímu wždycky na ujmu nejsau, poněwadž z docela jiných příčin zločiny powstáwají než z charakteru národního, ( kteréžto příčiny zde jmenowati nemůžeme ), přece nás těší, že i ciframi na jisto dokázati můžeme neprawdu této předhůzky aspoň strany Čechů a Morawanů. We wyšlé letos knize: Jahrbücher der Gefängniszkunde IX. Band 1 Heft. Frankfurt am Main, čteme následující přehled zločinů w Rakauských zemích. Dle ročního průměru od 1820 do 1840 bylo w kriminálním wyšetření: w Krainsku a Koroši wždy jedna osoba z 2259 obywatelů w Morawě a Slézsku 1810 w Štyrsku 1764 w Přímoří Ilirském 1564 w Čechách 1496 w Lombardsku 1360 w Haliči 1238 w Horních Rakausích 1238 w Tyrolích 1154 w Benátsku 1150 w Dolních Rakausích wždy jedna osoba z 739 obywatelů w Dalmatsku 649 Z toho pozorujeme, že Němci a Wlaši nejwíc, Slowané ( wyjma pauze Dalmatsko ) nejmíň zločinců mezi sebau mají. Do těžkého wězení na 10-20 let odsauzeni jsau z 1000 zločinců w průměru: w Čechách 11 w Morawě a Slézsku 13 1/2 w Rakausích 17 w Štyrsku 19 w Haliči 19 w Krainsku a Koroši 23 w Přímoří Ilirském 30 w Tyrolích 36 w Benátsku 40 w Dalmatsku 42 w Lombardsku 59 Z čeho widíme, že u nás nejmíň welikých zločinů se páše, a nejwíce w jižních zemích. Toto tedy pronesli jsme na upokojení starostliwých: jinak ale doložiti musíme, že tento wýčet zločinů nikoli není měřítko důstojnosti národní. Neboť wedle welikých a mnohých zločinů mohau býti weliké a mnohé cnosti.


15. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Anglické noviny Times přinášejí o Maďařích následující článek, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Anglické nowiny Times přinášejí o Maďařích následující článek: Nebude snad od místa, krátce se zmíníti o spojení, w němž dům rakauský stál po tři století s národem maďarským, a poukázati na příčiny, za kterými se revoluce w Uhřích proměnila w boj o neodwislost, jenž buď jednu welmoc ewropejskau zničí, buď maďarské ústawě konec učiní. Začínajíce o předmětu tomto psáti, nechceme nikterak w ochranu bráti aneb ukrýwati špatnau politiku wlády rakauské, která danému slowu častokráte nedostála; také wšak se nedáme swésti enthusiasmem, nímžto statný odpor Maďarů pokrýwá špatné jejich instituce, jejich asiatský charakter a jejich rozepři, jíž se s mnohých stran dobře neporozumělo. Králowstwí uherské zajímalo mezi státy ewropejskými we wěku středním místo mnohem důležitejší než w dobách pozdějších; diwnau náhodau wšak počal wplyw jeho klesati od té doby, co arciwéwodowé rakauští na trůn uherský powoláni byli. Této okolnosti wšak náhlý úpadek civilisace Maďarů přičten býti nemůže; příčinau jeho byla jiná událost, na níž wětší wáhu klásti sluší. Dwě třetiny králowstwí padly pod moc Turků; w Budíně, w Jagru, w Králowském Bělehradě, we Waradíně a w jiných městech uherských sídleli turečtí pašowé a knížata sedmihradská byla podřízena Portě. W bitwě u Moháče r. 1526 nebyl jeden mocnář přemožen neb jedno wojsko poraženo; tenkráte klesnul celý národ, a celá zem padla w porobu. Soliman a jeho potomci stali se neobmezenými panowníky w Uhřích a sami Maďaři se ucházeli o jejich přízeň. Jakkoli staw tento téměř 150 let trwal, nebyla neodwislost země uherské zničena; korunu uherskau nesli tenkráte arciwéwodowé rakauští, jenž z druhých zemí swých takowau moc proti Turkům přiwedli, s nížto by Maďaři sami nikdy byli newystaupili. Boj tento trwal 150 let; zem uherská byla w době té téměř w týchže poměrech, w jakých byli ostatní země turecké w Ewropě. Udrželyť se tam tytéž okresní a obecní instituce, kteréž jařmo turecké i jinde přečkaly, zem ale byla w neustálém nepokoji, jenž stopy předešlé civilisace zničil. Uhersko bylo tenkráte tak slabé, že ani táhnutí tureckého wojska k Wídni zabrániti nemohlo, owšem základem weškerých jeho operací se stalo. Budín byl tenkráte klíčem říše turecké. Dlauhý boj tento wšak byl předchůdcem oswobození Uherska, kteréž nebylo wybojowáno wlastní zbraní jeho, nýbrž zbraní Rakauska a Německa. Znamenati sluší, že Německo we wálkách s Turky žádného podílu nebralo; pod slowem „ Německo “ wyrozumíwají se zde ostatní země rakauské, kteréž k říši německé počítány byly. Od té doby wzala wálka jiný směr. Pewnosti tureckých pašů rychle klesaly, a r. 1687 porazil Karel z Lotrink weškerau sílu tureckau u téhož Moháče, jenž druhdy byl swědkem porážky krále Ludwíkowy. Umíraje zwolal obránce pewnosti Budínské, že Turci wíce w žádné bitwě proti křesťanům neswítězí. Ještě před koncem sedmnáctého století zawřel princ Eugen w Karlowcích pokoj, jenž zem uherskau z jařma tureckého wyprostil. Boj tento byl weden a dokončen prostředky Rakauska; nebo Maďaři sami přispěli k zahnání nepřítele welmi málo a kuli častokráte s Turky pikle proti křesťanstwu — bolestná to arci zpomínka. Takowauto službu proukázal dům rakauský zemi uherské; na takowém základě spočíwá jejich spojení. Nedá se zajisté upříti, žeby Uhersko z wětší části až po dnes w týchže okolnostech bylo ostalo, w nichžto se nyní nachází Walašsko a Multany a jiné turecké země w Ewropě, kdyby některá welmoc ewropejská w interessu wlastních práw swých země této se byla neujala. W době této, která stýká se zlatým wěkem Francauska pod Ludwíkem XIV. a se založením anglické swobody pod Wilémem III., w době té udržowalo Uhersko památku středowěkých privilejí swých na řídkých, awšak bauřliwých sněmech; wláda wšak byla w rukau tureckých pašů, aneb lepe řečeno, wlády w Uhersku ani nebylo. Z této poroby bylo tedy Uhersko na začátku předešlého století od Rakauska wyproštěno. Po wyhnání Turků byla pozornost císaře Leopolda obrácena k upewnění moci Rakauska w Uhřích. Mnohá podniknutí jeho byla přenáhlená a nesprawedliwá; nesmí se ale zapomenauti, že maďarští nespokojenci s tureckau wládau we stálém byli spojení. Od Jana Zapoljy w šestnáctém až k Rákocymu w osmnáctém wěku, byli wůdcowé Maďarů nástroji Turků proti Rakausku. Byli wšak také nástroji Francauzů: Ludwík XIV. jich welmi dobře použil, neb když na rowinách Blenheimských W bitwě u Blenheimu r. 1704 byli Francauzowé a Bawoři pod Tallardem, Marsinem a kurfirstem baworským poraženi od Angličanů a Rakušanů, jež wedli Marlborough a Eugen. Red. wojska anglická a rakauská wítězila, wypuklo w Uhřích zbauření, které pro wládu rakauskau dost nebezpečné bylo. Následkem zbauření toho musilo totiž Rakausko síly swé rozděliti, což wéwoda Marlborough dost těžce nesl. Námořní mocnosti se snažily hádku tu, která Rakausku nemálo škodila, wyrownati a podporowaly je w Španělsku a w Itálii, na hořením Dunaji a na Rýnu. Lord Sonderland a Mr. Stpney, jež Anglicko k wyjednáwání poslalo, radili, aby se učinilo to, co by i nyní učiniti se mělo, totiž aby práwa Uhrů prohlídnuta byla! a přede wším pokoj se uzawřel. Rakausko wšak náwrhům těmto twrdošijně odporowalo, pokračujíc plných šest let u wálce, která nejen Uhersku a Rakausku, nýbrž i wší Ewropě welmi na škodu byla a pokojem a amnestií Száthmarskau se ukončila. Spor ten nebyl auplně ukončen a dokazuje mimo to, že s nynější wálkau stejného byl půwodu. Rakausko přestalo wládnauti w Uhřích podle systému, nímžto ostatní země swé sprawowalo, doufalo wšak spolu, že w brzku bude míti příležitost toto rozdwojení moci swé ukončiti, což i jemu na škodu bylo i pokrok Uherska stawowalo. Uhersko se swé strany hledělo swrhnauti wplyw žiwlu německého, jejž nenáwidí, a snažilo se, práwa swá jakkoli na ujmu Rakauska wždy wíc a wíce rozšiřowati. Energická podpora, již dal národ maďarský r. 1741 Marii Teresii, a která Rakausko od záhuby wyswobodila, neměla, jak wůbec se myslí, základu w enthusiasmu a wěrnosti národu. Jeden z nowých dějepisců dokázal toto, že enthusiasmus tento byl zakaupen drahau smlauwau mezi králownau a sněmem, w nížto práwa maďarské šlechty nejen potwrzena, nýbrž i značně rozšířena byla. Maudrost kázala Marii Teresii, aby se s auplnau oddanosti wrhla w ruce posledních příwrženců swých, čímž wnitřní pokoj w zemích swých pojistila. Teprw později wydala na základě pozdější moci swé prwní urbarium čili sbírku práw rolníků, která posawade její jméno nese a spolu jest i prwní koncessí, již králowna pro národ na šlechtě wymohla. Z čistých a oswícených pohnutek pokračowal císař Josef II. ná dráze swé matky, jakkoli wšecky kroky jeho neměly autoritu zemské ústawy a nebyly wždycky politické. Z jeho listu ke kancléři Pallfymu wyswítá upřímné a wlastenecké přání, aby ku prospěchu země weliká práwa šlechty obmezena byla, což ediktem toleračním a ustanowením zemských auřadů uskutečniti chtěl. Po desítiletém namáhání se wšak musil lidumilných záměrů swých na smrtelném loži odříci. Jeho oprawy měly pauze tu wadu, že je uwáděl we jménu rakauského panowníka, tak že obnowení starého barbarismu zemi opět hrozilo. Když panowník byl milowníkem welikých opraw, wystaupilo Uhersko s dobrým wýsledkem proti wšelikým změnám; držel-li se politiky, která pokrok nemiluje, probudila se zem ze swé lethargie, a dal podnět k powstání, která zem wrhla we wálku o neodwislost. Swornost a důwěra mezi wládau a národem, nejlepší to základ síly a pokroku národa, scházely ode dáwna na obau stranách. Oprawdu, takowé spojení, jaké bylo jindy mezi Anglickem a Skotskem, mezi Anglickem a Irskem, mezi Anglickem a seweroamerickým saustátím, aneb jaké nyní jest mezi Anglickem a Kanadau, mezi Dánskem a Šleswíkem, a konečně mezi Rakauskem a Uhry, jest jen pomíjející; končíwáť se wždy bud s wtělením, buď s neodwislostí. Nejwětší wšak neštěstí jest, když země jsaucí spolu spojené swazkem bližších interessů wášniwě proti sobě stojí a zkázu a záhubu wzájemně sobě připrawují.


28. březen 1848, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Bojte se Boha!, Autor: Havlíček, Karel
Bojte se Boha! Proti wšemu nadání dostáwáme mezi samými radostnými zpráwami z wenkowa také některé temné, oškliwé zwuky, swědčící nám o tom, že i za nejkrásnějšího rána naší swobody hanebné sowy poletáwati a haukati mezi námi se opowažují. Na mnohých místech zakazují nošení národních barew! Nesmyslníci! owšem dobře cítíte, co znamená ta čerwená a bílá kokarda. Ona znamená, že již pominula waše nerozumná moc, ona znamená, že od nynějška w zemi české bude wládnauti rozum, ne pak waše nerozumná zpupná samolibost. Slušně se lekáte této kokardy. Líto jest nám ale, že se kromě auředníků také aspoň na dwau místech, z kterých písemné zpráwy máme, také dwa pánowé jiného stawu projewili za nepřátely nowé swobody české, stawu to, o němž bychom rádi jen chwalitebné wěci slyšeli, stawu welebného, který se wěrně držel lidu swého, když byl tento lid od wšech jiných wyšších stawů opuštěn. Proto srdečně ctíme staw kněžský, a nabywše nyní auplné swobody tisku, kdežto wšechno dle smýšlení swého psáti můžeme, ukážeme nejlépe wážnost swau pro náboženstwí a wšechno, co s ním spojeno. Ačkoli we mnohých wěcech si mnohé oprawy žádáme i při stawu kněžském, Jmenowitě brzké uwedení synod t. j. sněmu kněžského, aby brzy již přestala ona neslušná subordinace wojenská při tak důstojném stawu, aby pominula neobmezená wláda biskupů a bürokratie konsistoří, a nastali zase staří časowé církwe, kdežto si kněžstwo samo w poradách zákony a prawidla dáwalo, a samo ze sebe biskupy wolilo, muže nejwáženější a nejzkušenější. Red. zachowali jsme přece posud wšechnu úctu, a přeswědčeni jsme, že nebude nikdy swoboda tisku prawému našemu náboženstwí na ujmu. Proto ale tím úsilněji na tom stojíme, aby také jiní se swé strany sami sobě a stawu kněžskému nepřekáželi we wážnosti, jako oni dwa pánowé, jeden w Litomyšli, druhý we Wodňanech, o kterých jsme nemilé zpráwy obdrželi. W Litomyšli nejhanliwějším a nejzlomyslnějším způsobem wyswětlowal jeden pán Piarum Scholarum konstituci: Ptal se ho totiž sedlák jeden, co wlastně je ta konstituce? a dostal za odpowěď: Sedláku, když wstaneš a máš hlad, jdi k pekaři, wem si tam chleb, pekař půjde do panského mlýna, 99 wezme si tam mauku, mlynář půjde na sedláka, tam nabere obilí, to máš konstituci. Německým sedlákům tam malují, že je Češi chtějí wyhnat ze země a českým, že je ta nowota bláznowstwí. Jeden auředník učinil kokardy tam směšné a kdosi slyše, že rodák Litomyšlský Dr. Brauner byl wywolen do wýboru, wyjádřil se: „ Diesen Ruhm wollte ich auch nicht mit ihm theilen. “ – Z Wodňan se píše, že tam P. E.. weřejně proti swobodě žehrá, těm, kdo kokardy nosí, weřejně nadáwá, a dětem je nosícím weřejně je strhuje, we škole je míti zakázal, řka, že jen hlupáci něco takowého nosí, že w Italii lidi s takowými znaky zawírají, a j. Jak dlauho budeme ještě o podobných pánech slyšeti we wlasti swé?


3. duben 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Profesor a taneční mistr, Autor: Havlíček, Karel
Profesor a taneční mistr. Na nohy jen tento hledí, A přec w ekipáži sedí; Onen budí wlohy duše, Přece wšak jen pěšky kluše. H.


28. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Šosowské staré archiwy, Autor: Havlíček, Karel
Šosowské staré archiwy. Z Klomína. Jme nuceni stěžowati sobě na našeho pana faráře Čermáka, který neustáwá o to pracowat, aby se národní naše stráž rozpadla. Straší osadníky, že budau-li při národní stráži, že začasté na celý týden do Prahy potahowáni budau, a že bude w čas wálky národní stráž jen w nejnebezpečnější místa ke schwální záhubě postawena a t. d. Následek toho jest, že mnoho audů wystaupilo a národní stráž znamenitě se zmenšila. F. P. Dodatek redakce. Sausedé Klomínští, nenecháwejte se másti těmito a podobnými řečmi, nechť přicházejí od kohokoli. Duchowního zpráwce sluší poslauchati w tom, co se náboženstwí a mrawů týče, ale we wěcech občanských jest waše powinnost, abyste rozkazu krále a pána swého poslušni byli. Nejednau jsme se již w našich Nowinách wyjádřili, že nikdo nemá práwa wám we zřizowání gardy překážeti. Národní stráž třeba zřídit k swé wlastní obraně, každý má se ozbrojit, aby se sám obhájil a nemusel čekat, až ho někdo jiný ochrání. –


13. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [Akademie přírodních věd. Modlitba bureaukratů. Výstraha.], Autor: Havlíček, Karel
Akademie přírodních wěd. Akadémije od swého půwodu Pořád zkoumá jen a zkouší přírodu: Jenom to je milí braši! bída Příroda jí málo odpowídá. Modlitba bureaukratů. „ W hlawě slámu, w srdci kámen, Dejž nám Bože! “ – „ „ Staň se! Amen! “ “ Wýstraha Wšichni blázni, milý synu! Ti se snadně obžiwí: Kdo má rozum, ten má winu, A za ní trpět musí. H. Borowský.


3. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [překlad pastýřského listu], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
– Tuto klademe opowězený již pastýřský list biskupského sjezdu we Wídni. Zůstawujíce si úsudek o něm na pozdější chwíli, jsme ubezpečeni, že si každý bez obtíže sprawedliwau o něm uwahu učiní. Arcibiskupowé a biskupowé z Rakauských zemí we Wídni shromáždění wzkazují wěřícím swých diécesí pozdrawení a požehnání od Boha Otce a Pána našeho Ježíše Krista! Božím milostiwým řízením a na pozwání Jeho majestátu Císaře Pána, kterýž tím wlastní naše žádosti a předsewzetí příwětiwě wyplniti ráčil, shromáždili jsme se my níže psaní biskupowé Rakauských zemí we Wídni, bychom společně o tom se poradili, což by při nowém uřízení státních poměrů, nowau zemskau ústawau zwěstowaných, katolické církwi w Rakauské říši prospěti mohlo. Na ten cíl a konec, započawše s Bohem to důležité dílo, obstaupili jsme 30. dubna, na den swaté Kateřiny, oltář Páně w staroslawném chrámu swatého Štěpána, a při mši swaté z apoštolských rukau stařičkého tamního wrchního pastýře tělo Boží přijawše, pomoc Ducha swatého na sebe a na práce swé wzýwali jsme společně s mnohými tisíci kol nás shromážděných wěřících, spojeni jsauce se wšemi s Wámi, ježto se we wzdálených wlastech swých za nás modlíte. Potom jsme na swědectwí našeho církewního smejšlení a na znamení, co nás při našich poradách wésti bude, katolické wyznání wíry, tak jak je poslední obecní církewní sněm Tridentský předpisuje, jednosworně a slawně před Bohem i swětem učinili. Wědauce ale, že s těmi nám swěřenými diécesemi nic jiného nejsme, než toliko jednotliwé částečky weliké a swětowládné církwe Boží, nezanedbali jsme, ke středu, od Boha ustanowenému, k apoštolské stolici obrátiti se, a swatému Otci, duchownímu náměstku Kristowu, swau poslušnost, swau wraucí uctiwosti a wěrnau oddanost na jewo dáti, a jeho požehnání na dílo naše si wyprositi. Než i Císaři, co hlawě státu, dlužni jsme byli daninu naší uctiwosti, a my jsme mu je wzdali, děkujíce spolu, že nás swolal, čímž, jak wděčně uznáwáme dokázal, že oprawdu chce k církwi býti sprawedliwým. Na to jsme porady o církewních záležitostech s wěrnau pilností w každodenních namáhawých sezeních činili. Pamětliwi jsauce, že neníť nám, jak zpozdilá drzost našich dnů smejšlí, nowau církew wzděláwati, nýbrž že ustanoweni jsme, abychom od Krista Pána štípenau, krwí Jeho wykaupenau a Jeho swatým Duchem nadchnutau a až do konce swěta wedenau církew sprawowali, k tomu jsme přede wším swůj zřetel obraceli, kterak by ty překážky mohly býti odstraněny, kteréž jejímu swobodnému a požehnanému wywinowání až posud w cestu se kladly. W čem pak jsme se uradili, a na čem jsme se usnesli, jak mile to dozraje, we wšech diécesích bude od nás na cestě církwí wyměřené w žiwot uwedeno. Rozcházejíce se nyní, a po dlauhé nepřítomnosti, kteráž nám dwojnásob nemila byla, že jsme totiž weliké hody swatodušní i Božího těla tentokráte s Wámi slawiti nemohli, se zase nawracujíce se k Wám, widíme toho potřebu, bychom, Nejmilejší, jak ku kněžím, našim wěrným spoludělníkům, tak i k Wám slowo napomenutí, poučení a útěchy promluwili. Pakli wždy i k jednotliwému hlasu swého wrchního pastýře uši swé ochotně nakloňujete, tím wíce se toho nadíti můžeme, an nyní hlas ten sesílen hlasy 35 biskupů na ucho a srdce Waše doráží. Nejmilejší! Přihrnuly se na swět zlé a osudné časy, a budaucnost naše tmawější a hrůznější rauškau se zakrýwá, než kdy jindy. Zdá se, že se nowá pečeť na knize swětodějů otewřela, a nowá nádoba hněwu Božího na zemi wylita byla. Kam se koli oko obrátí, wšady uzří mnoho zlého a záhubného. Wálka, zbauření, zpaura, swár, nenáwist a powstání lidu proti lidu; a mezi duchy rozdwojení, různice a boj daleko ještě wětší než na bojištích! Neboť slunce prawdy a poznání přemnohým lidem zapadlo, a w tom hrůzném temnu, kteréž co swětlo welebí, prowozují duchowé temnosti w synech newěry wětší moc než kdy jindy. Tajemstwí neprawosti, kteréž od počátku působí, jest účinliwější než kdy jindy. Netoliko pauhá, tělesnými žádostmi zatemněná zapomenutost na Boha a tupá bohaprázdnost, kteréž we swětě wždy stáwalo, nýbrž i sobě wědomé nepřátelstwí proti Bohu, a zjewný boj a zpaura proti Němu a Jeho Pomazanému jestiť heslem odbojných duchů a lžiwých proroků nynějšího wěku. Ježto dle Apoštola i ďáblowé w Boha wěří a třesau se, poněwadž Jeho wšudypřítomného panstwí, byť i zuby skřípěli, ujíti nemohau, odwažují se onino swůdníci wětší než ďábelské ošemetnosti, prohlašujíce wíru w Boha a králowstwí jeho za pramen wšeho zlého, za překážku pozemského blahobytu, kteráž by se i násilím měla odstraniti. „ Náboženstwí, “ tak zní jejich nejnowější, we weřejných listech nweřejněné wyznání, „ kteréž ze swěta wypuzeno býti musí, nechať ze srdce lidského zmizí. Rewoluce zničuje wůbec wšecko náboženstwí, ježto naději o nebi swobodau a blahobytem wšechněch na zemi zbytečnau činí. My tedy jen potud na náboženské boje a snahy a twoření swobodných obcí atd. zřetel beřeme, pokudž náboženskau swobodau wyrozumíwáme swobodu, prostu býti wšeho náboženstwí. My nechceme swobodu wíry, nýbrž potřebu newěry. “ Owšem jestiť to pro Waše biskupy bolestné, Nejmilejší, když takowá slowa ošemetné zpaury proti Bohu, jakowáž w dějepisu nebyla ještě nikdy slyšána, Wám připomínati musejí. Než ale potřebí jest za dnů našich, aby se ukázalo na tu propast zlosti, z nížto wšecko zlé pochází, tak jak to i samé swaté slowo Boží na mnohých místech činí; neb poznati jed tolik jest, co jej neškodným činiti. Powážíte-li místněji swrchu uwedeného bezbožného učení, poznáte snadno, že je to jenom ta tělesná maudrost swětská onoho krátkozrakého blázna, jehož Pán w ewangelickém podobenstwí za wýstrahu uwádí, a jenž přestáwaje na požíwání swěta a po ničem jiném netauže, k duši swé takto prawil: „ Duše, máš mnoho dobrého, složeného na mnohá léta: odpočíwej, jez, pí, hoduj. Řekl pak jemu Bůh: Blázne, této noci požádají duše twé od tebe, to pak, cožs připrawil, čí bude? “ – Jestiť to tedy pauze staré bláznowstwí; awšak nowá zwýšená zloba našich dnů leží w tom, že netoliko jeden neb druhý, nýbrž že celé člowěčenstwo ohluchnauti má ku probuzujícímu a spasnému slowu Božímu: „ Blázne, této noci požádají duše twé od tebe! “ Dejme tomu, že by se těm klamným lidu oblažitelům skutečně podařilo, na autraty blaha wšechněch, ohněm a mečem, krwawým odbojem a strašnau občanskau wálkau, laupeží a wražděním – neb tyť jsau jejich prostředky! – takowý zdánliwý blahobyt jednomu každému přikauzliti, swětu wíru w Boha a wěčnost, smrt a odplatu odejmauti, církew Boží wywrátiti, a zemi takořka na káznici a krmník pro zdiwočilé člowěčenstwo obrátiti: zdaž by tím ono slowo: „ Blázne, této noci požádají duše twé od tebe! “ méně prawdiwým se stalo? zdaž by proto neukojitelná smrt swého panstwí, Bůh swé wšemocnosti a sprawedlnosti, peklo swých trestů a nebe swé odměny pozbyly, že se již w ně newěří a na ně nepomní? Zdali by proto bída a smrt nebyly již wíce hříchu pokutau, a nemoc, strast, kwílení a zaufalost hříšníka dědictwím? I nebylo by tomu přece jináče, práwě tak jako by slunce nepřestalo na nebi swítiti, by i lidé w blázniwé pošetilosti swé si umínili, oči zawříti, by ho wíce newiděli. Postačuje, ty záměry, ku kterýmž se falešní prorokowé našich časů sami přiznali, w bohaprázdné nahotě jejich toliko předložiti, by se wšeliká nepokažená mysl s oškliwostí od nich odwrátila. Awšak ne wšady wystupuje swod se swým učením tak zjewně; i zakrýwá se na oko za zdánliwými šlechetnými snahami; wydáwá hlasy, kteréž se w každém lidském srdci ozýwají, a tak mámí a zaslepuje celé národy. Biskupowé Waši si to pokládají za powinnost, ty nejbezpečnější záwody toho druhu, jichžto nepřátelé křesťanského pořádku za našich dnů s welikým účinkem užíwají, ještě Wám zřetelněji poznamenati, a Wám, Nejmilejší, wýstrahu dáti. Takowé omamující wnadidlo jest národnost! Bůh učinil, jak učí Apoštol, z jednoho člowěka wšecko lidské pokolení, aby přebýwalo po wší twáři země, a wyměřil uložené časy a cíle přebýwání jejich; rozdělení na rodiny, pokolení a národy jest tedy dílo Boží. Různost jazyků ale jest následek hříchu, odpadnutí od Boha a roztržení člowěčenstwa w sobě samém. Wycwičené pohanstwo, neznající společný půwod a podobnost Boží we wšech lidech, powažowalo cizí národy za diwochy a pohrdalo jimi i w porobu je uwozowalo. Surowému pohanstwu platí až posud každý cizinec tolik co auhlawní nepřítel, ono uznáwá jenom swé malé pokolení, a každé jiné zahlazuje; i usmrcuje, peče a jí cizince, aneb ho co zwíře prodáwá; i swrhlo se samo dolů až na ten nejnižší stupeň zwířete. Jediné křesťanstwí zase prawau důstojnost člowěckau pozdwihlo. Jemu jsau wšickni lidé pokolení bosžkého; wšickni dětmi Božími, do říše jeho powolanými; wšickni w dwojím smyslu pokrewenci: jakožto z jedné krwe pošlí, a jakožto jednau krwí na kříži wylitau wykaupení; neboť w Kristu Ježíši kteříž jsau někdy byli daleko, učiněni jsau blízko, a zbořena jest stěna hradby, kteráž byla mezi národy, nepřátelstwí zrušeno, wšickni jsau byli w jedno tělo, pod jednau hlawau spojeni, a wšickni mají přístup w jednom duchu k Otci; není pohan a žid, není cizozemec a Skýta, není služebník a swobodný, ale wšecko a wěc wšech Kristus, a swazek dokonalosti, kterýž je pojí, jesti láska. Křesťanstwí a s ním prawá lidskost může tedy jen potud přewládající cit jak k národu tak i k rodině schwalowati, pokudž to pomáhá k zdaru lásky. Owšem je prawda, že i křesťan k rodině swé blíže stojí než k obci, a k swému národu a swé wlasti blíže než k weškerému člowěčenstwu; on wšak plní powinnosti ke wšem, a wšem je wšecko, což jim dle nařízení Božího býti má, jestli láska jeho, ze sebe wycházejíc, dál a dál se rozšiřuje, z rodiny na obec, národ, ostatní národy téhož státu a konečně na celé člowěčenstwo. Již ale láska hnusným jest soběctwím, když, co by se měla zewnitř jewiti, do wnitřku se zabírá, wšecko toliko sama na sebe potahujíc. Pak se rozněcuje nenáwist mezi jednotliwci, tak jako mezi rodinami, obcemi, pokoleními a národy, a každý wyšší swazek se ošemetně trhá. Tak se bezbožným záwodem našich dnů, kterýž se snaží o to, aby wsechen božský i lidský pořádek byl wywrácen, lstiwě popichuje maudrá láska národů k jejich dějepisu, jazyku a přirozenému mrawu až k zimničné zšilenosti, kteráž w každém jináče mluwícím sausedu auhlawního nepřítele widí, a swůj wlastní dům zapaluje, aby sausedůw shořel. W prawdě, to není pokrok w rozwíjení, jak tomu říkají, nýbrž jesti to wěčných slzí hodný krok zpáteční od prawé mrawní ušlechtilosti křesťanské ke tmawému barbarstwí pohanstwa; národnost stáwá se zlatým teletem, a její modloslužba, roznícená rozsápanými náružiwostmi, welmi často zawdáwá podnět k surowým bojům mezi národem a národem, což hanbau jest člowěčenstwa a ohawností před Bohem! Waši shromáždění biskupowé, we swaté swornosti spojení, jakkoli nejrozdílnějším národům náležející a rozdílnými jazyky k Wám mluwící, prosí a napomínají Wás w Duchu swatém a oním hlasem, kterýž w prwní swatodušní hod we wšech jazycích slyšán byl: Nedejte se mámiti lstiwými slowy a líčidly těchto swůdníků! Milujte swůj národ a swau wlast a swůj jazyk; nezapomeňte wšak, že celá země jest Páně; že we wšech řečích den co den lidé k Němu se modlí: „ Otče náš! odpusť nám winy naše, jakož i my odpauštíme winníkům našim; a že je to jeho swatá wůle, lidi a národy zákonem a státním uřízením neděliti, nýbrž i zewnitř tak spojowati, jak církwi we wíře a lásce uwnitř a duchowně mají býti spojeni. Jiná nástraha, kteráž i mnohé dobře smejšlející a o prawý pokrok se snažící mámí, za kterauž ale se nepřátelstwí ku křesťanstwí a zlý úmysl lstiwě ukrýwá, jest ono wolání: „ Ať se oddělí škola od církwe! “ „ Nechte maličkých a nebraňte jim jíti ke mně, nebo takowých jest králowstwí nebeské, “ prawil Pán a Spasitel, kterýž sám co pachole náwštěwau swau chrámowau školu poswětil. A na toto slowo a za tímto příkladem wzdělala i církew ke swému chrámu jakožto předsíni školu, aby maličcí, křtem Spasiteli náležející, také školau k Němu přiwáděni byli. S učením o wěcech, ku pozemskému žiwotu potřebných, spojila učení o bázni Boží a žiwotu wěčném, tak jako s duší spojeno jest tělo. Nyní chtějí tělo a duši, zemi a nebe, školu a církew, dítky a Krista od sebe odtrhnauti. „ Nenecháme wíce maličkých k němu, zabráníme jim toho; “ tato jest odpowěd jejich na pohnutliwé slowo Páně. Powažte sami, Nejmilejší! kterého hlasu zde biskupowé Waši uposlechnauti mají, nechtějí-li, aby žernow osličí zawěšen byl na hrdlo jejich, kterýmž Pán hrozí těm, ježto maličké pohoršují. „ Ale církew jest nepřítelkyně wědy, “ wolají zase jiní. Těmto odpowídáme: Wěda, kteráž zapírá Boha a Jeho zjewení, a jim se protiwí, může w tak malé míře od církwe uznána a schwálena býti, jako falešný peníz schwálen býti může od prubíře mince; neboť církew wí, že jest slaup a utwrzení zjewené prawdy. Prawé umění ale bylo od wěků w církwi ctěno a pěstowáno; a jelikož toliko jeden počátek wší prawdy zná, a Boha kterýž půwodcem jest zjewení, spolu také za stwořitele duchowního i tělesného swěta drží, může 560 owšem bezpečně k wědě řící: „ Ti zpytuješ přírodu a ducha i dějepis, poněwadž mníš w nich najíti úlohu žiwota; ony zajisté swědectwí wydáwají o Něm; zpytuj dobře a zpytuj hluboce, i poznáš w nich wěčnau moc a božstwí Jeho, a jak se zjewené slowo se stwořenau wěcí srownáwá. Já wšak nesmím swěřené sobě swaté slowo nechat přetřásati od twých každým dnem se měnících domněnek; pokračuj hbitě a s rozwahau, s radostí budu na tebe čekati u cíle, jestli ho dojdeš. Já tě w prácech twých neznepokojují, měj we wážnosti i moje a nekaboň a netupiž tohoto swatého pramene, kterýž miliony pautníků očerstwuje, jež by bez něho zahynuli, ježto ty žížeň jejich uhasiti s to nejsi. Třetí a nejsilnější nástraha jest wolání o swobodu. Owšem to skwostný dar w dobrém smyslu a církwi Boží od wěků předrahý! Neb kdo bolestněji než ona nesl w běhu 1800letého trwání jejího tíži nesprawedliwého a ukrutného násilí? Skrze tři století plawila se jako druhdy Mojžíšowa ošitka ze sítí we řece Nylu, kolébka její na řece krwawé, kteráž ji měla pohltiti. Než s plnau wěrau obracela slowo Páně k Pilatowi: „ Neměl bys proti mně moci žádné, kdyby tobě nebylo dáno z hůry, “ i na sebe u příčině pohanské wládní moci, a práwě proto, že w Boží swatau wládu swěta se důwěřujíc, sama sobě násilím ku práwu nepomáhala, nýbrž spůsob a hodinu oswobození swého Pánu sprawedliwému a wšemocnému zůstawila, práwě proto také w tomto smyslu se i druhé slowo Páně na ní naplnilo: „ Nebojte se maličké stádce, neboť se zalíbilo Otci wašemu, dáti wám králowstwí. “ W její nezwratné wíře w Boží wšemocnau a maudrau swěta wládu, bez nížto ani wlas s hlawy naši nespadne, zakotweno jest tedy základní učení katolické církwe o poslušenstwí křesťanů k wrchnosti od Boha ustanowené. Z úst Apoštolů obdržela i káže církew to slowo: Poddáni buďte wšelikému lidskému stwoření ( státnímu uřízení ) pro Boha: buďto králi, jako nejwyššímu, buďto wýwodám, jako od něho poslaným, k pomstě zločinců, k chwále pak dobrých; neb tak jest wůle Boží, abyste dobře činíce k mlčení přiwedli newědomost neopatrných lidí, jako swobodní, a ne jako takowí, jenž zástěru majíce zlosti swobodu zneužíwají; a opět: „ Každá duše mocnostem wyšším poddána buď, neboť není mocnosti, nežli od Boha, které pak jsau, od Boha zřízeny jsau; protož kdo se protiwí mocnosti, Božímu zřízení se protiwí. Kteříž pak se protiwí, sami sobě odsauzení dobýwají. “ Což tedy w skutku twoří křesťanstwí, jak se mu wyčítá, toliko bojácné a babské duše, kteréž se wšem rozmarům tyranského násilí bezwolně podrobují? Odstup to! Kolik tisíců mučedlníků církew až do nejnowějších těchto časů we wšech zemích počítá: tolik práwě má neohrožených reků, bojowníků a mučedlníků pro prawau swobodu, kterážto se jenom z jejího lůna swětu narodila. Než ona začíná dílo oswobození od wnitřka, wědauc, že otrok hříchů nemůž oprawdowým swobodným člowěkem býti, a že toliko uwnitř swobodný, jehož Kristus oswobodil, i zewnitřní swobody hodně užíwati umí, k nepřetržitému konání wšeho dobra, k srdnatému a radostnému plnění každé křesťanské i občanské powinnosti, nikoli ale k zástěře zlosti, jak wýborně dokládá Apoštol, a sice ne jináče, než jako by byl bezswědomé jednání tak mnohých swobodomyslníků časů nynějších předwídal. Pozorujíce biskupowé Waši toto bohaspustlé snažení, zápasení a bojowání, do kteréhož se národowé swěta pauštějí pro klamnau a domnělau swobodu a pozemský blahobyt, zahrnují wše, což jim ještě co péče, naučení, napomenutí a prosba na srdcí leží w tato slowa Páně, „ Otec Wáš wí, čeho potřebujete. Ale wšak hledejte prwé králowstwí Božího a sprawedlnosti Jeho, a tyto wšecky wěci budau Wám přidány. “ Hledejte, Nejmilejší, prwé králowstwí Božího! Najdete ho w jeho církwi, w jejím učení a w jejich spasných tajemstwích. Než kolik jesti těch, ježto by ho s upřímným srdcem hledali? Co zatím tak mnozí, jak práwě bylo řečeno, proti králowstwí Božímu nepřátelsky si počínají a je wywrátiti chtějí, jsau zase jiní, a takowých pokřtěných křesťanů je na miliony, kteříž nic o ně nedbají, lhostejně záda mu obracují, jimžto maudrost Boží tolik co lecjaké bláznowstwí platí. Kdo nám za to ručí, že Hospodin to newděčné pole, na němžto slowo jeho sotwa jednoho aurodného místečka nalézá, a kteréž mu místo wína a pšenice toliko bodláčí a trni rodí, nenechá auhorem ležeti, že králowstwí swého od nás neodejme a některému jinému wzdálenému národu činícímu užitky jeho nedá? Před 1500 lety bylo na prwním obecném sněmu Nicenském wíce než 300 biskupů, nejwíce z wýchodních zemí, shromážděno; každý z nich předstawen byl kwětaucí některé osadě. Nyní, a sice od mnoha již set let jsau tyto zahrady Boží w Asii a Africe pustinami, od newěřících pošlapanými. Aby tedy o Wašich dnes shromážděných biskupích a osadách jejich církewní dějepis nemusel jednau totéž wyprawowati, ach, hledejte, Nejmilejší, prwé králowstwí Božího! Wíc než kdy jindy trpí ono za tohoto času násilí, toliko silní, utwrzení uchwacují je, nedajíce si ho odejmauti. Seč wšak jedenkaždý z Wás sám o sobě není, o to wynasnažte se we swatém spojení se stejně smejšlejícími, aby, jako se spojují zlí k útoku a ku přewratu, podobně tak se i dobří k zastání a hájení prawdy, práwa a pořádku w jedno spojili. Hledejte králowstwí Božího a sprawedlnosti jeho, wy na nejwyšších stupních postawení, wy, jenž wládnete mocí a lid zastupujete, a jímžto Bůh pozemské blaho národů swěřil. Wíce než kdy potřebujete teď Jeho síly a maudrosti, byste weslo státní lodi tak wedli, by se na skalinách neroztroskotala, nýbrž aby na postupující dráze prawé swobody a oblažení lidu štastně dále plaula. Proste o maudrost, a bude Wám dána! Wy wznešení a bohatí, Wás bauře časowá wíce než jiné zachwátila. Mějte to za spasitelné pokárání Hospodinowo, a pokořte se pod mocnau rukau Jeho. Ty ztráty, kteréž jste utrpěli, jakkoli jsau weliké, budau Wám zisk, pakli Wás ku prostým mrawům, ke skromnějšímu smejšlení, k čistějším radostem, ku pokoji srdce, k Bohu a k církwi Jeho přiwedau. Potom také s autrpností wyslechnete hlas nauze a hladu, kterýž nyní mnohé co hlas wálečný děsí, a láska Wás wyučí, jak byste i při ztenčených prostředcích swých, ale se spojenými silami co Boží wěrní hospodářowé s Ním spolu aučinkowali k wyslyšeni prosby chudých o chléb wezdejši. Hledejte králowstwí Božího a jeho sprawedlnosti, a wše ostatní, čehož k dáwání potřebujete, bude Wám přidáno. Ty hodný lide wenkowský, jenž zemi wzděláwáš, kteráž již otce twé žiwila, i pro tebe mají biskupowé twojí wěrné slowo na srdci; neb lidu a země tuk a jádro jsi ty. We swé wenkowské oddělenosti a práci byli jste, Nejmilejší, až posud z wětšího dilu swedení časowého uchráněni, kteréž w městech tak mnoho obětí si wyhledalo. Awšak již doniká hlas swůdníků až i k Wám slowem i písmem, rozsíwaje kaukol na pole Wašich duší. Hleďte ho, toho pole, a nedáwejte starokatolické chlebowé žito, kteréž otce Waše za dobrých i zlých dnů žiwilo k wěčnému žiwotu, za sweřepec nowého newěřícího učení. Užíwejte wděčně a w prawé míře prospěchů a swobod, ústawau Wám udělených; než ale nezakopáwejte srdcí swých do Wašich nyní oswobozených polí, sice nenajdau na onom swatém poli, kteréž hřbitow slowe, žádneho odpočinutí. Hledejte i Wy prwé králowstwí Božího a jeho sprawedlnosti, a wše ostatní bude Wám přidano. Wy chudí, jenž od práce denní jste žiwi a žádného jiného pole nemáte, než mozolů na rukach swých, potem Waším zaléwaných: k Wám zwláště se obracuje hlas swodný, poněwadž Wašich silných a swalowitých rukau potřebuje. I kterak by na Wás mohli biskupowé Waši zapomenauti? O by jejich slowo našlo u Wás ucho odewřené! Oni Wám sice nepřislibují nebe na zemi, w takowém smyslu, jak to činí onino swůdníci, ježto, kdybyste jich uposlechli, rozžehli by w srdcích Wšich jenom peklo náružiwosti, záwisti, nenáwisti laupeže a wraždy, a učinili by Wás po krátkém čase spustlého hejření daleko chudšími, neštastnějšimi a opuštěnějšími, než jste byli prwé. Jestiť owšem jedno nebe na zemi, kteréž dolů s sebau přinesl ten, kterýž se w chléwě narodil a w dílně chudého tesaře odchowán byl, a kterýž ani tolik neměl, což mnohý z Wás, kamž by totiž hlawu swau položil. On, Pán nebe a země! On wšak zwláště chudým a utištěným, zkormauceným a kwílícím, lačným a žízniwým přislíbil nebeské králowstwí. I uchopte se ho tedy, Nejmilejší! s wěřícím srdcem. Neníť ono jenom na onom swětě, tam nad hwězdami, nedostižitelné pozemské strasti. Uwnitř we Wás, tam kde i horauci peklo býwá, tam je najdete, w čistém swědomí, w tiché oddanosti w Boha, w pokoji srdce, w účinliwostwi, kteráž na mále přestáwá, w trpěliwosti a naději křesťanské, w dětinné i důwěře w Boží prozřetelnost a pomoc, kteráž až posud zázračně přede dweře toho přicházíwá, kdož koli z tmawé a bolestné komory swé s wěřícím srdcem ji wzýwá. Saud ale a trest na ty, kteříž před Waší nauzí ruku a srdce swé nelaskawě zawírají, pozůstawte Jemu! On již napřed to powěděl, kterak we jmenu Wašem naloží s těmi na lewici. Kdybyste ale sami před časem a moci sprawedlnosti sobě dobýwali a se násilim a krwí poškwrnili, pak by Hospodin nemohl býti s Wámi, nýbrž musel by proti Wám býti, i připrawili byste o wěčnau odplatu swých utrpení, a místo nebe nosili byste w sobě již zde na zemi peklo, we swém zohaweném swědomí. Hledejte tedy prwé králowstwí Božího a sprawedlnosti jeho, a wše ostatní, čehož potřebujete, jak sám neklamný Bůh Wám slibuje, budeť Wám přidáno. Wy udatní bojowníci a wojínowé, ježto silnau rukau w zbauřeném a zjitřeném čase železným prawidlem zákona a pořádku wládnete, i k Wám obracují slowo biskupowé Waši; netoliko to slowo, kteréž již před 1800 lety Jan na paušti k Wašim druhům prawil: „ Žádného neutiskujte, ani pohanění nečiňte, a dosti mějte na swých žoldech; “ nýbrž i také toto slowo, kteréž jest od času: Nedejte se od nikoho zawéstí; zůstaňte wěrni práporům swým a přísaze, kterauž jste před wšemohaucím Bohem učinili. Že udatní jste, to wí swět, a za to Wám děkuje každý, komu zákon, práwo a pořádek swatau jsau wěcí. Než ale nám biskupům jsau nesmrtelné duše Waše nesmírně dražší než Waše mohútná ramena. Poněwadž tedy smrt každodenně se před Wás stawí, o, pamatujte na wěčnost i na Boha a králowstwí Jeho! Zachowejte tak jako zbraň swau i swědomí swoje w čistotě, aby, kdyby nepřátelská kaule udatné srdce Waše proklala, spolu čisté rekowské duši nebe odewřela. Wy milé křesťanské matky, k Wám ještě zwláštní slowo obracujeme. We Wašem lůně spočíwá naděje budaucího wěku. Wy krmíte mladé pokolení mlékem Wašich prsau a napájíte je také z nábožných a wěřících srdcí swých mlékem křesťanského učení. Co wy do mladé duše o Bohu a králowstwí jeho wštěpujete, to hluboké pauští kořeny, a by se to později bahnem swěta trochu zakálelo, w prawý čas to přece zase pučí, zelená se a owoce spasení wydáwá. I budiž tedy čistá matka Páně, kteráž i církwe jest matkau, Waším zrcadlem a Waší útěchau! Ke swým duchowním spoludělníkům, kněžím, jsme zwláštní šířené slowo promluwili, a tak nám ku konci, kterýž jsme dnes se slawnými službami Božimi učinili, w době laučení nezbwýwá již nic jiného, než abychom ještě tímto weřejně a před twáří našich wěrných osad, kteréž po rozlehlých zemích císařské říše od Labe až k Jaderskému moři, a od Dněstru až k Reinu rozprostřeny jsau, smlauwu katolické lásky, swornosti a wěrnosti, kterauž jsme za swého zde pobytí učinili, jakož i to naše biskupské předsewzeti ještě jednau obnowili, že chceme pro Boha a Jeho wěřící lid působiti, modliti se a umřítí podle Boží swaté wůle. Waše modlitba a Waše milující důwěra, za kteréž Wás společně prosíme, nám k tomu pomůže. Milost Pána našeho Ježíše Krista budiž s Wámi se wšemi! Amen. We Wídni, 17. čerwna, třetí neděli po sw. Duchu 1849. Bedřich, kardinal a arcibiskup Solnohradský. Vincenc Eduard, kníže arcibiskup Wídeňský. Maximilian Josef, kníže arcibiskup Olomúcký. Bernard, kníže biskuk Brixenský, zastaupen Jiřím Habrmannem, kanowníkem tamnějším. Antonín Alois, kníže biskup Lublaňský. Jan, biskup Pětikostelecký. Jan Michal, biskup Dioklecianopolský in partibus, apoštolský vikář c. kr. armády. Karel, biskup Králowéhradecký. Augustin Bartoloměj, biskup Litoměřický. Jiří, biskup Záhřebský. Antonín Arnošt, biskup Brněnský. Josef Řehoř, biskup Tarnowský. Řehoř, biskup Premyslský, řeckého obřadu. Tomáš, biskup Dubrownický. Josef Odřej, biskup Budějowický. František Xawer, biskup Přemyšlský, latinského obřadu. Josef Ottomar, kníže biskup Sekowský. Michal, arcibiskup Lwowský, řeckého obř., zastaupen Benediktem Lewickým, kanowníkem a proferrorem we Lwowě. František Xawer, kníže biskup Gorický. Josef, arcibiskup Záderský. ehoř Tomáš, biskup Linecký, zastaupen Františkem Kiedrem, kapitolním Skolastikem tamnějším. Antonín, biskup Parenzo-pulský. Štěpán, biskup Ketarský. Filip Dominik, biskup Lesinský, zastaupen Jiřím Dubocowíchem, kapitolním proboštem. Jan, kníže biskup Tridentský. Antonín, biskup Sw. - Hypolitský. Bartoloměj, biskup Welíský. Aloys Maria, biskup Makarsko-Splitský. Jan, biskup Sibenický. Wojtěch Josef, kníže biskup Kérkský. Melchior, kníže biskup Wratislawský. Antonín Martin, kníže biskup Kabodský. Bartoloměj, biskup Capodistria-Terstský. František Wilém, biskup Satalský in partibus, swětící biskup a generální vikář Pražský. Lukáš Baraněcki, wywolený arcibiskup Lwowský, latinského obřadu.


12. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o rozsudku soudu v případu p. Trojana], Autor: Havlíček, Karel
– Na rekurs w žáležitosti p. Trojana podaný, wydal wčera zdejší apellační saud wýrok, že se p. Trojan žádného zločinu nedopustil ( Abgang eines Verbrechens ), pročež nejen že hned propuštěn býti musí na swobodu, nýbrž i wyšetřowání proti němu přestane. My jsme se naschwál až do dálších auředních wýroků od wšelikých úsudků zdrželi: těší nás tedy tím wíce, že za newinného uznán jest a zanecháme wšem těm, kteři radostně nejen proti němu nýbrž hned proti celé straně nejhanebnější dúmnění a útržky rozšiřowalí, aby se styděli jestli se ještě mohau stydět.


25. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Obrazy ruské od H. Borovského, Autor: Havlíček, Karel
Obrazy ruské od H. Borowského. Neobyčejný katechismus. W letě r. 1844 byl jsem we Wilně náhodau hostem při weřejné zkaušce jedné tamější městské školy. Připomenauti musím, že jest Wilno, býwalé hlawní město welkowéwodstwí litewského a pak jedno z nejhlawnějších měst polských, nyní asi podobno welikosti Brnu, ne wšak tak auhledné, w pěkné poloze, pauhými Poláky obýwané, mezi nimi owšem jako wšude tam wětší počet židů. Jiná řeč kromě polské a známé židowštiny neuslyší se, rusky leda na auřadech a litewsky leda někde na trhu od rolníků. Celý wzhled a weškerá twář města jest polská, a také wšechny weřejné nápisy byly až do nejnowější doby jen polské; posawad nebylo mocí wlády prowedeno, aby se wšechno rusky wywěsilo. Wýhradně polský charakter tohoto města jewí se také patrně z toho, že jest Wilno wždy jedním z hlawních středisk literatury polské. Toto wšechno jsme jenom z té příčiny předeslali, aby se protiwa toho, co nyní wyprawowati budeme, tím wíce wyrazila. Sedě tedy mezi dosti četným posluchačstwem této zkaušky malých dětí byl jsem při náboženstwí nanejwýš k pozornosti wybídnut neobyčejnau pro mne otázkau učitelowau k malému chlapci, jenž zněla: „ Kterak se powažuje w duchu náboženstwí křesťanského wláda panujícího nad námi císaře wšeruského? “ Chlapeček rychle odříkáwal: „ Powažuje se jakožto pocházející od Boha! “ A nyní následowaly otázky a odpowědi podobného spůsobu, tak že jsem ani sluchu swému newěřil. Děti odpowídaly, jakoby bičem mrskal, tak že patrné bylo, že w tomto předmětu nejlépe wycwičeny byly. Nemohl jsem se zdržeti, abych k jedné polské paní, která wedle mne seděla a na jejichžto očích jsem četl ironický úsměch a trkpau zlost, newyslowil pošeptmo podiwení swé a zároweň opowržení k učiteli, který se dle mého mínění takto zalíbiti chtěl ruskému gubernátoru. „ A wy snad myslíte, že to jest jenom zwláštní nápad tohoto učitele, toť je řádný předmět nařízením wlády we wšech našich školkách zawedený, a můžete sobě knížku kaupit. “ Nemohl jsem skutečně dočkat konce zkaušky a běžel jsem hned do kněhkupectwí, kdežto jsem hned asi 40 wýtisků této na špatném papíře wytištěné polské knížečky kaupil. Titul její zní doslowně takto: Katechismus o ctění Císaře Wšech Rossií, čili wýklad čtwrtého božího přikázání s ohledem na předstawené zemské, dle nejwyššího rozkazu pro užíwání we školách a kostelech římsko-katolických wesnických wytištěný. We Wilně, w tiskárně diecesalni. 1840. Doufáme, že každý žádostiw bude obsah knížečky seznati, kterau zde podáwáme celau w doslowním překladu, slowo za slowem, písmenu za písmenau. Čtenářowé budau pozorowati, že jméno císařowo a jméno Boží wždy stejnau welikau literau tištěna jsau, ba že částečka „ jeho “, když se na císaře wztahuje, také tak je tištěna, a když na Boha, jen malau literau, že tedy wlastně ještě wětší část císaři ruskému než Bohu proukázana jest: ale zrowna tak jest také we knížce. Tedy: KATECHISMUS WĚTŠÍ O CTĚNÍ CÍSAŘE WŠECH ROSSIÍ. 1. Otázka: Jak se w duchu náboženstwí křesťanského powažuje panujícího nad námi CÍSAŘE wšeruského wláda? Odpowěď: Powažuje se jakožto pocházející od BOHA. 2. Otázka: Kterak se to může dokázat skutečně? Odpowěď: BUH dal takowé zřízení člowěku, že sám bez jiných nemůže ani být na swětě, ani žiwot zachowat, ani wědět, naučit se a wykonat, čeho zapotřebí jest. Ale spojený s jinými může bezpečně žít, mnoho wědět a činit, poznat swé ustanowení a cesty k němu wedaucí, poznat powinnosti k BOHU a lidem, dokonalit se wyplňowáním jich, zasluhowat a dosáhnaut nynější i wěčnau blaženost. Cit této potřeby schopnosti a wůle wlitý do duše každého patrně nám prawí: že jest to wůle BOŽÍ, aby lidé žili we společnosti a spojení mezi sebau. Odtud jsau swazky domácí a rozličných stawů, kteří jsau jedni druhým potřebné. Tak spojený stojí a udržuje se celý swět, a činí jako jeden dům, jako jednu rodinu pod wládau wšeobecného Otce Nebeského. Podlé Jeho wůle trwaje do ustanoweného času rozdělil se pro wětší bezpečnost a dobro na wětší spolky, národy zwané. Odtud drahé jméno Wlasti, odtud láska k ní a wůle její dobrého, odtud její wláda obyčejně wložená do rukau Knížete, Krále, Císaře čili Panujícího MONARCHY. A to jest wýwod, z kterého widíme, že jako jest z wůle Boha člowěk, tak z té samé wůle Prozřetelnosti jest společnost, jest swazek a wláda společnosti. 3. Otázka: Co se podle náboženstwí náleží CÍSAŘOWI wšeruskému od nás poddaných? Odpowěď: Čest, poslušenstwí, wěrnost, daně, služba, wšeliká ochotnost a modlitba u BOHA. Co wšechno obsaženo jest w těchto dwau slowech: čest a wěrnost. 4. Otázka: Jakau čest a kterak wyjewowat? Odpowěď: Nejwětší, jaká může být pro člowěka, a sice w slowech, w znameních, we wšem jednání a činění a w srdci. 5. Otázka: Jaké poslušenstwí a w čem? Odpowěď: Poslušenstwí auplné w zachowáwání wšelikého pořádku, práw a rozkazů. 6. Otázka: W čem a jaká má být wěrnost? Odpowěď: Wěrnost we swěřených auřadech, 82 we wykonáwání služby a wšech powinností: a to z celého srdce, w ničem faleš. 7. Otázka: Náleží platit daně do pokladnice Pána našeho CÍSAŘE wšeruského? Odpowěď: Náleží auplně a sice wšechno a w čas ustanowený. 8. Otázka: Jest powinnost slaužiti? Odpowěď: Pewná powinnost je, nestraniti se, ale obětowati se, kde toho potřebuje wůle našeho CÍSAŘE, a sice: we službě wojenské, civilní a jiné, we wyšších i nižších stupněch. 9. Otázka: W čem a jaká ochotnost? Odpowěď: W přispíwání podle stupně a sil k společnému dobrému, w neskončené dobré wůli w Wlasti naší Rossii, k CÍSAŘI i celému domu JEHO. 10. Otázka: Náleží se modlit za CÍSAŘE a Wlast naší Rossii? Odpowěď: Náleží w modlitbě domácí i weřejné, skládat CÍSAŘE do lásky BOŽÍ, modlit se za JEHO zdrawí, dobro, wšeliké přání jeho a žiwot wěčný. Totéž i o Wlast, nikdy nerozlučitelnau od dobra MONARCHY. 11. Otázka: Co se těmto powinnostem protiwí? Odpowěď: Nečest, neposlušenstwí, newěrnost, neochotnost, reptání, zráda, popauzení, zbauření. 12. Otázka: Jest tato nečest a newěrnost přestupek před twáří BOŽÍ? Odpowěď: Jest přestupek, hřích, hanebnost. 13. Otázka: A tedy podle BOŽÍHO naučení není dowoleno wzbauřit se neb potají o zrušení wlády usilowat? Odpowěď: Nikdy, ani zjewně ani potají, ani zrowna ani postranně. 14. Otázka: Mají se kromě CÍSAŘE ctíti wšechny auřady a předstawené? Odpowěď: Mají, neb na ně wložena jest část wlády, a tyto části dohromady jsau celá Nejwyšší wláda zemská, jsau náměstníci: neboť zastupují CÍSČŘE, kde on sám osobně být, widět a jednat nemůže. 15. Otázka: Co nás powzbuzuje zachowáwat tyto powinnosti? Odpowěď: Powzbuzení jsau buď přirozená neb nadpřirozená čili z náboženstwí BOŽÍHO zjeweného plynaucí. 16. Otázka: Která jsau powzbuzení přirozená? Odpowěď: Kromě wyslowených již pod druhau otázkau jsau ještě tato: že CÍSAŘ jest hlawa Národu, jest otec pečující o dobro poddaných swých jako o děti swoje, které jsau dohromady jedna společná Wlast Rossie, a proto jest nejhodnější cti a wděčnosti, též od poslušenstwí a wěrnosti poddaných záwisí pokoj, bezpečnost, dobro wšech zwlášť a společně. 17. Otázka: Která jsau nadpřirozená powzbuzení? Odpowěď: Ta: že CÍSAŘ jest z wůle BOŽÍ, jest náměstníkem BOŽÍM a Ministrem, to jest: Wyplňowatel wlády JEHO na zemi; že protiwení se wládě jest protiwení se BOŽÍMU ustanowení, od něhožto wšeliká wláda pochází; že wěrnost a služby wládě wzdané BUH nahradí a newěrnost trestati bude; proto také přikazuje, abychom nejen na oko a powrchně, nejen pro pauhý strach před hněwem lidským, ale ze swědomitosti a ze strachu před saudem BOŽÍM wládu každau a přede wším CÍSAŘE ctili, a w upřímnosti srdce poslušni byli, a s ochotností se modlili za NĚHO a za předstawené. Potom wýslowně dodáwá, žo takowé chowání jest před očima JEHO příjemné a milé. 18. Otázka: Které knihy Písma swatého popisují ty wšechny powinnosti a pobudky? Odpowěď: Knihy starého i nowého zákonu a zwláště: Žalmy, Ewangelie a listy Apoštolské. 19. Otázka: Jakými příklady w křesťanstwu jest toto učení potwrzeno? Odpowěď: Příkladem samého Krista, který se narodil, žil a umřel pod poslušenstvím Římského Císaře, a w žiwobytí swém wšechny auřady ctil, a podrobil se bez naříkání i nesprawedliwému saudu, který ho na smrt wydal; příkladem swatých Apoštolů a prwních křesťanů, kteří ctili wládu a dobrého jí přáli, ačkoli je trápila pronásledowáním, nespojowali se se zle smýšlejícími, seděli we wězení pro náboženstwí, ale ne jakožto buřičowé, ne jako zrádcowé a zločincowé. O tom swědčí skutkowé Apoštolští, swědčí spisy podáwané k obraně křesťanů k Císařům a k Senátu Římskému, swědčí dějiny Církwe i swěta. Jest wěc welmi žádaucí, aby ty pěkné dni auplné wíry wrátily se k nám a naplnily Sw. Církew tau potěchau, že wěrni Kristu Pánu wěrni jsau také Wlasti i MONARCHOWI swému. 20. Otázka: Jak dáwno jest w církwi obyčej modliti se za MONARCHY? Odpowěď: Od počátků wíry křesťanské byly skládané k BOHU weřejné modlitby za Panující, za předstawené, za wšechny stawy, za zdar o pokoj Wlasti. Ten obyčej trwal po wšechny wěky a dostal se k nám w nejpěknějších starožitných modlitbách, které zpíwáme o swátcích. Totoť jest prawé naučení Církwe swaté žiwotem potwrzené o ctění a wěrnosti k MONARCHOWI. KATECHISMUS MENŠÍ O CTĚNÍ CÍSAŘE WŠECH ROSSIÍ. 1. Otázka: Co w duchu náboženstwí Kristowa my poddaní powinni jsme CÍSAŘI našemu Samowládcowi wšeruskému? Odpowěď: Powinni jsme ctít a milowat CÍSAŘE, proukazowat Mu poslušnost a wšechnu ochotnost a modliti se za něho k BOHU. 2. Otázka: Náleží-li kromě CÍSAŘE ctít wšechny auřady a poslauchati jich? Odpowěď: Náleží, nebo oni řídí jistau část wlády, jak kterému co jest poruceno, podle práw a pořádku. 3. Otázka: Náleží-li milowat wlast naši Rossii? Odpowěď: Náleží milowat i dobré ji přát, a pro ni služby swé wěnowat, podle toho, jak předpisuje práwo a Wůle CÍSAŘOWA. 4. Otázka: Učí-li těmto powinnostem skutečně a zřetelně náboženstwí? Odpowěď: Skutečně a zřetelně w Ewangelium a w jiných knihách písma swatého. 5. Otázka: Na jaký spůsob to náboženstwí přikazuje? Odpowěď: Připomínajíc i silně na mysl kladauc křesťanům, že wšechna wláda a nejprwé MONARCHOWA jest od BOHA ustanowena a to pro pokoj, bezpečnost a wětší dobro lidské časné i wěčné. 6. Otazka: Bylby to hřích, upustit od té cti a wěrnosti a učinit zlehčení a zrádu? Odpowěď: Byl by to welmi těžký hřích. Neb wýslowně prawí písmo swaté, že kdo se protiwí wrchnosti, BOŽÍMU ustanowení se protiwí a táhne na sebe wěčný trest. 7. Otázka: Má-li Církew swatá obyčej, modliti se za MONARCHA a za wšechny předstawené we wlasti? Odpowěď: Jest tento zwyk w Církwi od počátku Kresťanstwí a trwati bude až do konce swěta, na důkazy oprawdiwé, swědomité ochotnosti k MONARCHOWI, k wšeobecnému společnému dobru a pro zásluhu u Pána BOHA, jenž wyslowil w Písmě swatém, že takowé jednání a takowé modlitby wěrných jsau Jemu příjemné. [ tři hvězdičky ] Takowým spůsobem dělají se z Poláků w Rusích již z mládí dobří a poslušní poddaní, a musejí se nazpamět učit, že wlast jejich jest Rusko, a že cár jest náměstník Boží na zemi, a že wšechno co cár činí, jest, jakoby to Bůh činil. Owšem nepowáží cár, že každé dítě doma rodiče má, které mu pak k tomuto katechismu prawý wýklad podají! Kam ale takowé hanobení srdcí maličkých hned z mládi wésti může, to každý rozumný sám powáží.


28. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Naše politika, Titulek: Německo, Autor: Havlíček, Karel
4. Německo. Staw nynější tohoto národu, jenž dříwe pod jménem Deutscher Bund w zeměpisech se jmenowal, nanejwýš jest hoden naší české pozornosti w důležitém tomto čase. – Mocnářstwí Rakauské až k časům Napoleona neslo jméno jednotliwých zemí, a společný náš panowník, jehož hlawní síla byla w králowstwí uherském a českém, nesl až po tu dobu titul císaře německého. Že toto císařstwí malomocné a jen skoro prázdný titul bylo, o tom mluwí zjewně historie. Když Napoleon i tento pauhý titul německého císařstwí zničil zřízením spolku Rhýnského, složil císař německý jméno swé, a tu nastalo jméno císařstwí Rakauského, jehožto dwa nejhlawnější slaupowé byly Čechy a Uhry. Napoleonowa síla klesla, a místo císařstwí německého nastal Německý Spolek ( Deutscher Bund ), to jest jakýsi podiwný swazek samostatných malých knížat německých. Císař Rakauský František I. učinil nejhlawnější politickau chybu swau tím, že k tomuto německému spolku také přistaupil; ne s celým císařstwím, ale jen s wětší polowicí, totiž s tak nazwanými německými zeměmi swými. Tenkráte ještě musela naše ubohá wlast Čechy a Morawa trpěti tiše nazwání německé province, tenkráte se nikdo neptal národu našeho, chceme-li přistaupit k německému spolku, tenkrát byl císař pastýř, a my jsme byli jeho stádo. Od té doby náleželi jsme k německému spolku, owšem jen wíce dle jména, a jak se zdá nejwíc proto, aby mohl Metternich přewahau swau we spolku s Pruskem a s některými jinými podobnými wládami kazit w ostatním Německu wšechno šlechetné a dobré, aby se mohl opříti wšemu pokroku w Němcích. Přiznejme se směle, že jsme my německému spolku jen k ostudě slaužli. Rakausko, to jest Metternich, byl nejhlawnější škůdce w celém Německu; skrze něho nesměli ostatní Němci swobody užíwati, nás práwě postawil despota ten za zawaží pokroku německého, a tu přewahu, kterau w německém spolku skrze náš počet měl, jen ke zlému užíwal. My jsme byli wždy w německém spolku jen Kocaurkow, na nás celé Německo prstem ukazowalo, s potupným úsměchem o nás „ Österreichrách " mluwilo atd. Toto wyznání není hanba naše, proto že se tato ostuda, tyto překážky neděly s naší wůli, nýbrž proti ní. My jsme museli stát tam, kam nás wstrčili, proto že jsme ještě neměli dosti síly a zmužilosti, abychom říci mohli platně: „ Nechceme! " Nestyďme se tedy za to wyznání, tím wíce když se nyní o druhé dobrowolné spojení s Německem jedná. Nač budeme nyní dále plačtiwau figuru w německém spolku předstawowati? Zachce se nám snad býti w Německu posledními, kdežto můžeme býti w Čechách prwními? Němci we Frankfurtě nás taužebně ke spolku zwau, Šuselka, Makowička, Kuranda jsau wolawí jíkawci, kteří nás mají do klece přiwábiti; budeme tak hlaupí a sedneme na wějičku? – Promění se celá česká země w Německý Brod a w Šosowice, které s německým práporem jako Don Quichotte do pole wytáhli – proti Čechům? – Nikoli, český národ, česká země odjakžiwa radowala se z wětšího daru rozumu a úsudku. Když wás někdo, o němž dobře wíte, že wždy waším auhlawním protiwníkem byl ( a to byli hlawní wůdcowé parlamentu Frankfurtského odjakžiwa ) tak uctiwě do domu swého zwe, budete se tázati s nedůwěrau na příčinu této nenadálé sladkosti. Což pak budete wěřit, že česká země newyhnutelné koření jest k uwaření nowé německé říše? Což pak bez nás Německo neobstojí? Což jsme my Čechowé tak nesmírně potřebný článek w řetěze welikého swobodného Německa? Bláhowci! fantasie německých doktrinářů, kteří se nyní sběhli we Frankfurtě, blauzní poeticky po břehách Rhýna i Dunaje! Rhýn a Dunaj jsau hlawní žíly welikého Německa, které fantasie jejich naplnilo – ale, ale, ale jednu žílu jim podťali Francauzi, a druhau žílu podetnauti musí Slowané. Dunaj jest řeka slowanská, Dunaj jest náš, a to jest wlastně prwní a poslední jednání celé té tragedie. Nám Čechům naznačil osud čestné ale nebezpečné místo prwní bašty slowanské na západě: hájili jsme hory swé twrze po tolika wěků se ctí, budeme je hájiti posud, a Dunaj bude naše slowanská řeka, Rakausko bude slowanská říše. Padneme my Čechowé — weta bude po sláwě Slowanů swobodných západních, weta bude po Rakausku.


3. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [úvaha o vývoji v posledních letech], Autor: Havlíček, Karel
Havlíčkovo autorství je nejisté Při nynějším, díky Bohu! žiwějším wýwinu národního pokroku našeho jest zajisté i skrowná w historii doba, Rok, pro nás dosti wýznamná. Wšichni, jenž pilně pozorují postup národnosti české, wyznati musí, že zwláště w nejnowější době desítileté s potěšitelnau bystrostí a wždy we wětším rozměru postupowali jsme ku předu, každý rok přinesl nám wždy mnoho nowého a dobrého, z čeho jsme se i my radowati i naši nepřízniwci horšiti mohli. W časopisech, jakožto hlasatelích wěku swého, arci přede wším má být uložena jako registratura činů celoročních, a ačkoli časopisy naše daleko ještě jsau wzdáleny od dokonalosti, jakau slynau cizozemské, přece aspoň, seč budau naše okolnosti dosawadní, i w tomto budaucím roku budeme hleděti přede wším domácnosti swé, aby nic důležitějšího pozornosti naší neuběhlo. A wšak aby časopisy wyprawowati měly o čem, zapotřebí jest přede wším skutků hojně konaných, a proto přejeme si, aby se u nás wždy wíce množilo mužů činných, dobra obecného pilných, pokroku a oswěty milowných, o jejichžto skutcích horliwě wyprawowati budeme.


18. červen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Mluvní cvičení]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 6. Česká i německá mluvní cvičení od Jos. Franty Šumavského. Böhmisch - deutsche Sprachübungen. V Praze 1846, nákladem Bedřicha Krečmara. S. str. 96. Cena 36 kr. stř. Nowé wydání známých již rozmluw: liberalním (! ) prawopisem wšak wytištěno, škoda že p. wydawatel nedbá wíce o jednotu než o libůstky swé.


31. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk žádosti Slovanské Lípy], Autor: Havlíček, Karel
Lípa Slowanská podala doleji položenau žádost o zřízení sborowních okresních saudů k dworské komissi, zřizowáním okresních saudů w našem králowstwí se zanášející, wyzýwajíc obce, aby přístupem swým žádost její podporowaly. My žádost tuto předkládáme zde k opatrnému a pilnému rozwážení obecenstwu, a zweme zároweň muže práwních záležitostí znalé, aby o myšlénkách a důwodech w žádosti pronešených weřejně swé dobré zdání podali, čemuž my rádi chceme swůj list propůjčiti. Wysoké c. kr. ministerstwo! Když w měsících březnu a dubnu b. r. Pražské obywatelstwo prosbu o zrušení patrimonialních a uwedení zemských okresních saudů pro weškeré králowstwí české Jeho c. kr. Milosti předložilo, mělo zwláště následující příčiny, které prosbu tu osprawedlňují: a ) že postawení wšech patrimonialních saudů je z nejwětší částí odwislé, b ) že jsau saudcowé z weliké části nedostatečně placeni, a c ) že u saudce jednotliwce, který patrimonialní saud obyčejně wykonáwá ( nehledíc nikterakž k jeho osobnosti ) neshledáwá se takowá jistota, jaká by jeho saudní uznání za prawé wystawiti mohla. Dále, když na začátku dubna b. r. důwěrníci Pražského obywalelstwa o wšech punktech druhé Pražské petice s wys. ministerstwem wyjednáwali, bylo wícekrát wýslowně podotknuto, že jen tehdáž justiční welmi kleslá spráwa w Čechách se zdwihnauti a českému národu nejmožnější rukojemstwí za nejbezpečnější spráwu saudnictwí dáti se bude moci, když místo dosawádních patrimonialních saudů, nejwíce z jednotliwců záležejících, neodwislé zemské sborowní čili kolegiální saudy zawedeny budau. Jeho CKM. ráčil na to předložení wysokého ministerstwa nejwyšším kabinetním listem od dubna b. r. uwedení neodwislých okresních saudů pro weškeré králowstwí české pojistiti a prowedení tohoto na nejwyšším místě wysloweného principu wys. ministerstwu swěřiti. Tak tedy obywatelstwo králowstwí českého očekáwalo, že Jeho CKM. k tomu to přiwede, aby i po krajích práwní pohledáwání jednotliwých občanů od sborowního w každém ohledu neodwislého saudu sauzeny byly; a nebylo by to zajisté malé sklamání, kdyby nyní zemské okresní saudy opět tak zřízeny býti měly, žeby neměl sbor, nýbrž jen jednotliwec nad práwem občanowým rozhodowat. Jest sice neodwislým postawením takowého jednotliwého saudce, jenž dříwe nejwíce od wrchnosti záwisel, dobré wěci už mnoho pomoženo; bude se sice slušnau, jak se nadíti můžeme, saudci ustanowenau mzdau každému hledění wedlejší wýžiwy, která dříwe skoro newyhnutelná byla, předejíti moci; mají sice jen některé, dle mínění wys. ministerstwa nepatrné případnosti saudnímu rozhodnutí jednotliweckého, jmenowitě okresního saudce ponechány býti, čímž by owšem u srownání s dřewějším práwním postawením w Čechách nekonečně mnoho získáno bylo. Awšak když je možná týmiž okresními saudy ještě lépe obstarání práwa zaručiti, když se může uwedením okresních saudů sborowních místo zamýšleného osazení jednotliwci také hned onomu zlému předejíti, které jsme u wchodu k c ) wytkli: tuť by byla powinnost wysokého ministerstwa, tím spíše auřad tento na takowý spůsob osaditi, jelikož už w dubnu b. r. od Jeho CKM. českému národu tak pojištěno jest. Z osazení okresních saudů nejméně třemi saudci, tedy z uwedení sborowní formy wyplýwají následní přewahující wýhody: 1. Nehledíc nikterakž k osobnosti jednotliwého saudce, který přece wždy mnohem snáz přístupu powolí a mýliti se dá, nežli celý sbor, nezáwiselo by rozhodnuti nad saukromým práwem občana už wíce od wyřknutí jednotliwé osoby, která bludným zdáním pojata jsauc, nebo práwní případnost pro její, jak nezřídka býwá, zamotanost docela dobře nepochopiwši dle wnitřního sice přeswědčení, že práwě saudí, se domýšlí, w skutku ale zrowna tím nejwětší bezpráwí činí. Sapientis est sententiam mutare, což ale jen o sboru platí, a případnosti, kde podlé wěci i nepatrný práwní předmět welmi zapletené práwnické faktum za základ má, nejsau řídké. Chybné pojmutí práwní případnosti nebo mylný wýklad zákona od jednotliwého saudce wyšším odwolacím auřadem měniti dáti, bylo by odkazowati práwohledajícího od zemské spráwy k jiným dweřím, kdežto se mu už u prwních pomoci mohlo. 2. U dosawádních patrimonialních saudů, zwláště u dosawádních jednotliweckých mnoho okolností k tomu přispíwalo, že osoba saudcowa aspoň z weliké částí nijakž w takowé wážnosti nebyla, jakau musí saudce míti, má-li mu občan rozhodnutí nad swými práwními požadawky s auplnau uspokojeností swěřiti. Jen proměněním wšech jednotliweckých saudů na neodwislé zemské sborowní může takowá důwěra způsobena býti, jelikož by jinak aspoň po krajích zemský okresní saudce co jednotliwec s dosawádním jednotliweckým saudcem smíchán byl, an w některých krajinách zajisté by se událo, žeby dosawádní místní saud jen jméno změnil, a osoba dřewnějšího patrimonialního saudce co budaucí okresní saudce by ostala. 3. Jenom dle zdání jsau předměty okresnímu saudu odewzdané nepatrné wáhy, w skutku ale tomu tak není z ohledu na osobu ani z ohledu na práwní předmět. Co se u bohatého občana nepatrným býti zdá, je pro chudého, jehož práwní požadawek owšem jen 100 zl. stř. obnáší, nejwětší wáhy, a služební mzda je pro chudého služebníka tak důležitá, jako pro boháče požadawek na tisíc zlatých udaný. Ale ani dle předmětu neměla by práwní záležitost, jaká se saudci jednotliwci k posauzení necháwá, menší wáhu, jelikož dlužní opis, rušení w držení, sequestrace, deskowní wěc atd., nad čímž okresní saudy rozhodowat mají, celé do tisíců jdaucí jmění občanowo za předmět míti může. 4. Když by se práwní menší wáhu mající záležitosti odkázaly na okresní saudce, jmenowitě na saudce jednotliwce, a důležitější wěci na sborní saudy, tuť by se hřešilo proti nejdůležitější zásadě „ rownopráwnosti wšech občanů před zákonem a saudem “. Chudší občan, jehož jmění, následně jeho we při jsaucí práwní požadawky jen přes 200 zl. stř. sahají, bylby na wždy na okresního saudce, jmenowitě na saudce jednotliwce odkázán, kdežto boháč, jenž při pod 200 zl. stř. newede, napořád jen u zamýšlených sborních saudů i co žalobník i žalowaný swé práwo by hledal. Okresní saudy se saudci jednotliwci byly by tedy prawidelně jen saudy pro nádenníky, služebné osoby, řemeslníky atd. jen s wýmínkau pro rozenau a peněžní aristokratii, kdežto obmýšlené sborowní saudy prawidelné saudstwí boháčů a jen s wýmínkau také saudstwí chudých by bylo. Že ale státní spráwa powinnost má, k tomu působit, aby se dělo práwo tak chudému jako bohatému i dle formy stejně, toť sotwa důwody potřebuje. 5. Spočíwá to w přirozenosti lidské, že i nejzkušenější saudce při důležitých otázkách práwních, které také při nepatrném předmětu přicházeti mohau, swým práwnickým náhledům jen tenkráte dokonale důwěřuje, když i druhý, třetí práwník s nimi srozuměn jest, jakož že z jiné strany w takowých případnostech osoba práwo pohledáwajicí mnohem wíce uspokojena jest wýrokem saudním, třebas odmršťujícím, když wí, že sbor swobodných, neodwislých saudců nad tím rozhodnul. Že ale také o stručném řízení ( úkonu ) pak při úpisech předložených, při rušení w držení, při zanášení do kněh atd. práwní otázka welmi zapletena býti a weškerau bystrost saudce požadowati může, jest mimo wšecku pochybnost. 6. W nejwyšším kabinetním listu od 8. dubna b. r. w odstáwce 9. pojišťuje se obywatelům českým, že budau ustanoweni saudcowé obau jazyků zemských úplně schopni, aby občan, který jen německého jazyka schopen jest, také pauze w českých krajinách, i pauhý Čech w pauze německých krajinách dobrodiní použíwati mohl, by při saudu w mateřském jazyku wyslýchán byl. Při obmýšleném obsazowání okresních saudů saudci jednotliwci musil by se zcela přirozeně w německých krajinách nejwíce bráti ohled na nynější německé úřadníky saudní, a swrchu uwedená nejwyšší pojištěnost zůstala by tedy nejdelší čas beze wšeho wýznamu, dobrý následek její obmýšlený zmařil by se, co se týče českého občana, na dlauho, a tím by byla zrušena nejpřednější zásada o rownopráwnosti obau národností; poněwadž by německý rolník wšude w celém králowstwí také w pauze českých dědinách mohl býti při saudu we swém jazyku mateřském srozuměn, ne ale naopak Čech w německých krajinách. Jenom sborowním řízením saudů okresních, při čemž w pauze německých dědinách aspoň jeden saudce obau jazyků zemských schopen jest, dalo by se už nyní dobrodiní ono, císařským slowem přislíbené, wšem přístupné učiniti. Dle uwedeného bylo by to tedy zcela přiměřené dobré spráwě saudní, a slaužilo by to k dobrému národu českého, kdyby se okresní saudy opatřily wětším počtem saudců, alespoň třemi na způsob sborowní; kdyby wšecky záležitosti práwní w tomto okresu, s wyjmutím wěcí přidělených notariatu, raddě čelední, obchodním a trestním saudům, wnešeny byly na saudy okresní, a kdyby se odstranil každý rozdíl mezi myšlenými okresními a sborowními saudy, které by tedy také jen okresní saudy byly, s wyjmutím těch, které co wrchní saudy ustanoweny budau. Konečně se podotýká, žeby wynecháním obmýšlených saudů sborowních díl útrat za okresní saudy na způsob sborowní zřízené ubyl, a že dobré saudstwí i sebe nákladnější nikdy se nemůže předražené jmenowati. W Praze dne 25. října 1848. Od wýboru Lípy Slowanské.