24. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm. * * * Z Kroměříže dne 21. prosince. Sezení se otewřelo o [ půl]10. Po přečtení protokolu sezení wčerejšíbo oznámil president Strobach při wčerejším hlasowání za pořadatele zwolené poslance: Ambrož, Jelen, Podlewski a Scherzer. Počet wšech poslanců říšských obnáší nyní dle udání písaře Ulepiće 356, přítomných w Kroměříži je 341. Wolba posl. Halperna ze Stanislawowa, který po celý čas trwání sněmu říšského jen w třech sezeních přítomen byl, a od sněmu o to požádán, se až dosawád nedostawil, jest za neplatnau uznána. Posl. Šuselka předložil přednostenstwu sněmu říšského tři náwrhy, které se we sněmowně předčítaly a napotom finančnímu wýboru ku poradě odewzdaly. Šuselka žádá, aby se celá potrawní daň zrušila a na místě ní progressivní daň z příjmů zawedla. Napotom aby se předewším tato daň w Lubláni zrušila, a posléz aby se finanční stráž pauze na hranice obmezila, čímž by se do roka 400.000 zl. stř. uspořilo. Posl. Sewer ponawrhuje, aby dědění statků budaucně nikterak obmezeno nebylo, a pak aby selští synowé, kterým statek připadne, od wojenského stawu oswobozeni byli. Prwní z těchto dwau náwrhů nenašel žádné podpory, druhý je odewzdán komissi pro wypracowání zákona o odwádění na wojnu. Jeden ze Štýrských poslanců žádá, aby sněm z ohledu na rozepře katolických kněží we Štýrsku s tamnějším obywatelstwem uzawřel, že žádnému čestný pohřeb odepřen býti nemůže, že to jen civilním auřadům přináleží, aby o formálních překážkách při wstaupení do stawu manželského rozhodli, že se žádnému po uzawření swatebních smlauw poswěcení stawu manželského odepříti nemůže, a posléz že překážky, týkající se tak zwaného swatstwí ( Schwägerschaft ) při wstaupení do stawu manželského nemají wíce w Římě rozhodnuty býti, nobrž že toto rozhodnntí budaucně civilním auřadům přináležeti má. Náwrhy tylo se odewzdaly wýboru konstitučnímu. Dle ustanoweného denního pořádku se přikročilo k prwnímu čtení základních práw. Po přečtení uzawřela komora jednohlasně, že se k druhému čtení připustiti mají. Šuselka se napotom tázal presidenta wýboru konstitučního, jak daleko se již we wypracowání ostatního dílu ústawy dospělo. Fejfalík na to odpowěděl, že konstituční wýbor ze sebe pět audů zwolil, kteří se již mezi tím časem, co se o práwech zákládních w jednotliwých sekcích rokowalo, wypracowáním ostatního dílu ústawy zabýwali. Wýbor že co nejdříw o jejich činnosti auplnější zpráwu podá. Šuselka projewil žádost, aby se we wypracowání a poradě o konstitucí co možná jen pilně pokračowalo, tak aby se na celau listinu 15. března budaucího roku přísahati mohlo. ( Potlesk. ) Dále se přikročilo k druhému čtení náwrhu finančního strany kreditu na 80 mil. zl. Patnácte řečníků se dalo zapsati pro a sedm proti powolení tohoto kreditu. Prwní wystaupil Borkowski. Když finanční ministr po dlauhé řadě krásných nadějí, které nám pro budaucnost připowídal, posléz k tomu přišel, že o powolení kreditu na 80 mil. žádal, ponawrhnul posl. Zemiałkowski, aby se o této wěci až po ukončení konstituční ústawy rokowalo, kterýžto náwrh se také auplně s hodností sněmu říšského srownáwá. Náwrh tento byl ale zawržen, poněwadž mnozí namítali, žeby se takto wláda jen do náramné rozpačitosti přiwedla, žeby se státní stroj jen w různý nepořádek uwedl, ba i snad celá jeho činost překazila. Kdybysme námitce této, že se wláda do rozpačitosti uwede, nějakau platnost přiřknauti chtěli, museli bychom snad posléz i konstituci, swobodu tisku atd. odstraniti, kdyby wládě nějakau obtíž způsobowaly. Pánowé! za ten celý čas, co pohromadě rokujeme, jsme posud nic jiného takřka nedělali, než samé dluhy. To samé tropil i absolutismus, a wěru nemáme-li nyní nic maudřejšího dělati, tedy pojďme raděj domů a ponechme dílo toto opět absolutismu, neb on to čerstwěji než my zawésti umí. Wláda bude pak samojediná příčinau neštěstí národů, a naše swědomí bude aspoň čisté. My nezawedeme takto ministry k žádnému nekonstitučnímu kroku. Powolíme-li ministerstwu nadřečenau sumu, tedy přijímáme na sebe tu samau zodpowědnost, kterau nám ministrowé dlužni jsau, a my nejsme pak nic wíce než dluh dělající sněm říšský. My máme wždy jen dle hlasu našeho swědomí uzawírati, ne ale dle přání ministerstwa. Říšský sněm nemůže nikdy terrorisowán býti; kdo o 868 tom pochybuje, není schopen za poslance. Ministr finanční prawil, že státní dluh rakauský w průměru s dluhy států jiných tak welký není; já ale tomu odpírám, poněwadž se welikost státních dluhů jen dle zwláštních wnitřních poměrů každého státu oceniti dá, a z tohoto stanowiska nalezáme, že welikost státního dluhu rakauského tolik obnáší co desítiletý příjem státní, neb polowičku ceny té, za kterau celý stát rakauský stojí. Nepowolíme-li těch 80 mil., a nastaupí-li státní bankrot, tedy my winni nebudem, zchudne-li mnohonácte bohatých rodin. Státní dluhy nezaprawíme nowými dluhy. A když je i powolíme, táži se napotom, jestli Rothschild neb Sina neb kdokoli jiný tuto sumu we stříbře neb zlatě wysází? Pochybuji o tom; míním, že se to opět jen papírem zaprawí. Lid bude musit takto peníze zapůjčiti a je pak ještě jednau zaplatiti. Tato zapůjčka se bude jen swými ceremoniemi od pauhého daru líšiti. Naše banknoty se newisílají wíce na základě důstatečného kapitálu, penězoměnci uschowáwají neustále stříbro a zlato, poněwadž brzkau bauři předwídají. Papír zůstane wždy jen papírem, i když se státním nazýwá. To wše jest následek absolutismu a neustálého dluhůdělání. Pánowé, chraňme se toho a neočisťujme nowými dluhy politiku Metternichowskau. Kdo nám to může zaručiti, že se těmito 80ti mil. zprachniwělá budowa podporowati bude, a že se z nich wěčná pijawka pro lid nestane, že jich wláda k uskutečnění jiného záměru nepoužije, že lid neustále utiskowati nebude, odwoláwajíc se na to, že chce jen těch 80 mil. dohromady dostati, které jí zástupcowé lidu powolili? Finanční ministr we swém rozpočtu poukázal na některé wady systému danního, připowídaje, že co možná nejdříw se snažiti bude je naprawiti, mezi tím ale žádá o powolení kreditu na 80 mil. zl. Budaucí ministr finanční ale řekne, že se při prwním sněmu říšském wšelijaká uspoření zawésty mohly a že se hlawně wedení wálek nechati mělo. ( Oh! oh! ) Pánowé, to neprawím já, nobrž budaucí ministr finanční ( tleskot ), já ale jsem s ním zcela srozuměn. Pan ministr nám připowídá, že se wydání a příjmy státní co nejdříwe wyrownají; dle státního rozpočtu z posledních let nemůžeme se až dosawád příliš na to těšiti, spíše se domníwám, že jestli se po několik let ještě wždy tolik nedostáwati bude, nás státní bankrot nemine. Tu ale by bylo w skutku lepší, kdyby ho stát co nejdříwe prohlásil, poněwadž by se tím způsobem toto neštěstí poněkud umírnilo. Míním ale, žeby se to nyní ještě tím zameziti dalo, kdyby se po 3 léta ze státního dluhu žádné auroky neplatily. Státní wěřitelowé by ještě rádi býti mohli, že wíce neutrpějí. Žádný mi w ohledu tom nenamítej, že tento prostředek nic jiného není než kommunismus. Já to nezapírám, spolu ale také upozorňuji na ten welký rozdíl mezi tímto malým a welkým kommunismem. Já se w ohledu tomto přidržuji wždy swého swědomí, když se to i před politikau zodpowídati nedá. Náwrh Borkowského zní, aby se kredit jen na půl milionu powolil a aby se k zaprawení ostatních wydání tříletých auroků ze státního dluhu použilo. Wiesner: Pánowé, já pohlížím na otázku tuto z cela jiného stanowiska než pan řečník přede mnau. Mně není dost jasné, proč wýbor finanční celý od ministerstwa žádaný kredit na 80 mil. powoliti nechce. My se nyní nalezáme na rozcestí mezi minulostí a nowým časem. Každý nahlédne, že w takowých případnostech stát welmi mnoho wýloh má, a já to za powinnost uznáwám, abychom wládě powolením celého kreditu, který ministerstwo od nás žádá, cestu přechodu tohoto usnadnili. Wláda nabude takto opět morální síly, která dle mého mínění wětší ceny má než ryzí zlato, a kterau jen může tomu neštěstí, jaké nyní w Uhersku a dílem i we Wlaších také panuje, konec učiniti. Naše powinnost jest, se o to starati, aby wláda wnitř a zewnitř statečné síly nabyla. Finance státu rakauského nejsau dle uznájí hodnowěrných státníků tak příliš špatné, jak se mnozí snad domníwají. My se můžeme w nynější ministerstwo auplně z té příčiny důwěřowati, poněwadž ono tak jako předešlé swau důležitau úlohu pochopilo, což z jeho programu wyswítá. Já jsem tedy proto, aby se ministerstwu auplný kredit na 80 mil. powolil, poněwadž tímto powolením k uskutečnění swobody w Rakausku nemálo prospějeme. Turhasiewicz: Dříw ještě než wýbor finanční swůj náwrh o předmětu tomto uweřejnil, utwořil jsem si swůj wlastní úsudek, pozoruje celau tuto wěc z dwojího stanowiska, a sice k jakému cíli ministerstwo nadjmenowaný kredit žádá, a pak na základě kterého práwa ho požaduje. Co se prwní otázky týče, nechci rozebírati, zdali cíl, ku kterému ministerstwo těch 80 mil. potřebuje, w skutku dobrý, politický a tak newyhnutelně potřebný jest, připomínám ale, že když se jeden celý národ zbraně chopí, by zaslušné bylo ohledati, nemá-li w skutku nějakého práwa pro sebe. – Na základě kterého práwa ministerstwo těch 80 mil. požaduje, na tuto otázku odpowím ze stanowiska haličského. Já nenalezám žádné příčiny, za kterau by má ubohá wlast k tomuto požadawku přispíwati měla. K dokázání toho se nebudu do minulosti obraceti, poukážu pauze na některé události w přítomnosti. Když se na místě swobody, kterau nám wláda připowěděla, za příčinau nějakých, pauze jen lehkomyslných excessů naše města bombardují, když se celá zem takřka w stawu obležení nalézá, když práwo swobodné associace a swoboda tisku potlačena jest, když se národní stráž rozpauští, když se každý, pokud jen dost málo schopen jest, k wojsku odwádí: máme pak ještě wládu podporowati a za to wšecko platiti? Wěru se to říci neostýchám, a žádný mi také za zlé pokládati nebude, když se z toho wyznám, že Halič při takowýchto okolnostech nikdy s wládau rakauskau sauhlasiti nebude. Já se tedy každému powolení na nějaký kredit zauplna na odpor stawím. Škoda: Umínil jsem si, náwrh wýboru finančního ze stanowiska politického a práwního poněkud objasniti. Předešlé wlády dělaly dluhy, neptajíce se, jsau-li národowé s tím srozuměni čili nic. Dewatenácté století tomu konec učinilo. Rakausko musilo za posledních 50 let wšecku swau sílu na to wynaložiti, aby swau neodwislost při wšeobecné bauři ewropejské zachowalo. Za tauto příčinau se také mnoho dluhů nadělalo. Následkem toho byl něšťastný patent od r. 1811. Žádný to zapírati nebude, že Rakausko až dosawád za swé dluhy auplné rukojemstwí postawiti může. Letošní pozdwižení w Rakausku nebylo pauze politické, nobrž také národní. Powstaly tuto strany, které Rakausko zničiti chtěly, mezy nimi hlawně ona maďarská. Proti tomuto záměru se musila wláda statečně postawiti. Uhersko nesmí déle w tom poměru, w kterém se až dosawád z ohledu na rakauskau říši nalézá, zůstati; ono nesmí odtrženo býti, tak aspoň tomu sprawedlnost káže. Státní dluh musí zůstati nedotknutelný, a má-li tím zůstati, musí Uhersko w organické spojení s ostatními provincemi rakauskými uwedeno býti. Aby wláda toto uskutečniti mohla, potřebuje peněz. Wýbor finanční ponawrhnul, aby se jí kredit na 50 mil. powolil. Spořitelnost jest w obyčejných okolnostech ctností, to ale se nedá při nynějších okolnostech uskutečniti. Stát bude míti letos welký nedostatek, poněwadž wojnu wésti a mimo to welkau reformu w politické spráwě uskutečniti musí. Poměr státu k národnímu banku se také uspořádati musí. Z ohledu na tyto důležité wýlohy ponawrhuji, aby se ministerstwu kredit na 80 milionů powolil. Biliński mluwil proti powolení nějakého kreditu, odwoláwaje se hlawně na to, že peněz těch k wedení wojny s Maďary zapotřebí jest, žeby se ale wojně této až dosawád nějakau pacifikací předejíti mohlo. Mimo to panawrhnul, aby stát jiné příjmy zaopatřiti hleděl, kde by pak každý dle swých jednotliwých sil přispěti mohl. Jonák mluwil pro powolení celých 80 mil., poukazuje hlawně na to, že státní dluh nedotknutelný jest a žeby se zadržením auroků bankrot státní uskutečnil. Reforma danního systému že se tak lehce zawesti nedá, a že wíce jak celý rok uběhne, než na příklad daň z příjmů nějaký užitek státu přinese, mezi tím ale že stát prostředků k zawedení těchto reform potřebuje. To že se státu nowý kredit powolí, není jen důkazem toho, že sněm w ministerstwo swau důwěru skládá, nobrž že sjednocené a swobodné Rakausko udržeti chce. Nepředhazuj nám Slowanům žádný, že jen tenkráte kredit polowiti zamýšlíme, když se tu o naše národní záležitosti jedná; my nechceme žádnau supremacií, nobrž opráwnění wšech národností. ( Potlesk. ) Finanční wýbor uznáwá důležitost powolení walného kreditu, a ponawrhuje přece jen 50 mil. Když Košut sněm uherský o 2 mil. peněz a 40 mil. kreditu žádal, powolil mu je sněm jednohlasně, domníwaje se, že wlast w nebezpečenstwí jest. Pánowé! následujme my toho příkladu, a sice tím wíce, poněwadž jednotě Rakauska skutečná pohroma hrozí. Na to se sezení o [ čtvrt]2. na hodinu odročilo. Po druhé hodině počal mluwiti Langie, který jednání wýboru finančního, že se ministerstwa strany dwau politických otázek tázal, za nedůwěru w nynější ministerstwo wykládal. Mluwě proti náwrhu finančního wýboru žádal, aby se patřičnau zkauškau státního rozpočtu na rok 1849 potřeba nadjmenowaného kreditu předewším dokázala, napotom aby ministerstwo finanční žádaucí reformu w danním systému, a ministerstwo weřejného obchodu reformu strany cla zawedlo, a když to wše uskutečněno bude, pak aby se o powolení kreditu rokowalo. Wildner dokazowal, že státní dluh w celku jen dwaatřícátý díl státního jmění obnáší, nikoli ale polowičku, jak Borkowski udáwal. Mimo to uwáděl, že powolení kreditu na 80 mil. sprawedliwé jest, a že tomu také politika a sice hlawně z ohledu na záležitosti uherské žádá. Sierakowski radil, aby se počet wojska co možná zmenšil, a pak aby se také platy wšech wyšších auředníků státních zmenšily; tím žeby stát mnoho uhospodařiti mohl. Šuselka žádal, aby se z toho kreditu, který se powolí, 5 mil. obywatelstwu Wídeňskému, Lwowskému a Pražskému za náhradu dalo, poněwadž bombardowáním měst těchto welkau škodu utrpěli. Mayer dokazowal, že powolení 80 mil. hlawně z toho ohledu zapotřebí jest, poněwadž wláda nejen u wnitř říše wálku wésti, nobrž také na wšelijaké zewnitřní záležitost přípraw činiti musí. Finanční ministr Kraus wywracowal námitky od Polákůw učiněné, podpíraje se hlawně na to, že se powolením kreditu ještě žádného břemena lidu neukládá. Referent Szábel wywracowal posléz námitky těch, kteří nic powoliti nechtěli, a pak těch, kteří 80 mil. powoliti chtějí, připomínaje, že se tímto powolením sněm říšský wládě pro dlauhý čas nepotřebným stane. Konečně se hlasowalo, a náwrh na powolení 80 mil. prošel wětšinau hlasů. Ty ostatní náwrhy finančního wýboru se přijaly po krátké debattě beze wší změny. Lasser pak ponawrhnul, aby se sezení sněmowní až do 3. ledna odročilo. Ministr Stadion podporowal náwrh tento za příčinau toho, že ministerstwo mezi tím časem záležitosti Wídeňské poněkud bude moci uspořádati. Náwrh tento se přijal. Sezení se skončilo o 9. hod. Denní pořádek pro budaucí jest: Čtení protokolu dnešního sezení, referát o wolbách, třetí čtení náwrhu finančního wýboru a druhé čtení základních práw.


30. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Předplacení], Autor: Havlíček, Karel
[ ruka ] Dowídáme se z mnohých stran, že páni poštmistři opět při předplacení na Národní Nowiny mnohé obtížnosti dělají, ba dokonce ani předplacení nepřijímají. Činíme wážené obecenstwo na to pozorna, že naše expedice w Praze předplacení na zdejší hlawní poště w každý čas obstará, když se jí jen určené peníze awšak franko zašlau.


15. leden 1850, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Výtka proti trvajícímu stavu obležení], Autor: Havlíček, Karel
H. B. W časech jako jsau nynější pozoruje se každé hnutí wlády mnohem pozorněji a bedliwěji než jindy, což se přirozeně wykládá tím, že wláda odstraniwši wšechny ostatní přirozené sily státní sama jen činnost sobě ponechala a na dějišti sama stojí, učiniwši z weškerého lidu jenom diwáky. Že již po několik dní zemské ústawy, které po sobě we Wídenských nowinách wycházely, najednau zastaweny jsau, práwě w té době, když měla štýrská, tirolská, morawská a česká wyjíti, nemohlo zůstati nepozorowáno a našlo též jak obyčejně býwá, mnoho rozmanitých wýkladů. Jeden z nejobecnějších jest tento, který se alespoň zde w Praze dosti zhusta wěří: Až posud wydala wláda jenom zemské ústawy menších německých zemí, nyní wšak přišla k zemím jako jsau Čechy, Morawa, Tirolsko, Štýrsko, kdežto centralisace wětší odpor nalézá, kdežto tauha po wětší samostatnosti a autonomii zemské wůbec rozšířena jest. K tomu ještě tyto země jakožto dwau národní, poněkud činí wětší obtíže we zřízení zemském. Že se tedy najednau přestaly ústawy zemské dále prohlašowati, a zrowna při těchto zemích, wykládá se dobrým spůsobem tak, že wláda dobrowolně chce těmto zemím nějaké wětší samostatnosti poskytnauti. Domněnka tato nezdá se nám tak příliš nejistá, tím méně proto, že bez toho nyní wláda zemím wlaským a býwalým uherským jiné úslawy a zcela rozličné dáti si umínila, než jsau ty práwě we Wídenských nowinách prohlášené: jestli se tedy wláda w jednom ohledu uchýliti musí od jednotwárnosti a auplné centralisace celého Rakauska, proč by to také jinde učiniti nemohla? zajisté že by ústawy zrowna takowé, jako posud ohlášeny jsau pro země malé německé, s nejwětším odporem se potkati musely nejenom w Čechách nýbrž i w Tirolech a we Štýrsku, a tedy jsau ty samé příčiny, pro které dáti chce wláda uherským zemím jiné ústawy, též i w těchto swrchu jmenowaných zemích auplně platné. Často se nám se strany wládní wytýká přepiatost, přílišná nespokojenost a t. d., když proti mnohým ustanowením wlády námítky swé činíme: zdá se nám ale, že by se práwě wládě leckdy přepiatost ( owšem z jiné strany ) mnohem sprawedliwěji mohla wyčítati. Wláda zná dobře smýšlení lidu zwláště w našich krajinách, tážeme se ale jak mnoho tomuto smýšlení za dost činí? Mohlo by se říci, že se skoro w ničem dle tohoto weřejného smýšlení neřídí. My jsme ani nemohli očekáwati, aby zemská ústawa naše od ministerstwa byla wypracowána w tom duchu, w jakém si ji přejeme: ale že by mohla býti takowá, jako již ohlášené ku př. pro horní a dolní Rakausko, toho jsme se ani nenadáli. Dobře se pamatujeme, že se po rozpuštění sněmu říšského w ministerských poradách we Wídni zcela jiný menší census a jiné zastaupení pro Čechy ustanowilo. Třída nejwětší daň platících měla býti též zcela jiná, neboť tenkrát měli tuto třídu twořiti wšickni ti nejwětší daně platící, na které dohromady celá třetina přímé daně rozwržena jest, kdežto nyní jenom ti budau do prwní třídy patřiti, kteří 500 zl. přímé daně platí. To ale jest nesmírně weliký rozdíl a znamenitý krok nazpátek, z čeho by se sauditi dalo, buď oč byl hrabě Stadion liberálnejší než pan Bach, aneb oč se za ten čas okolnosti pokazily!! – Co se lhůty swolání českého sněmu týče, zarmoutilo nás nejwíce to, že musíme sauditi listopad t. r. za lhůtu k jeho sestaupení: již kolikráte jsme na to poukázali, že Cechy neměli w roku 1848 žádný sněm, kdežto wšechny ostatní země mnoho nejpotřebnějších domácích záležitostí si w tomto roce zaříditi mohly na zemských sněmích. Jen w Čechách se ještě od počátku swobody ústawní již po dwě léta ani nejmenší státi nemohlo. Z toho ohledu se již tolik žádostí z celé země powzneslo o brzské swolání sněmu, nezdá se ale, že by wláda jakýsi ohled na ně wzíti chtěla. Jsme nyní welice žádostiwí, budemeli též až do listopadu čekati na swůj zemský sněm! Co se přednosti a užitku obležení týče, netroufáme si nyní ani ceknaut, a již jsme si welmi zwykli na potřebnost wojenských zákonů. Jestli ale ministerstwo myslí, že se zde skze obležení mysli uspokojí tak, aby po jeho zrušení snad žádné politické přepiatosti se nedály: nemyslíme že tohoto aučelu někdy dosáhne. Ostatně ale půjde tyto dni od městské raddy žádost o zrušení stawu obležení do Wídně, a uslyšíme brzy jakau odpowěď dostane: zároweň slyšeti jest, že se po Praze přičiněním známého Dr. Fischera podepisuje žádost o delší trwání obležení. Kýž by chtělo ministerstwo jednau alespoň Šalomaunský rozsudek wydati a oběma stranám za dost učiniti. Kýž rozhodne ministerstwo takto: Staw obležení budiž w Praze na žádost městské raddy zrušen: poněwadž ale podepsaní pánowé o delší trwání jeho žádají, staň se jim každému ad personam dle wůle, a budiž s nimi, kdykoli se prowiní, dle wojenských zákonů nakládáno! –


10. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [autentický překlad návrhu konstituce, pokračování], Autor: Havlíček, Karel
Náwrh listiny ústawní, učiněný od býw. říšského sněmu. ( Dálší část. ) C. Sněm říšský. §. 73. Sněm říšský záleží we dwau komorách, komoře lidu a komoře zemí. §. 74. Sněm říšský shromáždí se pravidelně každý rok dne 15. měsíce března, leč by jej císař dříwe powolal. §. 75. Audowé obau komor zastupují weškeré země, na které se tato ústawa wztahuje. Nesmějí přijímati žádných předřízení, a práwo hlasu smějí wykonáwati jen osobně. §. 76. Sezení obau komor jsau weřejná. Wýmínkau může býti sezení neweřejné, když toho buď předseda, buď w komoře lidu při nejmenším 20, nebo w komoře zemí při nejmenším 10 poslanců žádá, a po wzdálení posluchačů wětšina tak rozhodne. §. 77. Každá komora samotná má práwo, nad platností woleb rozhodowati. §. 78. Přijme-li který aud sněmu říšského placený státní auřad, nebo wstaupí-li státní aúředník, jenž do sněmu zwolen jest, do wyšší služby, aneb krom powýšení po stupních obdrží wětší plat neb osobní přilepšení, tehdy musí se podrobiti nowé wolbě. §. 79. Žádnému zwolenému weřejnému auředníku nesmí odepřena býti potřebná dowolená. §. 80. Nikdo nemůže býti audem obau komor zároweň. §. 81. Žádný poslanec sněmu říšského nemůže pro swé činění co takowý práwně stíhán neb k odpowídání potažen býti. §. 82. Žádný poslanec nesmí ode dne swolání sněmu říšského a po celý čas jeho shromáždění bez wýslowného swolení komory, jejíž audem jest, práwně stíhán neb zatčen býti, krom při postižení w činu. Když toho komora žádá, musí se zatknuti zdwihnauti neb stíhání na celý čas shromáždění odložiti. §. 83. Každý aud sněmu doslané denní plat, a náhradu od cesty dle nařízení zwláštního zákonu. Žádný aud nesmí se těchto platů odříci ani hned napřed s nimi ku prospěchu třetích osob naložiti. §. 84. Každá komora wolí swého předsedu a jiné důstojníky na celý čas swého shromáždění. §. 85. Ku platnosti každého uzawření potřeba jest w každé komoře přítomnosti wětšiny jejích audů a prosté wětšiny hlasů přítomných. Odchylná ustanowení s strany předsebraných woleb w té neb oné komoře pozůstawují se jednacímu řádu. §. 86. Jen sauhlasem obau komor stáwá se nález sněmu. §. 87. Dá-li císař kterému nálezu sněmu říšského stwrzení ( sankcí ), tehdy wstaupí w platnost jakožto zákon říšský. Pakliby stwrzení dáno nebylo, nesmí týž náwrh zákonu za čas téhož shromáždění podruhé býti přednešen. Wyřknutí koruny s strany stwrzení některého nálezu sněmu musí se státi wždy před zawřením toho shromáždění, w němž jest učiněn. §. 88. Bude-li týž náwrh zákonu w potomním řádném ročním shromáždění opět bez proměny přijat, a zas nedojde stwrzení, musí říšský sněm rozpuštěn býti. Pakli sněm říšský nowě sestauplý týž náwrh zákonu zase bez proměny příjme, tehdy nesmí se císařské stwrzení odepříti. §. 89. Každá komora má práwo, pro naučení swé zříditi wýbory k wyšetřowání skutků. §. 90. Žádosti smí sněm říšský přijímati, jen když se komoře podají skrz některého auda. Osobní zanešení žádostí a přijímání poselstwí není dowoleno. §. 91. Každá komora má práwo, žádati od ministrů náwěští, způsobiti skrz ně skaumání, žádosti jim odkázati k wyřízení neb poručiti k opatření. §. 92. Každému audu sněmu říšského přisluší práwo, ministry otazowati. §. 93. Bližší nařízení s strany běhu jednání, wzájemného mezi sebau a wnějšího obcházení obau komor učiní se řádem jednacím. a ) Komora lidu. §. 94. Komora lidu sestáwá ze 360 poslanců. Wětší místa, jež ustanowuje zákon wolební, posílají s okrškem swým 80, ostatní pak obywatelstwo 280 poslanců. §. 95. Práwo wolení má každý rakauský občan, který 1. dosáhl 24 roku stáří, 2. jest při plném užíwání občanských práw, a 3. platí přímau daň w nejmenší obnášce ustanowené we wolebním zákonu, nebo pacht neb nájem, z něhož přímá daň w též ohnášce wypadá. Nejmenší obnáška přímé daně, kterau má wolební zákon ustanowiti, nesmí býti přes 5 zlatých stř. §. 96. Wolení děje se bezpostředně a potažnau wětšinau hlasů aspoň čtwrtiny hlasujících. Každý kraj budiž s wylaučením míst opráwněných k wlastnímu zastaupení, zákonem wolebním rozdělen dle obywatelstwa na takowé wolební okresy, aby přišlo w každém okresu nanejmíň dwa, na nejwíc tři poslance woliti. §. 97. Wýmínky wolitelnosti ( passivního práwa wolebního ) jsau: 1. Rakauské občanstwí, 2. plné užíwání občanských práw, 3. stáří aspoň 28 let, a 4. řádné přebýwání aspoň za jeden rok w říši. §. 98. Čas zákonodárstwí komory lidu ustanowuje se na tři léta. b ) Komora zemí. §. 99. Komora zemí sestáwá: 1. Ze šesti poslanců z každé země, kteříž se wolí od sněmů zemských; 2. z jednoho poslance z každého kraje, woleného od krajského sjezdu w těch zemích, kteréž sestáwají ze dwau neb wíce krajů. §. 100. Poslancowé komory zemí wolí se na 6 let. Každý třetí rok wystaupí polowice poslanců každé země a polowice poslanců z krajů. §. 101. Za poslance do komory zemí jest wolitelný, kdo má wýmínky wolitelnosti do sněmu zemského a dosáhl 33. rok stáří. 2. Wládní moc zemská. A. Spráwa zemská. §. 102. W čele spráwy každé země stojí od císaře zwolený, ministerstwu říšskému, z naplňowání zákonů říšských a z wykonáwání wládní říšské odpowědný předstawený, kterýž w zemích, sestáwajících ze dwau neb wíce krajů, nazýwán budiž místodržící, w zemích sestáwajících z jednoho kraje, hejtman zemský ( zeměspráwce ). §. 103. Zdali a w jakém spůsobu mají místodržícímu přidáni býti místodržitelští raddowé ( kmetowé zemští ), beze zmatku pro jednotu říše a pro příslušnost moci austřední, odpowědní z naplňowání zákonů zemských a od císaře wolení, pozůstawuje se zřízením zemským, jichž se dotýče. §. 104. Hejtman zemský ( zeměspráwce ), místodržící, a jsau-li tomuto přidáni odpodwědní raddowé, také naproti podepsaný aud místodržitelské raddy, jest z naplňowání zákonů zemských odpowědný. Kde jsau odpowědní místodržitelští raddowé, tu žádný skutek místodržícího, který se wztahuje na wykonáwání zákonů zemských, nemá platnosti bez protějšího podpisu odpowědného místodržitelského raddy. §. 105. Sněm zemský má práwo, učiniti hejtmana ( spráwce ) zemského, místodržícího neb místodržitelské raddy obžalowanými; sauzení přísluší nejwyššímu saudu říšskému. §. 106. Hejtman zemský ( zeměspráwce ), místodržící a raddowé místodržitelstwa mají přístup do zemského sněmu a musí na žádost býti slyšáni. §. 107. Místodržící neb hejtman zemský ( zeměspráwce ) zařizuje wšecky záležitosti, patřící do oboru činnosti říšských ministerií domácích wěci, učení a duchowních wěci we jménu ministeria, jehož se týče, bezpostředně. W záležitostech universit a ústawů polytechnických má se wšak napřed dorozuměti s ministerstwem říšským. §. 108. Které žáležitosti, ježto se týkají jiných ministerií říšských, místodržící neb hejtman zemský ( zeměspráwce ) práwo má zařizowati we jménu říšského ministerstwa bezpostředně nebo w důležitějších případnostech po obdrženém nařízení, to se pozůstawuje dálšímu zřízení spráw zemských. §. 109. Ustanowení o úřednících, jací mají které zemi usazeni býti pro wěci, ježto přináleží k samostatné zákonodární moci sněmů zemských, zůstawují se zřízení a zákonodárstwí zemskémn.


22. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Kultura z Vídně v Čechách.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Císař pán ráčil gubernialního radu a wrchního ředitele stawby w Čechách p. Pawla ze Strobachů dle jeho žádosti, s ohledem na 50leté úřadowání od služby uwolniti. Zpráwy, jež časopisy Morawské a Slezské podáwají, týkají se — arci s wýjimkami — docela jen diwadla. Jen některý umělec, jenž jako neobyčejný wýjew z Wídně neb do Wídně naší zemí se zablýskne, píseň obyčejnou nějak změní. Jakoby čtenářům listů těchto tak náramně důležité bylo, zda-li p. N. neb sl. T. w Brně, Holomouci neb Opawě zpíwali, dnes ochraptěli, a předwčírem se líbili! Což jsou tyto případnosti tak znamenité, aby k př. pozornost čtenáře některého journálu we Wídni, jenž každou chwíli počínání chwalitebné wýtečných duchů pozorowati může, newyhnutelně na se obrátily? Aneb se u nás docela nic neděje, co by wšeobecného powšimnutí zasloužilo? Tak prawí „ Morawia “ a shodujem se úplně s tímto míněním. Zwláště Wídeňské časopisy w tom ohledu k politowání jsou, wětší část místa w nich zaujímají sami herci, herkyně, umělci atd. O wážných, pro celou zem oprawdu užitečných wěcech zřídka se jen co pronese.


12. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Slovan a Čech, Autor: Havlíček, Karel
Slowan a Čech. ( Dokončení. ) Ani Rusowé ani Poláci neuměli posawad z myšlénky Slowanstwa tak kořistiti, jak by pro ně nejprospěšněji bylo. S jakousi šwiháckou nadutostí hledí oba národy na nás Cechy s wýšky dolů, jakožto na nepatrný národek: ačkoli se jim při tom zrowna tak děje jako wždy we swětě, kde se nadutý s přičinliwým skromným člowěkem scházejí. Těší mne welice, že zde mohu s chloubou říci, kterak my Čechowé, ačkoli dle počtu a mohútnosti proti Rusům, Polákům nepatrný národ, přece u wšech rozumných a wzdělaných we wětší wážnosti stojíme; jak čestně se wšude o našich předcích, o welikých skutcích českého národu mluwí, jak pochwalně se naše upřímné a oprawdowé snažení w nejnowější době ode wšech ctihodných lidí uznáwá! Rusowé jsou wšude w nenáwisti, Poláky jenom wšude litují ( nesnesitelný los pro prawého muže litowánu býti! ) ale na nás Čechy jistě se zalíbením, s úctou swět hledí, jak chladnou, pewnou rukou saháme do kol osudu, chtějíce ho w běhu zastawiti; jak swými twrdými, českými hlawami tak setrwale bijeme do stěny předsudků a protiwenstwí, až se sroutí! Krásné, weliké to podíwání na národ statečně a mužně bojující o swé zachowání, o swůj žiwot, o národnost! A máme se snad lekati welikých a mnohých překážek, máme málomyslněti před obtížnou nepřijemnou cestou, kterou kráčeti musíme? Máme se snad dětinsky, nemužsky na jiného spoléhati? – Čech se práce a překážek neleká, Čech nezmálomyslní, Čech se na jiného nespoléhá: Čech se přičiní, a přemůže wšechno. Práwě proto, že se u nás pilněji pracuje, není pochybnosti, že na lepším historickém základu, který máme, a při lepších okolnostech z ohledu wšeobecného wzdělání našeho lidu, my Čechowé přece ještě w umění, w literatuře a wůbec w štěstí národním i Rusy i Poláky předhoníme. Ačkoli w počtu mnohem slabší jsme než Poláci a Rusowé, přewýšujeme přece i na počet w dušewním ohledn aspoň Poláky: poněwadž w Rusích a w Polsku jenom šlechta čísti umí, a w literatuře národ representuje, ostatní ale národ w dušewním literárním žiwotě, téměř žádného účastenstwí nemá. Zde ještě jednu okolnost poměrů národností ruské, polské a maloruské wynechati nesmíme: totiž wýchodní Halič. Obywatelstwo wýchodní části Haliče jsou Rusíni ( Malorusowé ) a dohromady s uhrerskými na počet tři miliony wynáší. To jsou jediní Malorusowé, nestojící pod wplypem národnosti welkoruské. Poněwadž wšak až posawad wždy od šlechty polské w náboženském i w politickém ohledu utištěni byli, a národnost 86 jejich nikterak uznáwána, tím méně podporowána a wzděláwána nebyla: panowalo o nich wždy domnění, že s žádostiwým okem do Moskewské říše hledí, kde zwláště náboženstwí jejich tak slawně panuje. Zněmčiti tento lid není možná, zpolštiti není radno, kdyby se ale národnost jejich uznala, pojistila, a podporowala, a na základě historie maloruské, i nářečí maloruského wzděláwala: nejenom žeby tam wšechny sympathie ruské i polské dokonce přestaly, ba tito z ohledu národnosti swobodní a samostatní Rusínowé, stali by se přirozeným během hlawní antagonisté Welkorusů, a naopak by i weliká čásť ostatních Malorusů s těmito sympathisowala. – Wláda naše učinila sice již jeden hlawní krok tím, že mezi Rusíny aspoň jeden wyšší wzdělaný staw utwořila. Dříwe totiž wšechni drobet wyšší byli Poláci, a naše wláda dotowala pořádně kněžstwo řecko-unitské a postawila ho s katolickým, i we wzdělání i we wážnosti na stejný stupeň ( dříwe byli popowé ruští w Haliči pouzi newzdělanci w ničem od ostatního lidu se nelíšíce ), a tím již dostal národ w dušewním ohledu nějakou representací. Kdyby mu teď ještě školy popřány byly, kdyby záwazek k šlechtě tak tuhý nebyl, a kdyby jmenowitě záhubnými normálkami ušetřen býti mohl: získal by se tak národ téměř nowý, zcela a upřímně wládě oddaný. Do podobností zde o tom řeč šířiti nemoha, odkládám další rozprawu o tom až někde k přízniwějšímu místu. Konečně ještě za dobré uznáwám hlawní příčinu uwésti, která mne pohnula, abych odůwodněné mínění swé o Slowanstwu weřejně zde w nowinách pronesl. Známo jest každému, kterak zlomyslní lidé, zwlášť němečtí spisowatelé w říši ustawičně poctiwé a bezelstné snažení naše o zwelebení národností a jazyka našeho wšelijakým podskočným způsobem zle wykládají, winíce nás u wlády, jako bychom zrádu proti ní we spolku s ostatními Slowany zamýšleli. Dobře známe soběcké příčiny, z kterých se nám tato křiwda děje, poněwadž těmto lidem, kteří by nás rádi poněmčili a tak swůj národ naší záhubou rozmnožili a powznesli, nad míru protiwné jest zwelebowání a wzrůstaní národnosti české. A poněwadž tedy sprawedliwým spůsobem nic proti naší národní wěci míti nemohli, hleděli nás co tajné přátele Rusů před celým swětem osočiti. Ačkoli neprawdiwost tohoto obwinění mezi námi wůbec a snad i jinde uznána jest, umínil jsem si přece, dokázati, že takowé sympathie mezi námi, Poláky i Rusy ani býti nemohou, jakož i o celé myšlénce Slowanstwa wůbec jasně se wyjádřiti, aby budoucně takowým lidem i ta poslední bránka, z které proti nám wýpady činili, zawřena byla. Z té příčiny sepsán jest tento obšírnější článek; obšírnější prawím jen s ohledem na místo, kde wytištěn jest, neboť myslím, že by se o wěci pro nás tak důležité mnohem obšírněji a na mnohých místech i srozumitelněji a s mnohými wýklady, které sem zde pro krátkost dáti nemohl, jednati mělo. Co jsem napsal wyplýwá z čtení skoro wšeho co posud o záležitosti Panslawismu psáno jest, a z osobní zkušenosti mé, kterou jsem dílem na cestách, dílem z knih o slowanských národech nabral, a wšechno zde napsané jest úplné přeswědčení moje. Hlawní zásady celého pojednání, které zde ještě dohromady sestawím, jsou tyto: Slowané nejsou jeden národ, nýbrž čtyry tak samostatné a tak mezi sebou nespojené národy, jako které koli jiné národy ewropejské. – Každy z těch národů Slowanských sám pro sebe stojí, a jeden za druhý ani w dobrém, ani we zlém neodpowídá; čest a hanbu národní nemají společně. – Pro welikou podobu jazyků slowanských užitečno a potřebno jest každému národu slowanskému literárně co možná nejwíce ostatních si wšímati, a z jejich literatur a jazyků, a národností pro sebe kořistiti. – Jenom mezi Českým a Ilirskym národem mohou být kromě toho wětší sympathie, proto že dle nynějších poměrů, jeden druhému nikoli nebezpečen, owšem ale prospěšen býti může. – Mocnářstwí Rakouské jest nejlepší garantie na zachowání naší w Ilirské národnosti, a čím wýše wzroste moc císařstwí Rakouského, tím jistěji stojí naše národnosti. – Aby někdy Slowané wšichni jediného jazyka w literatuře užíwati mohli, je wěc nemožná a proto každé snažení k tomu nesmyslné, a jako maření času škodné. Nikdo zde nepoukazuj na Němce, že oni jsou nyní w jedné literatuře spojeni, ačkoli mezi jednotliwými nářečími mnohem wětší mezery jsou, než mezi slowanskými. Němci byli dříwe již politicky spojeni, a okolnosti které u nich literaturu jednu utwořili, nejsou mezi Slowany. Zkrátka s hrdostí národní řeknu: „ Já jsem Čech “ ale nikdy „ já jsem Slowan. “ Kdykoli se nazwu Slowanem, učiním to wždy jenom we smyslu učeném, země - a národopisném. Slowané mají čtyry wlasti, a ne jednu wlast: a patriotismus slowanský jest jenom o něco méně horší než kosmopolitismus. Lépe jest méně lidí ale důkladně a wřele milowati, než každého trochu. H. Borowský.


4. březen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky, Titulek: [Dva vtipy], Autor:
* – * Jistý komik byl nedáwno u hostiny, kde bylo hostí jen třinácte, což když paní hostitelka ( jakožto zlé znamení ) s leknutím zpozorowala, komik ji upokojowal: „ Neračte se strachowati, – já jím za dwa. “ * – * Na bál u lorda Normanbyho, na který přijíti francauští diplomati a wůbec konservativní se štítili ( o čemž byla spráwa w předešlém čísle N. ), wyšla již w Paříži karikatura. Wykreslen jest sál lorda Normanbyho, lustry swítí, wšude stojí kwětiny, a wyslanec se swau rodinau stojí u dwéří na hosti čekaje. Hodiny již okazují dwě po půlnoci, orchestr spí a nikde žádný host kromě p. Thiersa, který s dlauhým nosem w kautě sedě k sobě prawí: „ Lépe bych byl udělal, kdybych byl nepřišel. “ W prawo stojí tři diplomatowé hodinky držíce w rukau a řkauce: „ Nyní jsme byli deset minut u p. Normanbyho, teď půjdeme na deset minut k p. Guizotowi; – a celý swět bude spokojen. “ W zadu widěti jest otewřené hlawní dwéře, do nichž služebnictwo wyslancowo, holemi a prowazy ozbrojené, monžstwí anglických rodin w nejrozmanitějších nočních šatech co mocí zwerbowané hosti whání. Když totiž francauští diplomatowé nepřijítím hrozili, sezwal lord Normanby mnoho Angličanů w Paříži bydlících.


1. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Dárek hodným chlapečkům]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 3. Dárek hodným chlapečkům od Karla B. Storcha. S mnohými pěknými rytinami. W Praze 1846. Nákladem B. Krečmara, kněhkupce. Jest to knížka w rowném spůsobu wydaná jako předešlá pro díwčiny, a musíme býti p. spisowateli wděčni za takowé krásné a dobře wolené příspěwky k ušlechtění a wychowání naší mládeže.


13. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Jeden časopis vypeavuje]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. * – * Jeden Nowo-Yorkský časopis wyprawuje následující anekdotu: Šimku, wíš, proč je najednau tak teplo? ptal se před několika dny jeden mauřenín jiného takowého kudrnáče. Ne, newím, co pa k myslíš, proč pak? Ty jseš hlaupý, co pak newíš, že jsme jedné welmi teplé krajiny nabyly ke Spojeným obcem? totiž Texasu. To nyní rozpaluje celé Saustátí. * – * Nedáwno udála se při hostinské tabuli u Lesního Rohu w Štutgartě welmi směšná příhoda. Práwě když sklepník podáwal políwku, wstaupil malý hrbatý mužíček, při jehož se zjewení wšichni hosti ( bylo jich přes 30 ) jednohlasně počali kýchati. I kýho čerta, prawil jeden z hostů, co pak to, že wšichni najednau kýcháme? Já jsem toho příčina, milí páni, prawil mužíček, i zdálo se, že si něco zakládá na swém kausku. – Pane, prawil jiný host, jsteli Wy čarodějník? – Prosím za odpuštění, jsem sprostý člowíček a commis voyageur jednoho Magdeburského domu, wedaucího obchod se šňupawým tabákem. Měli jste, pánowé, příležitost, přeswědčiti se o dobrotě mého tabáku; prosím, komu je líbo, jeden balíček. – W okamžení prodal mužíček 50 liber swého tabáku, a odebral se hned do jiného hostince, kde se mu též powedlo. * – * W Sigetu stálo na diwadelní ceduli ku konci: Ceny: Na prwním místě, podlé libosti wysokých přízniwců. Na druhém místě, podlé možnosti pánů nawštěwowatelů. Na třetím místě, kolik kdo dá. Začátek, jak se dost lidu sejde. Konec, když hra omrzí. * – * W jednom malém diwadle strhnul se nahoře na galerii i dole w parterru welký hluk. „ Prosím, ticho! “ zwolal direktor, „ jako w nebi tak i na zemi. “


21. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Jednání národního wýboru, Autor: Havlíček, Karel
Jednání národního wýboru. Sekce ustanowená pro wypracowání řádu wolení následující wypracowala náwrh, který též od N. W. s rozličnými změnami, jak o tom podotkneme, přijat jest: Hlawa I. O wolení we vikariatech. §. 1. Strany wolení na budaucí sněm rozdělí se každý vikariat aspoň nejméně na dwě části. Toto rozdělení se oznámí. Města w takowých okresích položená, mají-li práwo sama swého deputowaného woliti, budau wyjmuta. O tomto §. bylo nesmírně dlauhé rokowání: sekce nawrhla, aby byl každý vikariat na dwa díly rozdělen, 60 proti tomu se ale zdwihl silný odpor. Dr. Šebek namítal proti tomu, že jsau vikariaty rozličné welikosti, že by se tedy také rozličně děliti mělo, některý že by mohl zrowna celý woliti pohromadě, jiný že by ale pro welikost swau na wíce než dwě části rozdělen býti mohl. Dr. Rieger vvyswětlil příčiny toho rozdělení, aby totiž weliký počet lidu na jednom místě se nesešel a tudy příležitost k nepořádkům nenastala, aby také, kde vikariaty weliké jsau, skrze to rozdělení woličowé blíže měli k wolení a nemuseli tratiti mnoho času. Hr. Alb. Nostic srownáwal se hlawně s Dr. Šebkem. P. Ružička obáwá se, že protestanté nikde zastaupení nenajdau a nawrhuje, aby dle seniorátů zastaupeni byli na sněmu, načež ale p. Rieger, že rozdělení na vikariaty jest w tomto pádu jen geografické, ne pak s ohledem na wíru, a že protestanti jako katolíci hlasu swého míti budau. P. Uffo Horn těší také protestanty tím, že pokud sprawedlnost kázati bude, w Čechách, jakožto zemi Husa a Jeronýma, obrany najdau, ačkoli jsme nyní ostatně dobří katolíci, Pan Brauner doložil, že na prwním sněmu také mnoho jiných interessů jako ku př. fabriky atd. sotwa zastaupeno bude, že wšak se na prwním sněmě kromě skutečného řádu zastaupení zemského a základních prawidel české konstituce nic jiného jednati nebude. Gabler wytýkal sekci, že aučele swého nedocílí rozdělením, že ku př. vikariat malý 20.000 čítající rozdělí na dwě polowice, poněwadž nechce mnoho woličů na jedno místo swolati, že ale welikého vikariatu ku př. 60.000 polowice přece wětší bude než celý ten malý vikariat. Faster připomenul, že města beztoho z vikariatů odpadnau. K. Hawlíček podotknul, že toto dělení vikariatů zdržowání jest, a že beze wšeho strachu mohau být woličowé celého vikariatu najednau swoláni. Ratzenbeck též namítnul proti dělení, že nastanau tím snadněji různice mezi částěmi vikariatů. Kníže Auersperg též tak, že se dělením jen nebezpečí množí, nebof jedna část nebude při počítání hlasů a tím nedůwěra powstane, pak ale proti nepořádkům není pomoci jiné, než řeč a síla. Řečí ale se může tak dobře na celý vikariat jako na dwě a wíce částí působiti, mocí ale tím snadněji, čím méně jest rozdělena. Po dlauhém rokowání a příliš obšírném konečně přijato jest, aby se menší vikariaty na dwě, wětší na 3 — 4 části rozdělily k wůli wolení, a to sice podle far. §. 2. Každé místo konskribowané w těchto částích vikariatů ( i se wšemi samotáři k němu připsanými ) dostane poučení tištěné strany wolení a formulář na registřík wolicí. §. 3. K sepsání, to jest k wyplnění tohoto registříku má každá obec mimo rychtáře neb předstaweného obce podle welikosti swé 2 neb 4 wýbory wywoliti. §. 4. Tento wolicí registřík od toho wýboru zhotowený a také podepsaný potwrzen a pečelěn býti má od faráře s ohledem na stáří osob tam sepsaných, od wýběrního auřadu strany daně na 1848 zaplacené a od politického auřadu strany ostatních politických wlastností woličů. Patří-li některé místo do wíce okrsků wýběrních neb politických, má toto potwrzení od každého wýběrního neb politického auřadu woličům jemu náležejícím dáno býti. §. 5. Tento tak potwrzený wolicí registřík má wýbor každé obce zatím schowati. W den ustanowený k wolení má wýbor i se wšemi woliči na místo k wolení jíti a tam u komise wolení se s registříkem wolicím wykázali. §. 6. Woliči se pak obec po obci zawolají před komisí, a budau jak dle konskripčních čísel po sobě zapsáni, pak jeden po druhém wywolání: kdežto pak každý wolič budto swau přinešenau napsanau cedulku odewzdá aneb jména wywolených komisí powí, která tato jména hned před očima woliče na připrawenau cedulku napíše a k ostatním cedulkám přiloží. §. 7. Hlasowání se děje tajně, a wolební komise je nejpřísněji zawázána, aby jméno wolitele, který swůj hlas odewzdá austně, zamlčela. §. 8. Každý wolitel wywolí dwa poslance a dwa náhradníky, má tedy na swém hlasowním lístku napsati 4 jména se zewrubným wypsáním jména a příjmění, stawu a obydlí wywolence, nebo má udati austně wolební komis 4 jména k zapsání na hlasowní lístek. §. 9. Když se odewzdaly weškeré hlasy wšech přítomných obcí w jednom oddělení vikariatním, zapečetí wolební komise u přítomnosti wýborowých audů z osad hned wšechny hlasowní lístky a wolební protokoly, a podá to na wůli wýborům, chtějí-li být při přehledání hlasů w posledním oddělení vikariátu. §. 10. Když wolební komise pořídila wolení w posledním oddělení vikariatů, a má hlasy wšech wolitelů z celého vikpriatního okresu pohromadě, pak se počne u přítomnosti obecních wýborů, kteří se k tomu najiti dají, přehledání hlasů, a relativní wětšina hlasů celého vikariatního okresu rozhodne, kteří dwa deputowaní a dwa náhradníci jsau wywoleni, tau měrau, že ti dwa, kteří nejwíce hlasů obdrželi, mají být deputowanými, a ti dwa kteří po nich nejwíce hlasů dostali, náhradníky. §. 11. Dopadlé wolení se má od wolební komise i hned hlasitě oznámit, wywoleným deputowaným jakož i náhradníkům wyswědčení o wywolení, které wolební komise wyhotowí, dodat, a jejich přiswědčení požádat. §. 12. Wolební komise je sestawena: a. z poslance od národního wýboru ustanoweného jakožto ředitele wolení, který se wěřicím listem od gubernialního presidium podepsaným opatří; b. z krajského úředníka k tomu od tamního krajského auřadu wyslaného; c. z okresního vikáře nebo z duchowního náměstka od něho obraného. Ředící wolební komisař se wezme od presidium pod přísahu, krajský auředník má pod swau auřední přísahau a okresní wikář anebo jeho náměstek pod swau duchowní wěrau ředícímu wolebnímu komisaři weřejně rukaudáním přislíbit, že chce každé zfalšowání wolebních zápisů nebo hlasowních lístků překazit a jednotliwé wolební hlasy zamlčet. §. 13. Wšechny wolební protokoly i s hlasowními lístky má ředící wolební komisař předběžně národnímu wýboru zaslat, a wýbor je má sněmu odewzdat. Jména wywolených deputowaných se mají též skrze zemské presidium w nowinách ohlásit. §. 14. Diét dostane ředící wolební komisař denně 10 zl. stř. s paušalem na cestu. Wyplacení se děje z české komorní kasy. §. 15. Deputowaný nebo náhradník za něho nastupující dostane za cestu na sněm a ze sněmu 1 zl. na míli. Odedne přihlásení jeho w sněmowním kanceláři, a pokud je na sněmu přítomen, dostane diét denně též 5 zl. Blížší ustanowení o tom bude obsahowat řád sněmowního řízení.


16. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Obhajoba článku o selské aristokracii], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Článek o selské aristokratii w čísl. 165 Národních Nowin wytištěný uwedl redakci do nemalých nesnází. Jako krupobití sypau se nám odewšad odpowědi na tento článek, tak že bychom mohli jen těmito odpowěďmi polowici Národních Nowin wyplniti. Jest zajisté potěšitelné, že náš ctihodný staw rolnický tak pilně čte nowiny, že hned tento proti němu sepsaný článek wšude pozorowal, a že dbalý jest na čest swau, že také tolik počítá mezi sebau mužů pera schopných, jak nám zaslané články swau dobrau zřízeností důkaz podaly. Přece wšak musíme spisowateli onoho článku o selské aristokratii we mnohých ohledech za prawdu dáti! – Nehořšte se a poslechněte príčiny příčiny a důwody. Kdykoli se něco hanliwého neb chwalitebného o některém celém stawu píše neb mluwí, nesmí se tomu nikdy tak rozuměti, jakoby to o wšech osobách toho stawu stejně platilo. Napíše-li se tedy, že jest rolník nyní nejwětší aristokrat proti domkářům a podruhům, nesmí se tomu nikdy tak rozuměti, že každý rolník newlídně se chowá k chudším občanům, nýbrž jenom že mnozí se tak chowají. A to zajisté nikdo upírati nemůže. Ti, kterých se onen článek týká, jistě neposílají proti němu odpowěď, proto že jistě ani nowiny nečtau: kdyby nowiny čtli, nejednali by tak. A ti zas, kteří proti onomu článku odpowědi zasílají, jistě nezasluhí nezasluhují podobné wýčitky, proto že jakožto wzdělanější by se snad ani podobného utiskowání chudších nedopustili. Toť každý wí, že není rolník jako rolník, a když jsau pády, že rolníci, kterým se nyní skrze konstituci nejwětší ulewení stalo, ani drobet autrpnosti nemají s domkáři a podruhy; když jsau pády, že rolníci oswobození nyní od záwazku poddanstwí tak zbujněli, že ani tomu ubohému učiteli posnopné odwáděti nechtějí, jakoby snad učitel z konstituce se najísti měl: tuť se nemůže mlčeti a chowání takowé rauškau před swětem zakrýwati. Wzdělanější a powážliwý rolník ale nemá se horšiti, když se některé zlé stránky jeho stawu poznamenají, nýbrž maudrým wýkladem a napomenutím swé chybující spolusausedy poučiti. Redakce Národních Nowin nemůže jednomu stawu jen ustawičně pochlebowati, a jako jiným stawům nedůstatky jejich se nesmlčely, také rolníkům časem neškodí, něco trpkého ( když to prawdiwé jest ) předložiti. Třeba se i mnohý na nás rozhoršil a z neslušné mrzutosti nowiny naše odebírati přestal: Národní Nowiny newycházejí pro zisk, nýbrž pro poučení a zwelebení lidu českého, a raději bychom množstwí odbíratelů oželeli, než proti swému přeswědčení někomu pochlebowali. Staw rolnický, majitel nejwětší částky země naší, bude beztoho časem swým nejdůležitějším stawem we wlasti naší, a podlé jeho wůle budau se záležitosti naší swobodné wlasti rozhodowati na sněmích: práwě proto ale musíme wšichni k tomu hleděti, aby tento staw we wzdělání a w konstitučním žiwotě ostatním se wyrownal a w ničem zpátky nezůstáwal. Kdybychom mu ale wždy jen pochlebowali a také nedůstatky a wady před oči nepostawili, jednali bychom sice na oko k jeho libosti, skutečně ale k jeho škodě. Trpká prawda jest užitečnější než sladká faleš. Když šlechtický a městský staw skrze konstituci rowen se stane rolnickému, nesmí rolnický staw zase ze swé strany utiskowati ty, kteří pod ním jsau. Jenom tak zachowáme skutečnau rownost a swobodu.


18. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [úvodník], Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 17. listopadu. H. B. – Konečně počínají se též i na Morawě ozýwati hlasové proti tomu spůsobu zřizování obcí, jaký si naše vláda oblíbila, začínajíc ( ku podiwu!! ) swobodu obcí tím, že je nutila sestawiti se tak, jak se leckterému auředníků krajskému zalíbilo beze wšeho ohledu na přání občanů samých. Pěkný to wěru a přepodiwný počátek swobody obcí, když se tyto donucují, aby přestaly být obcemi! Dnes čteme strany této záležitosti některé dopisy w Morawských Nowinách: „ Žiwot občanský není u nás posud tak rozwinutý, aby i ty menší obce taužily po samostatnosti, a wětší obce newiděly přijmutím jiných obcí w swazek občanský swau samostatnost w nebezpečenstwí. Druhý cirkulář ale otewřel jim zrak, neb prawí, že předstaweným obce bude ten, jehož sobě wýbor wywolí, bez ohledu, je-li we wětší obci bytem neb ne. Může se tedy lehko státi, že, je-li wětšina wýboru z obcí menších, aneb nesjednotí-li se wýbor obcí wětších k wolení jedné a té samé osoby, předstawený wywolen bude z některé obce připojené. Totoť probudilo tedy obce wětší a ony poznaly nyní na čem jsau. Máme za to, že to bude dělati horkau krew, a že tím mnohá nespokojenost nastane a nowá obtížnost w zřízowání obcí se objewí. Že město naše už proti přiwtělení jiných obcí rekurowalo a o swau samostatnost žádalo, učinil jsem už zmínku, a tak se to snad díti bude i jinde; neboť nemyslím, žeby obcím wětším a sem tam i městům samostatnost jich byla tak lhostejná, jako obcím menším. Že, pakli z wíce stran na to se tlačiti bude, dosawadní rozwrhy krajských auřadů změniti se musí, každý nahlídne, času k tomu je dosti, neb se nebudau obce dle nowého obecního zákonu zřizowati spíše, až nastanau okresní auřady. “ A w druhém dopisu těchto nowin čteme zase: „ Mnohé pro obce weledůležité wěci – jako rozdělení na obce – dějí se spůsobem nápadně diktatorským, bez ohledu na přání celého obywatelstwa. U nás mělo wíce obcí spojeno býti w jednu. Téměř wšecky obce se proti tomu prohlásily, každá sobě přejíc buď zůstat docela pro sebe, neb nanejwýš ještě s jednau nejbližší se spojit. To se zase těm pánům nelíbilo, pročež láli lidu, že tomu nerozumí, že jednotliwým obcím není možná wýlohy newyhnutelné zaprawit, an by sobě pak každá wystawět musela pro obecného písaře aspoň jednopatrowý dům a mimo každoročního deputátu ještě kapitál takowý uložit, jenž by nejméně 600 zl. stř. ročních auroků nesl atd. Jaké to bubáky! Lid i wzdor těm domnělým wýlohám písemné prosby o samostatné postawení obcí jednotliwých zadal. A hle! nedáwno došel naši obec od krajského auřadu německý, latinskými terminy wyšňořený neočekáwaný rozkaz: že wše při nawrženém rozwrhu ostati má. “ Na Morawě byla až posud wětší lhostejnost lidu w každém ohledu weřejného žiwota než w Čechách, na Morawě až posud kwetla i při konstitucí neobmezená a nekonečná autonomie auřadů, obce se tam rozdělily jak napadlo auřadům a wždy hodně mnoho dohromady. My jsme o celé této záležitosti již tuze mnoho jednali, a doufáme že jsme také weliký počet obcí o jejich prawém prospěchu náležitě přeswědčili. Nyní již nebudeme dále důwody uwáděti, nýbrž počkáme raději až zkušenost ukáže prawdu našich a neprawdu ministerských zásad, neboť jsme přeswědčeni že toto bezděčné spřežení obcí hned jak w skutek přijde, jen samé mrzutosti, stížnosti a žádosti o rozdělení způsobí. Jak známo, jest prozatím tato celá wěc odložena až do zřízení nových okresních auřadů, tito pak mají we swých okresích obce zaříditi. Při celé této záležitosti nebylo nám ale nic ak tak diwno, jako to, že i někteří dobře slowansky smýšlející nepochopili hned zatajený sice ale proto přece příliš patrný aučel vlády při tomto spojowání mnohých katastrálních obcí do jedné, tak sice, že i někteří upřímní Slowané hájili toto nařízení wlády. Powědomo jest každému, že dle zásad nynějšího ministerstwa národní rownopráwnosti se tak rozumí, aby sice každý občan mohl we swém jazyku všechno k auřadu zadati a také zas na to od auřadu we swém jazyku odpowěď dostal, mezi auřady samými ale má se wšude jen po německu jednati Strany této wěci wyšlo zwláštní nařízení české spráwy zemské toho obsahu, „ aby auřadowé mezi sebau jenom německého jazyka užíwali. Red.. Jak daleko bychom na této cestě došli se swau rownopráwností, tomu každý rozuměti bude beze wšeho wýkladu: za několik let byl by zase starý staw, u každého auředníka papírowé wyswědčení z češtiny za 5 neb 10 zl. stř. a známosti ani za 5 kr.; wždyť jsme od bitwy na Bílé Hoře až do nynějška měli také tuto rownopráwnost na papíře, a dobře wíme jaká byla w životě. A wšak ani na této rownopráwnosti nemělo nynější ministerstwo dost, ono chtělo ještě dále dojít, ono chtělo celau rownoprávnost tak spořádati, abychom si ji sami za swé wlastní peníze kupowali. A jak to? Welmi jednoduše. To wíme, že jsau obce nejnižší orgán politický, s kterým občané jsau bezprostředně spojeni, které též jsau swazkem mezi národem a wládau. Kdyby tyto obce zůstaly tak jak jsau nyní, nemusely by a nemohly by také owšem každá auředníka si držeti, a následek toho byl by ten, žeby české obce s wyššími auřady jenom po česku jednati mohly a žeby tedy nebylo ani možné, mezi wšemi auřady jenom němčinu za orgán ustanowiti. S tím tedy není nic, bez němčiny Rakausko neobstojí, musí se tedy najíti jiné cesty. Nařídí se tedy krajským auřadům, aby wšemožně hleděli hodně welikých obcí nadělati, neboť tyto weliké obce již mohau a musejí také auředníky si držeti, proto že již žádný občan celé řízení takowé obce zastati nemůže. Kdyby se to bylo podařilo, tedy zas o krok dále. Obce mohau si sice tyto swé auředníky samy ustanowiti, ale – wláda by wydala pěkně nařízení, jací lidé jsau k těmto obecním auřadům schopní, předepsala by jim, jak se patří, zkaušku, a žádala by od nich mezi jinými wlastnostmi pěkně za wětrem také dokonalau zběhlost w němčině. Nu, a což by to také mohlo obcím škodit, kdyby tito obecní auředníci wšichni uměli dobře německy? – To by owšem samo sebau nic neškodilo, ale dalo by se toho welmi škodliwým spůsobem proti nám použíti, a jmenowitě tak, že bychom si museli swau celau rownopráwnost pěkně sami zaplatit. Z celé rownopráwnosti w auřadech by totiž takowým spůsobem poznenáhla nezůstalo nic jiného, než žeby se u wšech auřadů jako dříwe wšechno jen po německu jednalo, a ten od obce placený auředník by pak musel z toho tolik, co zapotřebí jest jednotliwým stranám wěděti, do češtiny přeložit. To wlastně jest smysl celé této záležitosti, to jsau wyhlídky pro naši rownopráwnost. Žeby pak při takowém zřízení brzy zase žádný auředník neuměl ani několik slow poctiwě napsati nebo srozumitelně přeložiti, a žeby pak pauhý Čech při wší rownopráwnosti tak dobře u německých saudů a auřadů prodán byl, jako posud: to snad každý sám od sebe nahlíží. Jestli ale při těchto okolnostech řádný Slowan ono spojowání mnohých obcí do jedné ( bez ohledu na jiné již jinde od nás wyložené škodliwosti ) schvalowati může: to zůstavujeme každému na rozhodnutí. My alespoň nacházíme jen w malých obcích, jen w takowých obcích, kde občané sami bez auředníka spráwu powedau, dobrau jistotu pro skutečnau rownopráwnost w auřadech.


8. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Cena předplatného], Autor: Havlíček, Karel
Poněwadž se s měsícem běžícím končí čtwrtletí a tudy i předplacení, oznamujeme P. T. obecenstwu předplatní wýmínky na budaucí čtwrtletí. Cena předplatní jest se zásilkau poštowní půlletně 6 zl. stř., čtwrtletně 3 zl. stř. W Praze w naší expedici ( bez zásilky ) čtwrtletně 2 zl. 30 kr. stř. Doufáme, že toto nepatrné zwýšení ceny P. T. odbíratelům našim obtížné nebude s ohledem na patrné a pro nás zajisté s mnohými wýlohami spojené rozšíření nowin, které nyní již 12krát za týden wycházejí a w tomto ohledu za žádnými cizojazyčnými zpátky nezůstáwají. Kdo powáží, že jenom tisk a papír těchto nowin ročně asi 18.000 zl. stř. stojí, uzná zajisté, že hledíme wíce na zwelebení jejich, než na swůj zisk, a kdo staw našich nowin před půldruhým rokem powáží, nebude nám moci odepřít wšechnu zásluhu o jejich zwelebení i co do welikosti i co do počtu čtenářstwa. Prosím ale, aby se alespoň jedna část našich P. T. panůw odběratelů trochu wčasněji předplatila, poněwadž pak w posledních dnech nesnadno jest, tak weliký počet do pořádku uwésti, aby hned každý swé nowiny pořádně dostáwal. Ráčiž též každý zřetelně tu poštu napsati, z které chce nowiny odebírat, neboť sobě pak sám připsati musí winu, když skrze udání neprawé pošty nowiny později dostáwá. Wšechny předplatní peníze zasílají se zrowna: Do expedice Národních Nowin w Praze, s udáním na obálce: Předplatní peníze. Na wšech poštách se bezplatně přijímají takowé psaní.


4. duben 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Dopis čtenářského spolku]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Došel nás nedáwno od jednoho čtenářského spolku přípis týkající se záležitostí selských a jmenowitě roboty těch obywatelů, kteří žádné pole nemají. Powzbuzeni jsauce tímto dopisem oswědčujeme následowně smýšlení swé: Doufáme, že wětší část naší šlechty takowým obywatelům wenkowským, kteří nemajíce ani kausek země rolní přece ruční robotu konají, tuto robotu za darmo odpustí, a také již skutečně aspoň o jednom příkladu wíme. Kdybych sám panstwí měl, neopomenul bych kollegům swým toto raditi: nyní ale mohlo by se o mně říci, že jest snadno dáwati dary z cizí kapsy. Proti nesprawedliwému utiskowání lidu, jak se z husta od auředníků, a někde i od šlechty dělo, budeme wždy hlas swůj zdwihati, a o to dbáti, aby nyní již dokonce pominulo poddanstwí a feudalní práwo, ostatně ale jsme přeswědčeni, že jest pro pokoj a mír w zemi nejlépe, když celé to wyjednání ponecháme sněmu národnímu, na který čekáme jako na wykupitele, při kterém ale musí být zastaupeny wšechny třídy obywatelstwa našeho podle přirozeného práwa lidského, a ne snad podle Ferdinanda II. obnoweného ( ale lépe říci pokaženého ) zřízení zemského. Moc zlých auředníků zajisté již pominula nyní: dobrého auředníka bude mít ale lid i při konstituci we wážnosti. Tak saudíme o wšech hlasech, které se proti Dru. Braunerowi w německých časopisech zdwihly.


22. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Ministerské now. Holomaucké „ Österr. Correspondent “ wěnowaly obzwláštní pozornost našemu článku w č. 39 N. N. o nowém rekrutowání, z kterého wětší část přeložily s dlauhau úwahau proti N. N. Litujeme jenom, že tyto nowiny, když si již práci wzaly, náš článek přeložiti, newěnowaly též stejnau pozornost, druhému hned po něm následujícímu článku w tom samém čísle od jednoho z našich spoluredaktorů W., kterýžto wšechny wady onoho nowého odwodního zákonu zřetelně wykládá. W tom se zajisté s námi srownáwá celý swět, ani přátele p. hr. Stadiona newyjímajíc, že jeho nowý odwodní zákon jest nejwětší chyba, které se dopustil. Kde to komu kdy napadlo, ustanowiti wšeobecnau odwodnost wšech občanů a ponechati při tom čas služby wojenské na osm let! Kde to komu kdy napadlo, zawésti losowání, ale ponechati při tom rozwrhowání do tříd zcela předešlé libowolnosti a neurčiti žádná jistá prawidla, na která by se mohl kdo odwoláwati! Směle můžeme o tomto nowém zákonu říci, že se zdá být ustanowen k tomu, aby u sprostého lidu, jenž mezi dobrau a špatnau konstitucí rozdíl učiniti neumí, celá konstituce do podezření uwedena byla! Než toto wlastně nenáleží k onomu článku w Österr. Correspondentu, we kterém se nejedná o zákonu samém, nýbrž jen o princip wůbec. Předně nemůžeme sobě dát od ministerských nowin namluwiti, že nynější sněm jest pauze a jedině ústawní, kdežto přece sám J. M. C. we weřejných ohlášeních jej nazýwal ústawním a zákonodárním ( legislativním ), pro který smysl také mluwí až dosawádní praxis, praxis to i nynějšího ministerstwa. Důkazy jsme již uwedli w předešlém článku swém, a kdyby wysoké ministerstwo ráčilo laskawě nahlédnaut do swého wlastního, bohužel! nyní trochu pozapomenutého liberálního programu, najde tam bohdá! mnohý důkazek, že se my nemýlíme a že nynější sněm jest též legislativní! Ale nač dokazowat, že je swět kulatý! Wraťme se raději k wýčitkám od ministerských nowin sněmu činěným, že totiž zwolna pokračuje, že ještě nic neučinil, žeby byl měl s opominutím základních práw zrowna konstituci samau započíti. – Jsauce přeswědčeni, že ministerstwo nynější dobře wí, co to znamená, pro Rakausko řádnau a wětšině milau konstituci nawrhnauti, jsme přeswědčeni, že ministerstwo též tak dobře jako my wěděti musí, že celá konstituce od wywinutí uherských záležitostí welice záwisela, a žeby se leda snad s božskau wšewědaucností ani dříwe nebyla mohla určiti nějaká maudrá, wšem krajinám wítaná ústawa. A s jakými překážkami zápasila wětšina sněmu we Wídni, toť nepochybně bude známo ministerstwu. Když se již o rychlost jedná, mohli bychom se též sl. ministerstwa tázati: kde jsau naše nowé provisorní základy? Kde jest nowé zřízení auřadů, škol? Ministerstwu jest přece mnohem snadněji wydávat provisoria samowolně, než sněmu zákony, kdežto se 360 rozličných mínění dříwe porownati musí! Není tedy sněm toho winen, že konstituci posud nemáme, nýbrž okolnosti; a ubezpečujeme ministerstwo, žeby se národy rakauské s welikým upokojením do budaucnosti odewzdáwali, kdyby měli jistotu, že takowau konstituci dostanau, jakau sněm říšský za dobrau uzná. Strach před reakcí, ku kterému bohužel! samo ministerstwo národům dosti příčin dáwá, tento strach před reakcí jest nyní drak hlodající srdce weškerého Rakauska. Tolik držíme za swau powinnost ministerstwu upřímně do oči powědíti. Proto se lid hlawně bojí nowé rekrutýrky ( ačkoli i celý spůsob její jest nesmírně obtížný ), poněwadž myslí, že tak welikého wojska se proto shledáwá, aby lid přinucen byl, přijmaut takowau konstituci, jaká se mu dá bez ohledu na sněm. Na ukázku klademe zde doslowný překlad jedné části tohoto článku, který proti nám podáwá Österr. Correspondent: „ Že p. spisatel při této příležitosti zároweň káže zpauru proti wládě, načež by se mu w Anglicku a w jiných swobodných státech ztěžka jenom několika tištěnými řádky odpowídalo, nezadiwilo nás hrubě, neboť držení se této cesty zdá se, že jest aučelem jeho snah žurnalistických. Zdaliž mu ale národ český za to bude powděčen, zdaliž se mu, jestli to skutečně byl jeho úmysl, podaří roznítiti w Čechách wálku občanskau, o tom welmi pochybujem; spálená tu neb onde wes nebo zámek byly by snad jediným následkem, proklínání od krajanů jistau odplatau takowých pokusů. Nechceme prozatím ani uwěřit, jako by p. spisatel skutečně k tomu usilowal, nač se dá aspoň z jeho článku sauditi; chceme též wěřiti, že toliko z nepoznáwání poctiwých úmyslů ministerstwa proti němu wede opposicí a ji přehání, což by snad smírnému dorozumění tuze nepřekáželo; nebyli bychme ale také dotčený článek na přetřes wzali, kdyby nestál w nowinách, které, jak wíme, tak tuze po zemi jsau rozšířeny, jejichž redaktor má značný wplyw na obor swého čtenářstwa. Máme za to, že při takowých okolnostech musí ostré zkaumání a maudrá prozřetelnost we wšem předcházet, co se koliw podá do weřejnosti, i nemůžeme než projewiti přání, aby náš tento náhled byl i od jisté strany w interessu prawé swobody a wlasti budaucně kojen a zachowáwán. Proč jde wybírání rekrutů, abychme se wrátili k wlastnímu předmětu otázky, w druhých částích monarchie bez wšelikého odmlauwání pokojně před sebe? Či jest mír w Uhřích a we Wlaších již upewněn, a smí-liž w Rakausích při takowých okolnostech, jako jsau nedáwno prchnutí dwau wlaských mocnářů, prohlášení římské republiky, zřejmý směr hnutí francauského, rozkolébání trůnu sardinského a neustálé podrýwání w samé rakauské monarchii, smí-liž wláda opominaut který prostředek, jenžby anarchii doma zamezowal a wálku ewropejskau w zárodku udusil. Ministerstwo stojí zajisté na prawém stanowisku, aby mohlo prawdiwě o těchto poměrech a potřebách sauditi, i nedá se od newyhnutelného odwrátit řečmi nowinářů, kteří si domýšlejí míti přeswědčení, že jenom tolik a nic wíce wojáků zapotřebí k udržení Rakauska, kteří by na autraty tisíců, jenž se k tomu dobrowolně okolo práporu swého císaře a swé wlasti sestupují, blaho milionů, ano blaho weškerenstwa w šanc stawěli; kteří se domníwají býti powolány, wládu jen proto w podezření uwáděti, že jest silná a že si rázně počíná, a símě nedůwěry práwě w tom okamžení rozsíwati, w kterém se důwěra jižjiž ujímala a naději w konečné dosáhnutí welikého jediného cíle podáwala. “ Co se počátku tohoto napomenutí týče, jako bychom my za úkol si byli postawili, kázati pobauření proti wládě, můžeme se směle odwolati na wšeobecné mínění wšech rozumných a liberálních lidí, kteří naše žurnalistické působení od počátku znají: a takowá předhůzka wládních nowin jest špatná odměna za to, co jsme my z dobré wůle a bez wybídnutí k udržení zdrawého smyslu a pořádku w mnohé nebezpečné době učinili. Kromě toho, že jsme za předešlého ministerstwa zastáwali wládu mnohem horliwěji než její wlastní nowiny, musíme připomenaut, že jsme i za tohoto ministerstwa, ačkoli w opposici proti němu býti musíme, přece mnohdykrát, když jiné časopisy ministerstwu něco nezaslauženě wytýkaly, proti nim wystupowali, poněwadž nečiníme opposici k wůli opposici samé, nýbrž jen tenkrát, když my a naše strana s ministerskými kroky spokojena být nemůže. Práwě proto jsau dle našeho mínění naše nowiny ze wšech českých nejwíce rozšířeny, poněwadž bez wšelikých ohledů awšak i bez wšelikých přepiatostí wyhledáwáme to, co býti může a dle wšeobecného mínění wětšiny k spokojenosti národu potřebné jest. My jsme již dokázali skutkem, že nám na tom nezáleží, dělati jen proto opposici, aby nás lidi drželi za liberální. Když ministerské nowiny myslí, žeby se nám w jiných konstitučních zemích na náš článek jinák t. j. processem odpowědělo, proč pak nám tak neodpowí? Milerádi bychom za onen článek a za každý jiný stáli před náležitým saudem o tisku, powědomi jsauce sobě, že jsme se proti zákonům o tisku neprohřešili. Ministerské nowiny myslí, že my jenom z nepoznáwání poctiwýeh záměrů ministerstwa opposici děláme: ale můj Bože! jaké jsau tyto tajné poctiwé záměry ministerstwa. Swět je newidí, my je newidíme, a proto je owšem znáti nemůžeme. Za to ale známe mnohé nejen záměry, nýbrž činy ministerské, které nám nemohau dáti dobré mínění o jeho tajných záměrech. W Uhřích, w Chorwátech, we Wojwodowině Srbské, w nowinách ministerských, w jednání se sněmem, w nowých provisorních zákonech widíme mnohé wěci, které se nejen nám, nýbrž žádnému liberálnímu člowěku líbiti nemohau. My dobře wíme, tak dobře aspoň jako Holomaucký Correspondent, jak weliké těžkosti a nesnáze na naši wládu nyní nejen ve Wlaších a Uhřích, nýbrž i w Německu a jinde naléhají: ale tak daleko to již došlo u nás ( winau nynějšího ministerstwa ), že se liberální strana z těchto nesnází spíše radowati než rmautiti musí, poněwadž w nich widí poslední naději; že totiž wláda, naše jsauc w takowých zahraničných nesnázích, tím snadněji hotowa bude, přání národu wyplniti. W ministerském programu, který uwítal sněm s nesmírnau pochwalau, byla sice řeč o přímosti, otewřenosti a postawení se w čelo snahám o swobodu, činy ale ministerské nejsau podle toho, a proto nemůže být žádná řeč o důwěře k ministerstwu. Jestli někteří pochlebníci něco podobného mininisterstwu ubezpečují, ať wěří ministerstwo nám, ať se poptá mezi lidem, a uwidí něco jiného než důwěru. Nám na osobnostech nezáleží: ať si je ministrem kdokoli, jen když s námi smýšlí upřímně a poctiwě, a i nynější ministerstwo mohlo by při swých znamenitých schopnostech, které mu nikdo upírati nemůže, užíwati důwěry národů, kdyby změnilo swau politiku. Co se ostatně onoho odwodního zákonu týče, nesmí se nám nic wytýkati, jako bychom my sami lid bauřiti chtěli. My jsme tento zákon hned, jak wyšel, pořádně wyswětlili pro pohodlí swých čtenářů s podotknutím jeho dobrých stran, což neučinila žádná jiná redakce, a zdrželi jsme se tenkrát wšelikého hanění. Ale obecenstwo samo tak jako každý rozumný poznalo brzy jeho wady a jewilo nespokojenost swau. Ať tedy proti nám se neužíwá ona opotřebowaná wýmluwa špatných zákonodárců, žeby lid byl spokojen kdyby ho časopisy nedráždili. Lid zajisté má swůj rozum tak dobrý jako redaktorowé a časem ještě lepší.


1. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Sněm říšský, Titulek: Sezení dne 29. července, Autor: Havlíček, Karel
Sezení dne 29. čerwence. Ministr wálky dal zpráwu o skwělém wítězstwí we Wlaších, že dne 24. a 25. wojsko naše porazilo hlawní moc krále Karla Alberta u Pistozzy, a že jeho wojsko je w plném autěku až ke Goito. ( Toto wítězstwí bylo oznámeno také w Praze na rozích. ) Presidowal Strobach. Dobblhof dal zpráwu, že JMC. neuznal ještě za potřebné, aby se wrátil, a že na místo arc. Jana poslán bude arcikníže František Karel. – Ministerstwo učinilo náwrh, aby se poslala k císaři adressa a deputace říšského sněmu. Strobach nawrhl, aby se o tom ani nerokowalo, ale náwrh ministerstwa přijal. Celý sněm wstal, co jeden muž jsa s tím srozuměn. – Jednání, w jakém rozumu se má adressa psáti, zdali prosebně nebo rozkazně, bylo welmi slawné a zajímawé, jako o záwod řečnili audowé. – Dále se tázal Violand ministra wálky, proč stráž nesalutowala, když šli audowé sněmu ke slawnosti za padlé w březnu na Glacis? Min. wálky připowěděl způsobit nejpřísnější wyšetření.


7. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Návrh sekcí VI. Národního výboru, Autor: Havlíček, Karel
Náwrh sekcí VI. Národního Wýboru o prowedení zásady stejného práwa jazyka českého a německého we školách. I. Oddělení. O rownosti obau jazyků we školách. §. 1. Na triviálních školách německých krajin má se mládež wyučowati jazykem německým, na triviálkách wšak českých jazykem českým. Odůwodnění. Potřeba lidu obecného nežádá, aby se děti cizí řeči učili; mimo to wyučowání takowé za příčinau krátkého času, jejžto mládež w těchto školách stráwí, málo platné by bylo a na ujmu jiných pro praktický žiwot potřebnějších předmětů by se konati muselo. K tomu přistupuje, žeby se zawedením českého jazyka do nižších německých škol a naopak německého do českých lehce důmínka zbudila, jakoby se w prwním pádu německý lid zčeštiti, w druhém pak český lid zněmčiti měl, což se zásadau swobodného, konstitučního zřízení, jenž oběma národům auplnau samostatnost pojišťuje, nesrownáwá. §. 2. Na hlawních a reálních školách německých okresů má se wšechněm powinným předmětům wyučowati jazykem německým, na hlawních a reálních školách českých krajin wšak českým jazykem, a wšak s tím doložením, že we čtwrté třídě německých hlawních škol jakož i w německých reálkách český jazyk a sloh, w českých pak tohoto druhu školách německý jazyk a sloh powinným předmětem státi se má. To co w předešlém §. co důwod položeno, z wětší části i zde platí. Náwrh, aby druhý zemský jazyk co obligátní předmět teprw do 4. třídy hlawníeh škol zaweden byl, zakládá se na snažení, aby se netoliko weškeré důmění odstranilo, jakoby se z některé strany na ujmu druhé národnosti míra přesahowala, nýbrž aby bylo i na jewě, že se we wlasti naši swobodnému, samostatnému wywinowání obau národních žiwlů we školách co nejširší prostrannost poskytuje. §. 3. Do německých hlawních a reálních škol může začátkem příštího školního roku 1848/9 wedle ustanowení předešlého §. český jazyk co obligátní předmět zaweden býti. Co se českých škol týče, mohl by se český jazyk do tří nižších tříd hlawních škol začátkem příštího školního roku co wšeobecný ústroj ( organ ) wyučowání zawésti. 209 We čtwrté třídě českých hlawních škol a w českých reálkách budiž wšak český jazyk co powinný předmět příštího školního roku ustanowen. Po dwau wšak letech, w kterémžto čase by žáci důkladné známosti českého jazyka nabýti a učitelowé k českým přednáškám dobře se připrawiti mohli, má český jazyk co ústroj weškerého wyučowání též i we čtwrté třídě a w reálkách českých krajin ustanowen býti. §. 4. Na gymnasiích německých okresů nechť se wyučuje jazykem německým, a wšak česká řeč a literatura má se co zwláštní powinný předmět we wšech třídcích přednášeti. Na gymnasiích českých krajin budiž český jazyk ústrojem weškerého wyučowání, německá řeč a literatura pak co zwláštní powinný předmět přednášena. §. 5. Mezi 19 wenkowských w Čechách stáwajících gymnasií nalezá se 9 w čekých a 7 w německých okresích; 3 wšak a sice gymnasium Litoměřické, Budějowické a Jindřicho-hradecké na rozhranní obau jazyků. Potřebě praktické by se nejlépe wyhowělo, kdyby gymnasium Jindřicho-hradecké w gymnasium české proměněno bylo, Litoměřické wšak a Budějowické k německým gymnasiím se přiwtělily. W českých okresích nalezají se tato gymnasia: gymnasium w Hradci Králowé, Litomyšli, Rychnowě, Německém Brodě, Jičíně, Mladé Boleslawi, w Písku, Plzni a w Klatowech. W německých krajinách leží gymn. v Chebu, Braunowě, České Lípě, Chomutowě, Žatci, Mostě a Ostrowě ( Schlackenwerth ). §. 6. Když se gymnasium Plzenské, nedaleko rozhranní obau jazyků ležící, jak podotknuto českým gymnasium stane, nebude moci zadost činiti potřebě studující mládeže z blízkých německých krajin. Aby se takowému nedostatku wyhowělo, bylo by zapotřebí w západní části Plzenského kraje — snad w Planém, Teplé neb w Kladrubech nowé německé gymnasium zříditi. Zdali jedno neb druhé z gymnasií příliš blízko u sebe ležících a proto zřídka nawštěwowaných, totiž v Chomutowě, Žatci, Mostě neb w Ostrowě wyzdwíženo, a na jeho místě průmyslní neb wyšší národní škola zřízena bude, záleží na místních tamnějších okolnostech, kteréžto se auřadně wyšetřiti mají. §. 7. Z Přažských gymnasií by nejpřiměřeněji Staroměstské a Nowoměstské českými se státi mohly, kdežto by Malostranské německým gimnasium zůstalo. §. 8. Začátkem nastáwajícího školního roku 1848/9 by na německá gymnasia český jazyk jakožto powinný předmět bez wší obtíže zaweden býti mohl. Na českých gymnasiích by wšak zásada w §. 3. ohledem čtwrté třídy hlawních škol a reálek českých pronešená průchod míti měla; aby totiž po lhutě dwau roků, kdyžby žáci náležité známosti českého jazyka ( kterýžto by se jim mezi tím co obligátní předmět přednášel ) získali, a učitelowé se k přednáškám swým důkladně připrawili, český jazyk co wšeobecný ústroj wyučowání zaweden byl. §. 9. Poněwadž mnozí w českém jazyku zběhlí učitelowé na oně podle kontextu: oněch gymnasiích se nalezají, kterážto swrchu co německá gymnasia uwezena jsau, naproti tomu jiní, českého jazyka nepowědomí učitelowé na wýše podotknutých českých gymnasiích wyučují; protož zapotřebí jest, aby tito učitelowé místa swá wyměňujíce, se přesazowali, tak aby každý z nich powolání swému w jazykowém ohledu zadost činiti mohl. K auplnému jich uspokojení by se měla zásada wyřknauti, že žádný učitel změnau takowau w materiálním ohledu ztenčen býti nesmí. O wyrownání nahodilých peněžitých nerowností by se zemská wláda přiměřeným spůsobem postarati měla. §. 10. Poněwadž od J. M. král. auplná swoboda učení na wysokých školách Pražských ustanowena jest, tudiž mohau professoři a docentowé učení swé jak w českém tak německém jazyku přednášeti. Spolu pak požaduje zásada auplné rownosti obau národností w Čechách, aby se každému studujícímu dostatečné příležitosti poskytnulo, buďto jazykem německým neb jazykem českým, pro weškerá odwětwí státního žiwota, jenž na fakultetních studiích založena jsau, wzděláwati se a připrawowati, z čehož důsledně plyne, aby každý předmět na wysokých školách Pražských, jenž státní skaušce bude podléhati, netoliko německým, nýbrž i českým jazykem od pořádně ustanoweného professora přednášen byl. Takowýť jest náwrh sekce, a musíme wyznati, že tomuto náwrhu wšude wšelikau mocí swau odporowati budeme. Již hlawní zásada jeho, aby totiž až do nejwyšších škol w českých krajích wšechno po česku, w německých wšecho po německu se přednášelo, jest nanejwýš škodliwá. Takowým způsobem budau na wěčné časy obě národnosti w zemi naší ostře odděleny, a němečtí wzdělanci tak málo po česku se naučí, jako čeští po německu, když se jen těmto jazykům co předmětu wyučowati bude. Rownopráwnost českého a německého jazyka dle našeho mínění znamená tolik, že každý wzdělanec a jmenowitě každý, kdo do auřadu wstaupiti chce, obau jazyků náležitě dobře powědom býti musí, aby ostatní občané wšude w zemi s národností swau pohodlí užíwati mohli. K tomu cíli musí se we wšech gymnasiích některým předmětům česky i některým německy wyučowati, aby žákowé wšichni w obau řečích náležíté zběhlosti nabyli.


3. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Překlad dopisu Pulszkého], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Blíží se již čas, we kterém bude muset Österreichischer Correspondent weřejně ohlásiti, odkud má ten swůj lžiwý a utrhačný protokol strany Riegra, nechce-li, aby i redakce jeho i ti, kteří jej wydáwají, sami zůstali w podezření zlomyslných na cti utrhačů a nepoctiwých politikářů. Ejhle tuto jest zase jeden nowý důkaz: Pulsky zaslal z Londýna Kolínským Nowinám následující oswědčení: „ W Londýně 28. září. 1849. Spis, týkající se konference u knížete Czartoryjského, nejdříwe w Rakauském Correspondentu uweřejněný, a pak odpowěď býwalého poslance Lad. Riegra w „ Jounalu des Dèbats “ powzbudily obecnau pozornost německého časopisectwa, pročež widím se nucena, bych w prospěch prawdy weřejně ohlásil, že nebyla ani 18. kwětna, ani kterého jiného dne, ani w „ hôtelu Lambert “ ani kde jinde žádná porada mezi hrabětem Telekim, mnau a p. Lad. Riegrem; že jsem dne 18. kwětna p. Riegra náhodau widěl u knížete Czartoryjského, že wšak ani při této, aniž při kterékoliw jiné příležitosti žádný protokol nebyl od nás neb na naše wybídnutí ani sepsán, tím méně podepsán. Též musím podotknauti, že jsem idey, jak mi je onen protokol w „ Rakauském Correspondentu “ do úst klade, nikdy podobným spůsobem newyřkl, ba že w některých hlawních částkách ani s mým přeswědčením nesauhlasí. Frant. Pulszky. “ Co tomu říká nyní pan Lloyd po těchto oswědčeních dra. Gáblera i Pulszkého? Myslíme, že přijde čas, kdežto bude stát před saudem ne Rieger nýbrž redaktor Lloydu, na něhož nyní §. 31. oktrojowaného zákonu o tisku dorostl, jakožto bič upletený docela na jiné lidi!!


5. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Provolání prvního sjezdu slovanského v Praze k národům evropejským, Autor: Havlíček, Karel
Prowolání prwního sjezdu slowanského w Praze k národům Ewropejským. Sestaupení sjezdu slowanského w Praze je událost neobyčejná jak w Ewropě tak i u nás Slowanůw samých. Poprwé, co nás dějepis jmenuje, sjeli jsme se rozptýlení audowé weliké rodiny národů četně z krajin dalekých, bychom se poznali opět co bratří, a bychom o swých wzájemných záležitostech w pokoji se radili, a my jsme se srozuměli nejen prostředkem swé spanilé, od 80 milionů jednorodákůw mluwené řeči, nýbrž i harmonickým tlukotem swých srdcí, sauhlasem swých důležitostí duchowních. Prawda a upřímnost, jenž wšechna naše jednání řídila, přiměla nás k tomu, bychom i před Bohem a swětem wyřkli, co jsme chtěli a které zásady našemu jednání za měřitko slaužily. Národowé romanští a germanští, proslulí druhdy co welemocní dobywatelé w Ewropě, pojistili silau mečů swých od wěků nejen státní swau neodwislost, ale wěděli též opatřiti swé panowničí chuti rozmanité nasycení. Jich státní umění spoléhaly nejwíce na práwu silnějšího, wyhledáwalo swobodu wýhradně pro opřízněné třídy, panowalo privilejemi a přiřklo obecnímu lidu jen powinnosti; teprwé w posledním čase podařilo se moci weřejného mínění jako duch Boží nad zeměmi se walícího, že náhle roztrhla wšechny okowy feudalismu a wšude opět wydobyla neproměnitelná práwa člowěka pro jednotliwce. U Slowanů ale, jenž ode dáwna swobodu milowali tím wíce, čím méně se oswědčowali wládochtiwí a wýbojowní, u nichž zamezowala náklonnost k neodwislosti utwoření wšeliké wyšší střední moci, stal se w běhu wěkůw kmen za kmenem odwislým; politikau, před očima swěta dáwno dle zásluhy sauzenau, pozbyl konečně i rytířský národ Polákůw, našich šlechetných bratří, swé státní bytí, celý weliký swět slowanský zdálo se že padl neodolatelně pod násilné panowání, jehož sluhowé neopomenuli jemu odpírati i schopnost swobody. Awšak i toto pošetilé domnění mizí přede hlasem Božím, jenž w neslýchaných přewratech přítomného času ku každému srdci srozumitelně mluwí; konečně zwítězil duch, odňata jest čárowná kletba, tisíciletý záměr, wystawěný a podpíraný hrubau silau, spolčenau se lstí a zlomyslností, suje se před očima našima, swěží duch žiwota wane přes daleké niwy a pomáhá nowým wýtworům, swohodné slowo, swobodný čin stáwají se prawdau. Tu pozdwihuje i Slowan drahně času potlačený hlawu swau, swrhuje se sebe přesilu a žádá hlasně a odhodlaně swé dáwné dědictwí: swobodu, opět. Počtem silný, silnější wšak wůlí swau a opět dobytau bratrskau jednomyslností kmenů swých, zůstáwá přec wěren přirozenosti swé a zásadám otců swých: on nechce žádné panownictwí, žádný wýboj, on chce swobodu pro sebe a pro každého; žádý ji bezwýminečně co nejswětějšího práwa člowěka. Protož my Slowané zatracujem a opowrhujem wšeliké panownictwí síly, jenž se stawí wně zákona, zawrhujem wšechny privilegie a nadpráwí, jakož i wšechny politické stawůw rozdíly, a požadujem bezwýminečnau rownost před zákonem; žádáme stejnau míru práw a powinností pro každého; kde se mezi miliony zrodí rob, byť i jeden, tam prawá swoboda není ještě známa. Ano, swoboda, rownost a bratrstwí wšech občanů jsau jako před wěky i nyní zas heslo naše. Awšak ne pro jednotliwce, ne pro jednotliwé lidi we státě jen pozdwihujem hlasů swých, kladauce žádosti swé ku prospěchu jejich. Neméně swatý, jako člowěk we swém přirozeném práwu, je nám také národ w saujemu jeho důležitostí duchowních. Ač dějepis jednotliwým národům přiříká před jinými dokonalejší humanní wýwin, poučuje nás přec, že schopnost wýwinu též druhých nemá žádných mezí; přiroda sama sebau nezná ani národy šlechetné ani nešlechetné, ona nepowolala ten neb onen, aby panowal druh nade druhým, neustanowila žádný, aby slaužil druhému za prostředek k jeho zwláštním aučelům; stejná opráwněnost wšech k lidskosti nejwyšší je zákon Boží, jejž žádný z nich porušiti bez trestu se nesmí opowážiti. Bohužel ale zdá se, že tento zákon není za dnů našich ani od národů nejwzdělanějších ještě slušně uznán a uwážen; zdwihají se posud nároky o wrchnost, o poručnictwí, od nichž se u jednotliwců s ochotau upustilo, nad jednotliwými národy jde snažení po panownictwí we jménu swobody, a mezi tauto a oným neumí se činit rozdíl. Tak odepírá swobodný Britt úplnau národní stejnost Irčanům; tak hrozí Němec mnohému kmenu slowanskému nucením, bude-li se zdráhat, přispěti ku stawbě politické welikosti Německa; tak se neostýchá Maďar, přiosobowat práwo národnosti w Uhřích wýhradně rodu swému. My Slowané zatracujem tyto zpupnosti bez wýmínky a protiwíme se jim tím rozhodněji, čím pokrytčeji se skrýwají pod škrabošku swobody. A wšak wěrní přirozenosti swé, nepřístupní citu pomsty za minulé nátisky, podáwáme bratrskau ruku wšem národům sausedním, jenž jako my jsau hotowi, uznati a skutkem hájiti auplně stejnau opráwněnost wšech národností, nehledíce na jejich politickau mohútnost a welikost. Taktéž zatracujem a opowrhujem zřejmě onau politikau, která si dowoluje, zacházeti se zeměmi a s národy jako s látkau panowničí mocí wydanau; brát, wyměňowat podlé samowůle a rozmaru, dělit, nehledíc na kmen, řeč, mrawy a náklonnosti národůw, nedbajíc na jich wnitřní sauwislost, na jich opráwněnau samostatnost. Hrubá moc zbraně jediné rozhodla nad osudem přemožených, často ani k boji se nedostawších, od nichž se obyčejně nechtělo, než wojsko a peníze k utužení násilného panstwí a přetwářená oswědčowání oddanosti k násilnému pánu. Přeswědčeni jsauce, že nynější silné dušewní hýbání příčinau bude nowých, politických útworů, že se stát ne-li w nowých hranicích, aspoň dle nowých základů přetwořiti musí, podali jsme k císaři rakauskému, pod jehožto konstituční wládau wětší čásť z nás žije, náwrh, aby změnil císařstwí we spolek stejně opráwněných národů, kterýžto by wyhowěl i rozmanitým potřebám oněch i jednotě celé monarchie. Hledáme w tomto spolku spásu nejen pro nás, nýbrž i pro swobodu, wzdělanost a lidskost wůbec, a daufáme w dobrowolné přispění oswícené Ewropy k jeho uskutečnění. Na každý pád ale hotowi jsme, národnosti swé w Rakausích wšelikými nám možnými prostředky wyjednati. Takowé úplné stání, uznání a postawení, jakého užíwá již žiwel německý a maďarský, a spoleháme se w tom na tu podporu, která pro dobré práwo z každé skutečně swobodné mysli wyplýwá. Nepřátelům národnosti naší podařilo se, poděsiti Ewropu příšerau politického panslavismu, který prý wšechnu swobodu, wšechno wzdělání a wšechnu lidskost zničiti usiluje. Známe kauzlo, jenž jediné je s to, aby zapudilo tuto příšeru, a nechceme je w prospěchu swobody, wzdělanosti a lidskosti zatajiti národům z části wlastním winy wědomím lekaným: zowe se sprawedlnot – sprawedlnost národu slowanskému wůbec a potlačeným wětwím jeho zwláště. Němec se honosíwá, že wíc než který národ má schopnosti a náklonnosti, nepojatě pochopit a obádat zwláštnosti wšech cizých národností: přejem a chceme, aby, mluwě o Slowanowi, přestal příště tato slowa sám kárat ze lží. Zdwiháme hlasně hlasy swé pro nešťastné bratry naše Poláky, jenž nejhanebnějšími auskoky politiky samostatnosti byli zbaweni; žádáme kabinety, aby starý tento hřích, tuto kletbu na jich politice dědičně lpící konečně smířily, důwěřujíce přitom w saucit celé Ewropy. Ohražujem se proti samowolnému roztrhowání zemí, jaké se to chce prowést we welkowéw. poznaňském, a očekáwáme od pruské i saské wlády, že příště ustaupí od záměrného odnárodnění Slowanůw we Slezsku, w Lužici, w Pozňanech a západním Prusku; wyzýwáme ministerstwo uherské, aby co nejrychleji zrušilo odporné násilnosti proti slowanským kmenům w Uhřích, jmenowitě proti Srbům, Chorwatům, Slowákům a Rusínům, aby pracowalo k tomu, by jim práwa národní jim příslušná w auplné míře co nejrychleji dána byla; doufáme, že nesrdečná politika nebude již dlauho bratřím našim slowanským w Turecku w cestě, aby také státně wywinowali národnost swau a ji podlé přirozenosti oswědčowali. Protestujíce tuto slawně proti činům nedostojným, činíme to, důwěřující zároweň w dobrodějné účinky swobody. Swoboda musí učinit a učiní národy posud panující sprawedliwými, a poučí je, že bezpráwí a samowolnost nepůsobí hanu tomu, kdo ji musí snášet, nýbrž tomu, kdo ji působí. My, jenž sice nejmladší, ne wšak slabí, wystupujem opět na politické jewiště Ewropy, nawrhujem obeslání wšeobecného ewropejského národního sjezdu k wyrownání záležitostí mezinárodních; neboť jsme přeswědčeni, že se národowé swobodní snadněji mezi sebau dorozumějí, nežli placení diplomati. Kéžby se tento náwrh časně uwážil, nežli zpátečnická politika jednotliwých dworů opět k tomu to přiwede, by se národowé záwistí a nenáwistí rozjitření mezi sebau rozerwali. We jménu swobody, rownosti a bratrstwí wšech národů.


26. březen 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Strany sněmu]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Strany sněmu, který 30. t. m. zde držán býti má ( owšem ještě dle starého způsobu ), přáti si jest, aby aspoň Praha jak náleží representowána byla. Z toho ohledu radíme úsilně, aby dr. Štrobach, který se skutečně ze wšelikých ohledů za deputowaného Prahy wýborně hodí, při wolení nowých wýborů městských napřed do wýboru pak ale za deputowaného wywolen byl.


16. květen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky, Titulek: [Dvě vtipné příhody], Autor: Havlíček, Karel
* – * W Glasgowě byla nedáwno držána weliká schůzka w sále tamní radnice, do které se wejde 5000 lidí. Hlawní aučel byl, aby se umluwila žádost ku parlamentu proti direkci železné dráhy z Glasgowa do Edinburku, která k weliké škodě obchodu nedá w neděli po dotčené dráze jezditi. Aby wšak se to nestalo, wyzwali puritánští duchowní swé owčičky, aby se do onoho sálu nahrnuli a žádnému řečníku k slowu přijíti nedali, což se také poslušnému a hlučiwému množstwí dokonale powedlo. Ale jistý p. Brown, řečník k obraně řečené žádosti, nemoha pro hluk ani promluwiti přece na katedře stále stál od 8 hodin až přes půlnoc, jen aby žádný řečník strany protiwné nemohl wystaupiti. * – * Jednoho dne nawštíwil lékař swého nemocného a po několika otázkách se také tázal, jak spal. „ O špatně, “ odpowěděl nemocný „ já jsem wčera wečer celau noc spáti nemohl. “


27. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Slováci, Titulek: [otisk petice], Autor: Havlíček, Karel
– Důwěrníci slowenští we Wídni, t. pp. Kollár, Hanrich a Hlawáč, jak jsme již w pondělním čísle sdělili, přednesli JMC. jakož i ministerstwu petici, týkající se slowenského národu, kterau nyní zde doslowně podáwáme: Když wítězné císařské woje bohaprázdné powstání w Uhřích již zdusili, a tedy mysleti můžeme, že wysoká říšská wláda co nejspíše před se wezme politické zřízení Uher, kde by o politickém žiwotě 3 milionů Slowanů na jisto rozhodnutí se státi mohlo – jsau níže podepsaní důwěrníci toho mínění, že wysoká wláda říšská ráda uslyší sprawedliwé přání wěrného národu slowenského, by jej jakož i ostatní národy mocného státu w tomto weledůležitém díle stejnau otcowskau láskau obdařila a dle slušnosti ocenila. 875 Slowanská národnost w hořeních Uhřích až posud úpí pod jarmem maďarské nadwlády, pod jarmem z wětšího dílu ještě stáwajících magistrátů Košutowých, i pod jarmem někdejšího, we feudalismu zakořenělého illoyalního wplywu odrodilé šlechty, kteráž slowanskau swau národnost zapírá a s tuhau zatwrzelostí modle maďarské nadwlády klaněti se nepřestáwá, konečně žije i w neustálém strachu o žiwot i majetnost skrze powstalce guerilláše. Nemůže ještě tedy celý slowenský národ i nejprawější přání swé wyjewiti, nebo zdaž může chodit kdos se swázanýma nohama anebo mluwit se sewřenýma ústama? – Státi se to může teprwé, až nástrojowé wlády dobře zprawení na místa swá usazeni budau. Nemohl by tedy slowenský národ leč po nějakém čase sprawedliwé swé přání před nejwyšším trůnem složiti – snad by pak ale přišel pozdě! – Při takowém stawu wěcí pokládají sobě u wší poslušnosti podepsaní za powinnost, aby zároweň pro dobro nejwyššího trůnu, celého státu, jakož i swé neslýchaně utlačené národnosti přednesli wysoké wládě přání národu, jak je z dopisů a z rozličných úkazů poznali: 1. By oktrojowaná ústawa od 4. března slowenskému národu w německém jakož i w slowenském jazyku co nejslawněji prohlášena byla. Podepsaní zaručují se, že wěrný slowenský národ wše s wřelau wděčností přijme, neb s nedočkawostí hledí, až jemu weliká i swatá zásada rownopráwnosti z úst nástrojů wládních bezprostředně wyslowena bude. S newyhaslau wděčností přijme tento císařský dar swého nejdobrotiwějšího, milowaného panowníka, neb dar tento zkruší pauta maďarské nadwlády a jej k nowému politickému žiwotu powolá. Podepsaní doufají pewně, že náš národ, maudře a otcowsky jsa weden, na welkodušný tento dar nikdy nezapomene a wždy nepohnutelně a wěrně jako kdy jindy při trůnu i rodu císařském státi bude. Tato rownopráwnost ale jen tenkráte může zawedena býti, když náš národ nawždy z jha maďarského wyproštěn bude, a postaráno bude, by nikdy již se nenawrátil. Protož jest přání slowenského národu: 2. By slowenský národ w sewerních Uhřích od Maďarů odlaučen pod starým jménem – Slowenska ( jako Srbská Wojwodina ) twořil zwláštní korunní zem a bezprostředně wysoké říšské wládě byl podřízen. By na swém auzemí toliko od mužů jeho cisaři i národnosti wěrných, buď Slowáků, buď slowenské řečí schopných Němců, nikdy ale od swých wěčných utiskowatelů, Maďarů a odrodilců řízen a sprawowán byl, při čemž Rusíni na zwláštní kraje rozdělení a osadám německým i maďarským auplná rownost jazyku ponechána býti má, jakož by se to samé s osadami slowáckými i w maďarských stolicích státi mělo. Řeč auřední mezi auřady zemskými na Slowensku a wysokau wládau říšskau mohla by býti německá. K odůwodnění tohoto přání slowenského národu dowolují sobě u wší poslušnosti podepsaní k milostiwému uwážení wysoké wlády mimo mnohého jiného toliko následující uwésti: a ) Nemožno této co do počtu menší národnosti we společném sněmu uherském seděti, neboť při stáwajících okolnostech, při wzbuzeném již národním duchu a nesnášenliwosti maďarské, při surowé jejich usurpačnosti a znewažowání druhých národností – nesmí se přehlídnauti nesmířitelná odpornost mezi těmito národy! – Z takowých žiwlů záležející sněm zemský nemůže býti nikdy podporau trůnu a monarchie, nemůže nikdy pěstowati obecného blaha, a jest s to, wšeobecnau zkázu přiwolati a wysoké wládě říšské w cestu se stawěti. b ) I tenkráte, kdyby Slowákům wlastní národní občanská i saudní spráwa udělena byla, nemohli by Slowáci od maďarské nadwlády, která u odrodilé slowanské šlechty wždy hojné podpory nalézá, nikdy oswobození býti a padli by jí za obět w krátké době při nejblíže příštím politickém přewratu. c ) Ano bylo by se co obáwati, žeby slowenský národ k maďarskému přiwtělený nikdy k jarému politickému žiwotu a sebewědomí se powznesti nemohl, a při nejprwnějším politickém přewratu na snahy separatistické Maďarů s lhostejností hleděti mohl, nemaje čeho ztratiti. Pak i to nemůže býti wůlí nejwyššího trůnu i celé monarchie, aby národ slowenský 3 miliony silný maďarské národnosti co nástroj k zneužíwání w rukau ponechán byl. Konečně d ) wyslowila se wětší část míst w stolicích Orawské, Turčanské i Zwoleňské w uwěrečních listech slowácké deputace, která w březnu b. r. J. M. w Holomauci petici národa podala, o oddělení i zřízení zwláštní země korunní. We Wídni 10. září 1849. Důwěrníci wysoké wlády pro dobro národu slowenského Fr. Hanrich, Jan Kollár, Josef Hlawáč.