28. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Sněm říšský, Titulek: Sezení I. dne 25. července, Autor: Havlíček, Karel
Sezení I. dne 25. čerwence. ( Dálší zpráwa. ) Sněm přišel k dennímu pořádku. Rieger: Wznešené shromáždění říšské! Mám otázku na ministerstwo; sněm říšský je otewřen, wyslancowé přišli skoro wšichni. Můžem přikročit k welkému dílu; jen z Čech nedostawili se ještě posud někteří poslanci, přijdau tento týden; jen stran jednoho jsem w pochybnostech, totiž stran dra. Braunera, a proto se ptám ministerstwa: Jak to stojí s wyšetřowáním Braunerowým, zatknutým w Praze? Ptám se ministra, jaká přišla odpowěď na otázku telegrafem danau? – Jeden okršlek Čech nesmí zůstat nezastaupen, musí se rozhodnaut, stalo-li se zatknutí Braunerowo podlé řádu anebo není-li nesprawedliwé. Brauner je muž důwěry, byl wywolen w 6 okrscích ke sněmu českému, a zatknut již po wywolení, tedy není jeho zatčení podlé práwa. Poslanec jeden chce, aby se přešlo k dennímu pořádku. To že není žádná interpellací; otázka jde tuze daleko. Rieger: Ptám se ministerstwa, přišla-li odpowěď strany Braunera. Já mám za to, že jeho zatknutí není podlé práwa. Mayer: Řád jednací dowoluje jen jednu otázku. Rieger: Ptám se tedy, je-li Brauner shledán we winně čili nic? Je-li uznán za newinného, zdaliž je na swobodě? Je-li uznán za winného, zdaliž se pro okršlek Přeštický, kde byl wolen, wypsalo nowé wolení. Dále se ptám, zůstane-li wyšetřowací jednání s obwiněnými pořád tajné? Ministr Bach: Jsau tu otázky dwě: prwní se wztahuje na děj skutečný, druhá na jednání. Prwní chci hned zodpowídat, odpowěď na druhau musím odložit na druhé sezení. Rieger: Ptám se tedy, bylo-li zatknutí Braunerowo podlé práwa? ( Ticho, ticho! ) Opakuji otázku swau. Ministr: Wýsledek wyšetřowání proti Braunerowi není ještě na jewu. On je posud w předběžném wyšetřowání. Podobnější wyšetření posud nezapočalo. Nemůže se tedy říci, je-li Brauner winnen neboli newinnen. Že ale zatknutí se dělo podlé práwa, musím jako ministr uznat, protože musím myslet, že auřady jednají dle práwa. Až přijdau zpráwy, nahlédnu blíže do toho. Jsem, jak známo, teprw několik dní ministrem, a mohu uznat jen faktum. Jak budu mít podrobnosti před sebau, předložím celý staw wěcí auplně a nestranně. 354 Rieger: Ptám se, smí-li se k předběžnému wyšetření kdo zatknaut, když nebyl dopaden in flagrantibus. Ministr: Otázka je ta, jednalo-li se při zatknutí dle zákona čili nic. Řád jednací mě dáwá na wůli, chci-li hned odpowědít čili nic. Stojím na swém práwu, jež mi dáwá řád, bych odpowěď odložil na den, jejž určí sněm. Rieger: Co se tedy bude dít s okrskem Přeštickým? Bude-li nezastaupen, až se rozhodne trest Braunerůw, či bude proň wypsána nowá wolba? Ministr: I na tuto otázku nemohu hned odpowědít. Rieger: Mám ještě jednu otázku. ( Wolání: K pořádku. ) Mám-li otázku neboli nemám? ( Ano, ano! s mnoha stran. ) Staw obležení je w Praze dle nowin zrušen; slyším ale, že w skutku posud trwá. Ptám se tedy, kdo zrušil obležení, zdali ministr nebo kníže Windischgrätz, a je-li obležení skutkem či jen jménem zrušeno? Myslím, že obležení trwá posud nejen w Praze, ale i w celé zemi. ( Pochwala w sále a na galeriích. ) Ministr dom. zál. Dobblhof ( mluwí welmi tence, že mu sotwa rozumět ): že Praha byla w obležení, že se snažil co možná pořádný staw opět obnowit, hr. Thun ale a kn. Windischgrätz že se odwoláwali pořád na okolnosti, prawíce, že zrušení obležení pro tu chwíli není možné. Auplný obraz Pražských událostí není posud možná dáti, leda až dospěje wyšetřowání k tomu, kde se bude moci dáti řádné wyswětlení o příčinách zbauření a o silách při něm účinkowawších. Chce-li sněm ale, že podá historický přehled událostí, pokud je má z písemností. Rieger: Prosím tedy p. ministra, aby složil tyto písemnosti na stůl sněmowny, bychom do nich nahlédli a se přeswědčili, zdaliž kníže Windischgrätz a druzí mocníci nedowolili sobě samowolností. Myslím, že těchto je dost. Z toho musíme wzít základ žaloby; jsem toho powinnen důležitosti a cti wlasti swé. ( Dlauhotrwající potlesk. ) Dále mám tu otázku, zdaliž obležení w Praze skutečně přestalo, anebo zdali skutkem posud trwá. Dále, proč se wyšetření posud wede od komisse wojenské? Zdaliž posud stáwá komisse této, anebo dostane-li se konečně pak občan ku swému práwu. Ministr práwa: Tištěným prowoláním dowědělo se ministerstwo o nynějším stawu Prahy; ministerstwo se o něm ihned radilo, a poněwadž s obležením odpadáwá také důwod mimořádného saudního jednání, do Prahy poslalo depeši toho obsahu, aby wojenská komisse hnedle se zrušila; aby tato komisse přenechala wyšetření příslušným auřadům a byla zaslána auplná zpráwa o wýpadcích wyšetření k ministerstwu. Mininisterstwo bude wždy pewně při zákoně státi a nedopustí žádných wýminek na občany. Ministerstwo ukládá si tu powinnost, nahlédnaut na dno wěci a netrpěti prostředky, které nejsau sprawedliwé. ( Obecná pochwala. ) Rieger děkuje ministerstwu. Herzig z Liberce: Musím Riegrowi odpírati. Staw obležení neměl místa w zemi celé, ona byla swobodná; hleděli sice lid wenkowský rozbauřiti, ale málokdo poslauchal toho hlasu. ( Nelibost, wolání k pořádku ). President: Též poslanec Trecieski má otázku. Trecieski: Slyšel jsem, že někteří polští wystěhowanci, wrátiwší se z Francauz do Haliče, wydáni byli Rusku. Min. dom. zál.: Dostal jsem o tom teprw nyní zpráwu a ubezpečuji, že nejen domácí, ale ani cizí, příchozí co hosté do země, nebudau wydáwáni. ( Wšeobecná pochwala. ) Na otázku, co se bude díti s wydanými již, prawil ministr, že se nic takowého w skutku nestalo. Trecieski prosí ministra, aby dal o tom wědomost, by se to wíc nestalo. Ministr: Již se stalo. President: Poslanec Strasser má otázku. Strasser: Čím to je, že nowiny, jenž obsahují polititické zpráwy a úwahy, krom úředních Wídeňských nowin nemají kolek? Zdaliž zákon, že mají politické listy být kolkowány, je zrušen? Důwod, že se ptám, je to, že se pramenům financí tím škodí; že tyto trpí denně ujmu 500 zl. stř. Ministr financí Kraus: Nyní se zabýwají wšechny listy politikau, ale nejwíce s úwahami; wyprawowání událostí je wěc zadnější. Nemohau tedy brány býti do počtu těch listů, jenž patří pod zákon kolku. Slowa zákona se beztoho nedá upotřebit. Je tuze wysoké. Kolek na nowinách je owšem pramen financí, ale je pochybno, je-li nynějším okolnostem přiměřeno, z něho činit pramen takowý. Je otázka, zdali zákon o kolku w celku se wůbec zachowáwá? Posud se nedalo ministerstwu dělat, aby wystaupili ostře proti politickým nowinám. Nyní záleží na sněmu, chce-li ministerstwo w tom podporowat čili nic. Pak se rokowalo o řádu jednacím. Dále se ohledáwaly wolby, jsau-li platné čili nic. Füster žádá, aby se zawedlo wyšetření na toho, kdo w „ Prager Zeitung " udal auřední tajemstwí 9. odboru, a wyřkla důtka, by se to budaucně nestalo. Trojan: Nemusíme se weřejnosti štítit, nejsem pro tento náwrh. Poslanec jeden: Je to zneužití, podají-li se jednání auřední dříwe weřejnosti než příslušnému místu, to jest sněmu. Fischhof: Nech wyřkne sněm swau nelibost w takowých případech. Umlauft: Dříw než wyřkne sněm swau nelibost, musíme se usjednotit o principu; ohražuji se předkem již proti uznání nějakých tajností úředních. Hawlíček: Tímto rokowáním přijdem zas do nelibých poměrů; na konci by poslanci odborů nemohli ani mezi sebau mluwit o záležitostech denních; nawrhuji, aby se přešlo k dennímu pořádku ( což podporowáno a přijato bylo ). Opět se přešlo na řád jednací. Strobach: aby se nerokowalo po pořádku, nýbrž dříw o nejpotřebnějších článcích. Mayer: aby po pořádku, což se i přijalo. Rokowalo se o prwních článcích. Sezení II. dne 25. čerwence. ( Krátká zpráwa. ) Od 25 deputowaných z krajů německých w Čechách byl zadán protest proti řeči Riegrowě, že byla zem celá w stawu obležení. ( Jména těch deputowaných: Poláček, Uchazi, Watzel, Löhner, Nadler, Herzig, Dotzauer, Schneider, Pokorný, Fleischer, Stradal, Zimmer, Umlauft, Sieber, Reisz, Bauer, Pustel a j. ) Borrosch udělal nelibému debattowání o tom konec dojímawau řečí. Sierakowski žádá wyšetření pro province, kde anarchie panuje. Podporowáno a dáno odborům. Pillersdorf se wyjádřil, že bude odpowídati za wšechny swé kroky. Sierakowski oznámil, že naň wznese žalobu. Selinger žádá uznání pro statnau armádu rakauskau we Wlaších. Náwrh byl přijat. Fischer žádá wýkazy o hospodářstwí zemském. Umlauft: Jaké se učinili kroky, by se císař wrátil. Dobblhof: Že poslední kurýr snad je již w Insbruku. Mahalski: Kdo je nyní guvernérem w Haliči? Dobblhof: Že newí, je-li nyní jaký guvernér w Haliči. Zejtra že dá zpráwu bližší. Klaudi: Že se newydáwá zbraň, a studenti odwádějí. Dobblhof: Že studenti Pražští jsau wyrownáni Wídeňským. Bach: Že ministerstwo neuznáwá nynější wyšetřující komissi, že powolalo přednostu civilního osobně sem ( dra. Taška ), že se ruší dálší trwání mimořádního saudu na hradě Pražském, že se žádalo o auplnau zpráwu. Process w Praze že bude weřejný a s přísežnými.


26. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Povstání Slováků], Autor: Havlíček, Karel
Slowáci již také powstali se zbraní. W Myjawě zřízena jest Rada Národowa slowenská k prozatímnímu wedení powstání: audowé této prozatímní wlády jsau: Hurban, Štúr, Hodža atd. Shromáždění lidu odřeklo se poslušenstwí maďarského; něco přes 500 dobře ozbrojených a opatřených dobrowolníků wtrhlo přes Morawu do Slowenská Slowákům na pomoc. To jsau zpráwy z welmi dobrých pramenů; redakce Národních Nowin doufá, že nic proti úmyslům P. T. přispíwatelů neučiní, když část peněz, které se jí pro Jihoslowany zaslaly a posud welmi hojně zasílají, bratrům Slowákům odešle. Jde to proti stejnému nepříteli, bratr jako bratr: slaré nedorozumění, které mezi námi a Slowáky bylo, ustaupiž nyní, když pomoci naší potřebují, daleko od nás, pomáhejme rychle!


22. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Nedůstatek etiketní]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. Nad míru znamenitá událost strojí se pobouřiti Prahu Čechy, Ewropu a Weškeren Swět. Na nedáwno držaném práwnickém bále našel se na jistém pánu nedůstatek etiketní: wýborowé osmělili se, o jeho oděwu, který on za frak wydáwal, zwednouti pochybnost, zdali oprawdu frakem jest, a usnesli se konečně na tom jednosworně, že ten domnělý frak toho jistého pána, nikoli není frak nýbrž „ jikawec “ ( kwékr ). Po tom usnešení napomenuli onoho pána zdwořile, aby z šetrnosti k ostatním hostům domu se nawrátiw, „ jikawce “ swlekl, a we fraku opět do bálu přijel. — Z toho hrozí nyní weliké rozepře, hádky, kyselosti, nedorozumění, puotky a různice: ten pán zastáwá sprawedliwou frakowitost swého fraku a páni wýborowé drží ho urputně za „ jikawce “. Tato událost zawdala příčinu zdwihnutí dáwno již bolestně nešeného nedůstatku, totiž dokonalého určení mezí mezi frakem a jikawcem. Bude prý swolán weliký kongres krejčowský z celé Ewropy a Ameriky, ještě se newí kam, a poněwadž onen frak-jikawec, o který ta hádka wznikla w Paříži swětlo swěta uzřel, bude presidowat Paříž. — Očekáwáme dychtiwě jaký to konec wezme.


21. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy., Titulek: [Nařízení], Autor: Havlíček, Karel
H. B. ‒ Tyto dni střeleno jest na stráž blíž řetězowého mostu na Malé Straně, a znamenité jest, že wojákowi ustřelen jest jeden prst. Následkem toho nařídilo zdejší welitelstwí, aby wšichni wojáci na stráže s ostře nabitými ručnicemi wycházeli a na každého, kdo by se neozwal na jejich wolání, wystřelili. Patrno jest, žeby takowým spůsobem snad mnohý poctiwý člowěk zastřelen býti mohl a žeby téměř žiwoty Pražanů záwisely od milosti maďarských pěchotářů. Prawí se, že pan purkmistr welmi rozwážně strany té wěci k wládě se ozwal, a očekáwáme dobrý wýsledek. Nemůžeme též zatajiti, že se po městě také mluwí, že na wojáka nikdo nestřelil, nýbrž že on sám, aby se z wojny dostal, prst sobě ustřelil. Bez náležitého wyšetření nemůže se wůbec nic jistého o tom twrditi. Musíme ale s bolestí pozorowati, kterak se opět staw obležení k nám blíží, a prosíme wšechny upřímné a rozumné přátele swobody, aby se wšemožně o to postarali, aby se z naší strany žádná ani zdánliwá príčina k tomu nezawdáwala. Kdyby se pak přece stalo násilí, aspoň máme wšeobecné mínění a práwo na swé straně.


25. červenec 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Ilirské museum., Autor: Havlíček, Karel
Ilirské museum. W nowinách ilirských č. 55 píše p. Ljud. Vukotinowić: „ Daleko se již roznesli hlasowé o našem Záhřebském museji. Mnoho jest lidí, kteří o tento národní ústaw dbají, mnoho přinášejíce k jeho rozmnožení. Kdo počátky a wzrůst tohoto našeho malinkého museje pozorně sleduje, jistě se přeswědčil, že jest w našem národě welmi mnoho lásky k umění, mnoho citu národní hrdosti a dostatek mrawní síly, neboť wšechny tyto sbírky darowány jsau od mužů a paní ne příliš bohatých a ne příliš wysoce postawených. ( Tu se owšem musí činiti rozdíl mezi národním domem, dworanau ( besedau ) a musejem. ) Tento musej aneb lépe říci počátek museje powstal pod ochranau horwatsko-slawonské hospodářské společnosti, která nadchnuta jsauc láskau wlasteneckau, starostliwě pečuje o wšechny darowané drahocennosti, ba i autraty nese dalšího zwelebení, ačkoli to není přísně spojeno s aučeli hospodářské společnosti. Jaké by si tu mohli wzíti krásné naučení jistí audowé jisté Jednoty w Čechách, opakující ustawičně, že nenáleží mezi aučele jednoty to, co tam úhlawně a dokonce náleží! Red. Wznešený president této společnosti získal sobě w tomto ohledu mnoho zásluh, on w tichosti působí, ale wlastenci wědí o této jeho skryté činnosti, a zjewně mu za ni čest a chwálu wzdáwají. Žádný jiný we swětě musej newzrostl s 248 takowau bystrostí jako náš w Záhřebě, kdo po 2 léta w Záhřebě nebyl, diwí se a diwí se i ten, kdo častěji přichází... Pan Karel Rakowac jest chranitelem těchto sbírek a zároweň i prosebník, jenž tichau, ale neunawitelnau přičinliwoslí swau mnoho set zl. sebral, kterými jsau zaplaceny krásné skříně této nynější sbírky. A kdyby nebylo p. Rakowce, kdyby byl tak nepůsobil, kdeby byl náš musej? – Wšechno by bylo nepochybně přestalo. Tak bylo posawad, ale pro budaucnost buďme pečliwější než posud. Jedná se o slušnau místnost – nynější je malá, a pak o peníze na udržení. Náš musej nemá ani krejcaru na wydání ( náš český má také welmi málo na roční wydání, ačkoli nyní wlastenecká mysl wys. slaw. pp. Stawů dosti nádherně a pohodlně jej zřídila ), ale protlauká se jako nejbídnější žebrák. Zaplať Bůh oněm wlastencům, kteří posud peníze dáwali, jinak by ležely sbírky bez pořádku a bezpečnosti. Ale takowé dobrowolné dary nemohau býti základem žádného ústawu, tím méně národního. Ustawičně se musí škemrati a prositi, w každé společnosti, w každé schůzce tak, že již nejwětší wlastenec promrzeti se musí jinému i nejwětšímu wlastenci, tak že se lidé již zdaleka bojí widíce znamenitého wlastence přicházeti. Komuž by tu nenapadly podobnosti u nás: jak se lidé za zakladatele Matice sprošowati musili: a teď – teď jest přistaupení do Matice spekulace, žádný nemůže 50 zl. stř. s takowými auroky jinde uložiti jako w Matici české. To ale wsechno dělá weliký počet, jímž wěci nabýwají mohútnosti. Red. Takowý byl potřebný a dobrý začátek, ale nyní nemůže obstáti, musíme mužně a pewně jednati. Ukažme činem, že jsme hodni, aby nás swět „ národem “ jmenowal. Zapotřebí jest jistiny, a sice nejméně 50.000 zl. stř. Myslím, že by se mělo na zemském sněmě našem určiti, aby každý, šlechtic nešlechtic dal jistý příspěwek podle zámožnosti swé. Toho jest tím wíce zapotřebí, poněwadž welmi málo máme pánů a šlechty, kteří k národním podniknutím něčím přispěli, wynáší každoročně tisíce tisíců z wlasti naší, a nic neodewzdáwají na její powznešení, prospěch a rozkwět “. Takto dále pokračuje p. Vukotinowić připomínaje Ilirúm příklad Čechů a Maďarů pečliwých o museum, a powzbuzuje k následowání. Redakce učinila w poznamenání k tomu počet, že, kdyby každá duše z 1,700.000 obyw. ( Horwatsko, Slawonsko, Hranice a Přímoří ) dala 2 kr., bylo by již asi 60000 zl. stř.


1. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Stručný dějepis český]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 2. Stručný dějepis český s krátkým přehledem zeměpisu českého i morawského pro mládež a pěstauny od P. Neumanna. 12ka str. 107. ( Dějepisu 77, zeměpisu ostatek. ) Cena 8 kr. stř. Sklad J. Pospíšila. Tuto w sličném rauše wydanau a lacinau knihu schwalujeme wšem pánům učitelům a wychowatelům wůbec, by ji co rukowět žákům swým podali. Pan spisowatel podal w ní předmět swůj opatrně wybraný a co možná stručný, t. j. w málo slowech úplný. Owšem ale zapotřebí bude, by učitel některé obšírnější dílo o těchto předmětech dříwe sám přečetl, a pak we wyprawowání žákům wšecko w této knížce jen krátce napowěděné řádně wyswětlil a obžiwil w obraznosti.


22. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [nové francouzské noviny], Autor: Havlíček, Karel
– Práwě nás došlo z Paříže prwní číslo od 15. března nowého časopisu w jazyku francauském: „ La Tribune des Peuples “ ( Tribuna národů ). Jsau to nowiny dle formátu asi jako Národní, každodenně wycházející, s cenau roční 40 franků. Při redakci zdá se míti nejhlawnějšího aučastenstwí p. Ed. Chojecki, jenž wydal spis důležitý polský o Čechách a delší čas w Praze s námi obcowal. Aučel nowin těchto jest, w republikánském směru zastáwati záležitosti rozličných národů ewropejských proti směrům mocnářů, a zdá se, že tyto nowiny budau prwní a jediné w Paříži, které budau redigowány s nějakými dobrými powědomostmi o stawu rozličných ewropejských národů. W programu swém slibují, že budau jednati o záležitoslech wlaských, polských, německých, dánských, španělských, slowanských, maďarských a rumunských.


24. srpen 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Maďarský spolek zpěvácký, Autor: Havlíček, Karel
Maďarský spolek zpěwácký. Mezi neobyčejné hosti naše náleží také maďarský spolek zpěwácký, jenž cestuje swětem hodlaje rozšířiti oblibu madarské národnosti a jako se s ní jiným národům pochlubiti. Kdož by z Čechů kdy přišel k takowé myšlénce: my se za swau národnost skoro doma hanbíme, nad toť bychom se swětu s ní chlubili! — Ředitelé tohoto spolku — samých mladých mužů — jsau p. p. M. Havy a J. Szabó, a dáwali we stawowském diwadle s pochwalau dwě akademie, we kterých se střídal zpěw maďarský s tancem národním. We druhé akademii slyšeli jsme část původní maďarské opery: Hunyadi László ( Ladislaw Huňad ) a obdiwowali jsme krásný maďarský kroj, jakož i nadšení a scwičenost zpěwáků. O hudbě samé musíme owšem říci „ že nesluší nositi sowy do Athenů. “ Mezi písněmi domněle maďarskými pozorowali jsme s nemalým potěšením nápěwy rázu slowanského ba jeden zrowna český „ Já jsem z Kutné Hory kaudelníkůw syn “, která se nám arci prodáwala za maďarskau. Wčera wečír dáwána jest pomocí tohoto zpěwáckého spolku weliká hudební zábawa ( alespoň cedule oznamující nebyly kratší než dokonalá wrata, a pomocí řebříku lepeny jsau na rohy našich ulic, nezwyklé takowých obrowských cedulí ), we které i čeština našla slušného místa, zpíwalať se píseň „ Kde domow můj. “ Musíme se wyznati, že se nám nad míru líbí takowé podniknutí maďarské, a s newýslownau bolestí myslíme na wlastní netečnost ba nedbalost swau. Co jsau maďarské národní písně proti našemu milému, různobarewnému, prostomilému zpěwu národnímu, a jak by swět naplnil se pochwalau naší, kdybychom se i my Čechowé podobným způsobem šli ukázati jiným národům? Což se u nás nenajdau hlawy podnikawé k takowému činu? Wšichni národowé rozšiřují sláwu swau, a jenom ty Wašku! budeš ustawičně seděti pod swau lípau a zpíwati jen za humny swoje rozkošné písně spokojen swým wlastním wědomím, a drže se ustawičně bezbožného příslowí: Wšecka krása, wšecka sláwa — polní tráwa!, které již twůj milý Čelakowský tak rázně uwedl w Růži stolisté?! Jich nebeské: „ Wšecka sláwa Wšecka krása — polní tráwa! “ Syny, málo chybělo, K čertu že neodpělo. Růže stol. 88 str. 48. We wůkolních zemích zwláště německých má každé město a městečko swůj zpěwácký spolek, a newýslowné jest působení zpěwu na srdce lidské a těchto zpěwáckých spolků na národní cit. Piewce dobra miluiú bozi — — ký slovy i pieniém bieše pohýbal Vyšehrad i wše wlasti. H. B.


5. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Angličané a Sv. americké soustátí., Autor: Havlíček, Karel
Angličané a Sw. Americké Saustátí w nynějších poměrech wojenských. Wojna mezi dwěma mohutnýma státy, mezi Anglickem a S. Amer. Saustátím ustawičně ještě hrozí, a nedá se wěru napřed určiti jen s nějakau jistotau, wypukneli aneb se wšechna jejich nedorozumění w pokoji wyrownají. Máli mezi dwěma stranama wojna powstati, jest k tomu newyhnutelně zapotřebí, aby obě strany každá pro sebe z wojny té zisk očekáwaly, aby jedna nad druhau zwítěziti naději měla, jinak by pošetile wojnu začínala. Přehlédneme zde w krátkosti, jak w tom ohledu nyní oba sokowé Anglicko i S. Amer. Saustátí proti sobě stojí. Přede wším se rozumí, že by se wojna hlawně jen w Sew. Americe a na zemi wésti mohla, poněwadž loďstwo Amerikánů daleko jest slabší než anglické, a tedy se s ním do bitwy odwážiti nemůže. Pakli že ale nastane wojna na zemi w Sew. Americe, má tam každá strana jednu swau slabau stránku, Angličané Canadu a ostatní swé kolonie Sw. Americké, a S. Am. Saustátí swé jižní republiky, w kterých otroctwí zawedeno jest. W čas revoluce S. Americké, když se nynější Sw. Amer. Saustátí od Anglicka odtrhlo, zůstala Canada při Anglicku hlawně jen proto, že wětší čásť jejich obywatelů Francauzowé jsau, kteří proti ostatním S. Američanům zanewřeli. Nyní wšak zmizela již tato zášť, naopak Canadčané naučili si wážiti republikánskau swobodu Sw. Amer. Saustátí, a přejí si ji tak jako wšechny okolní krajiny, poněwadž S. A. Saustátí tu hlawní cnost do sebe má, že se wnitřně každá jednotliwá krajina sama dle potřeb swých řídí bez ohledu na ostatní, s kterými jen proto spojena jest w jedno Saustátí, aby se proti cizímu mocnému nepříteli we swé swobodě zachowati, a jeden druhého brániti mohli. Zrušení cel a obilních zákonů odwrátilo Canadu dokonce od Anglicka, neb tím i poslední užitek zmizel, který ze spojení swého s Anglickem měla, totiž přednost w přiwážení swého zboží do Anglicka, a jmenowitě swého obílí. Jisto tedy jest, že by Anglicko w pádu wojny newyhnutelně o Canadu a ostatní swé S. Am. kolonie přišlo, které by proti jejích wlastní wůli nemohlo ubránit před Sw. Amer. Saustátím. S druhé strany wšak jsau jižní státy slabá stránka Sw. Amerikánů proti Angličanům. Známo totiž, že w nich otroctwí černochů panuje, které se w sewerních státech netrpí. Kdyby tedy Angličané tam wpád učinili, a otrokům wšem wolnost slíbili, jistě by lehce zůstala celá jižní čásť Saustátí, w které tolik otroků žije, w jejich rukau. A práwě tam by Angličané 216 nejlépe wojnu wésti mohli, dílem swým wojskem antillským, dílem wšak z wýchodní Indie přiweženým, kde bez toho zbyteční žoldnérowé přemožených nyní welmožů jenom nebezpečni jsau anglické wládě, tak že kdyby se za peníze najali, i Angličanům i samým těm žoldnéřům by spomoženo bylo. Jiným ewropejským wojskem by tam w S. Americe Angličané málo pořídili, poněwadž by silně k Amerikánům přebíhalo, lákáno jsauc swobodau sew. amerikánskau. Třeba by pak Angličané dobyté státy w rukau swých nepodrželi, a nadělali z nich jen černošské wolné obce neb mocnářstwí, přece by tím znamenitě zaužili S. A. Saustátí, ba odtlačili by je od cesty, na které se nyní k jihu daleko rozšířiti zamýšlí dobytím Mechika. Hlawní ale wýhoda, která by z takowé wojny pro Anglicko wypadla, jest zrušení otroctwí wůbec. Angličané již jednau zrušili otroctwí we wšech swých koloniích, a hlawně jim nyní na tom, co fabrikantům a obchodníkům záleženo být musí, aby též wšude jinde otroctwí zrušeno bylo. Neboť patrno jest, že wšude, kde otroctwí panuje, aspoň na okamžení práce lacinější jest, a tedy pak wýrobky hospodářské i fabriční lacinější než jinde, kde dělník požíwá sám odměnu pracowitosti swé. Tím by tedy Angličané obzwláště nyní, kde wolnost obchodu zawedli, a téměř wšechna zboží bez cel do swé země wpauštějí, aspoň na čas we welikau škodu upadnauti mohli. A kdyby jen w S. A. Saustátí otroctwí přestalo, již by mu pak w Brasilii a na Kubě lehce učinili Angličané konec. Nezdá se wšak, že by toho Angličané na Sw. Am. Saustátí jinak než násilím to jest wojnau wymoci mohli; neboť co posud w tom ohledu činili, totiž že prohlížením korábů překáželi obchodu černošskému z Afriky do Ameriky, tím aspoň na S. Am. Saustátí pranic působiti nemohli. Neboť tam bez toho přiwážení otroků černých z Afriky zákonem zakázáno jest, a tak přísně se tresce jako morské laupežnictwo: který zákon již dříwe tam uweden byl, než Angličané otroctwí zrušili. Wšichni tedy otroci, kteří w státech S. A. unie jsau, rodí se doma a tam se rozmnožují. Tak tedy stojí tito dwa bratrští sokowé proti sobě.


6. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Proti shromáždění biskupů rakouských. I., Autor: Havlíček, Karel
Proti shromáždění biskupů rakauských. I. Motto: Wiz Psalm. David XXI. 13. H. B. – Šťastnau náhodau mohli jsme w č. 141. N. N. zwědawému obecenstwu ještě záhy podati celý spis biskupů we Wídni shromážděných, kterýmžto oslowují po ukončených poradách swé wěřící duše. My jsme již kolikráte měli příležitost se wyjádřiti, že nic dobrého a užitečného neočekáwáme od těchto porad, a nynější jejich pastýřský list dokazuje již zcela zjewně, že se nadarmo we Wídni shromáždili, a jestli ne nadarmo, ještě na škodu náboženstwí. Mohlo se přece očekáwati, že náš neobyčejný čas i na biskupech nějakau změnu způsobil, že i oni budau trochu upřímněji a skutkem ( ne pauhým kázáním a slowy ) wyhledáwati králowstwí Božího, jehožto dobrotu nám ostatním tak wýmluwně wychwalují: ale nic podobného jsme w jejich listu neshledali. My na tentokrát chceme k tomuto pastýřskému listu jen některá poznamenání učiniti, a objasniti mnohá neprawá nekatolická mínění w něm pronešená. Již počátek nadutostí swětskau hrubě zawání, wzdálen jsa prawé křesťanské pokory: páni biskupowé nám wyřizují pozdrawení a požehnání od Boha Otce a Ježíše Krista. Měli snad nějaké zwláštní zjewení aneb obcowali we Wídni s Bohem žiwým jako Mojžíš? – Wůbec každý čta spis biskupů, musí w něm pohřešiti upřímnost, prostosrdečnost a s nelíbosti widí tuto hledanau wylíčenost, ono našemu wěku a našim poměrům zcela nepřiměřené prohazowání starých míst z apoštolů, podle kterých jest patrně tento spis jako stylistická imitace dělaný. Takowá slowa slušela owšem dobře statečným apoštolům, kteří také swé skutky podle slow swých řídili; ale welmi se nehodí na naše čerwené, prelatské knížata - a hrabata-biskupy, objewující se wěřícím swým jen w páwím raušě, čtyřmi koňmi na visitacích při tučných hostinách! Z úst takowých biskupů zní apoštolská slowa jen jako pauhá swrchowaná satyra! Tak ku př. ona litowání, „ že prý jsme hody swatodušní a Božího těla tentokrát s Wámi slawiti nemohli, “ jak to w pastýřském listu napsáno stojí, jest welmi hledaná a citliwá zdwořilost, když se powáží, že mnozí biskupowé a arcibiskupowé některým swým wěřícím ani za deset let jednau se neukazují a we swém wlastním sídelním městě obyčejně jen několikráte do roku se widěti dáwají w kostele, ačkoli nic jiného na starosti nemají, když se powáží, že málokterý biskup a arcibiskup skutečně kdy k lidu promluwí, ačkoli jest wrchním pastýřem wšech duší! Pět a třidcet biskupů, jak sami prawí, a k tomu „ w namáhawých “ každodenních sezeních ( jak též sami prawí ) bylo tak dlauho we Wídni pohromadě a nemohli jiný než práwě tento pastýřský list sestawiti, a kdo wí, jestli by byli bez pana Kučkra z Holomauce a bez pana Pančába z Brna i takowý sestawiti mohli! Bože Duchu Swatý! jak jsi opustil pomazané swé! Zlé časy prý se přihrnuly na swět, nádoba hněwu Božího wylita jest prý na nás, wšudy jest prý mnoho zlého a záhubného, hrůzné temno prý jest na swětě, hrůzný boj a wzpaura proti Bohu a jeho Pomazanému! Takto nám malují páni biskupowé náš nynější wěk! A proč? Wždyť byly jindy wálky mnohem wětší než nyní, newěra mnohem horší než nyní. Proč tedy práwě nynější doba tak welice reznítila swatý hněw našich pánů biskupů? – Owšem až dosawad zabraňowala w Rakausích censura i nejsprawedliwější prawdy o wadách hierarchie pronášeti, nyní ale, kde podle swobody tisku možno jest také biskupům hlásati slowo Boží a upomínati je na učení Kristowo, na jejich prawé powinnosti, na které z wětší části pro panský žiwot swůj pozapomněli, nyní teprwa prý nastalo temno, neštěstí a wzpaura proti Bohu!! Bůh a biskup ale zdá se přece býti něco rozličného, ačkoli mnohý myslí a wydáwá se rád za plnomocníka a sekretáře Božího na tomto swětě. A k tomu ještě zdá se, jakoby onen pastýřský list tak zběžná práce byl, že se po několika řádcích zapomnělo na to, co napsáno jest o něco dříwe. Tak ku příkladu na jednom místě stojí, „ že takowá wzpaura proti Bohu nebyla ještě w dějepisu slyšána “ a hned na to zas stojí: „ Jestiť to pauze staré bláznowstwí! “ Oboje ale, jak patrno jest, nemůže být prawda, nýbrž jen jedno. Nanejwýš nedůstojné jest ale, biskupů patrné bludy rozšiřowati, jako se to w tomto pastýřském listě skutečně děje. Prawí se tam ku př., že jest nemoc hřícha pokutau. Zač tedy jest trestán ten, kdo se již nedužiwým neb mrzákem narodí, aneb kdo pro těžké práce swé, jímiž sebe a rodinu swau poctiwě žiwí, ochurawí? Owšem jsau některé nemoce hříchu pokutau, ku př. jest podagra obyčejný následek mnohého pití a leniwosti: proto ale přece nikdo rozumný twrditi nebude, že jsau nemoce pokutau hříchu. Dále se také rozšiřuje w onom pastýřském listu patrný blud, že jest různost jazyků následek hříchu, což tím wíce jest směšné, poněwadž zrowna před tím páni biskupowé sami prawí, „ že jest rozdělení na národy dílo Boží! Hřích ale nemůže být dílo Boží! Owšem že se toto bludné mínění o wěži Babylonské wyprawuje we starém zákoně; ale toť je známá wěc, že se w katolické církwi celý starý zákon nikdy nepowažowal a powažowati nemohl za zjewení Boží, neboť obsahuje wedle mnoha dobrého též i patrné hanebnosti, jak samým pánům biskupům snad powědomo bude, a takowé Bůh lidem nezjewuje. Co se jmenowitě tohoto podání o zmatení jazyků týče, není nic jiného než stará domněnka a bájka wýchodních národů, kterau žádný zdrawý rozum wedle jiných analogií za prawdu powažowati nemůže. Rozličnost jazyků powstala tak dobře a tau samau cestau jako powstaly dle wůle a plánu Božího wšeliké jiné rozmanitosti na swětě; rozličnost jazyků jest tak dobře chlauba Boží jako rozmanitost kwítí polního a jiného stwoření. Co dále prawí páni biskupowé o bratrstwí mezi wšemi narody a že má křesťan plniti powinnosti ke wšem, že se má láska jeho rozšiřowati od rodiny na obec, na národ, stát a člowěčenstwo, a že jsau boje mezi národy hanau člowěčenstwa a ohawností před Bohem, to wšechno jest tak krásné a tak prawdiwé, že si přáti musíme, aby se swět wždycky podle toho řídil. Ale jak se má podle toho říditi swět, když sami biskupowé ustawičně proti tomu jednají; známe jednoho biskupa, jehožto láska ( ponewadž owšem rodinu nemá ) nemůže se nikterak rozšířiti, ani na obec a na národ; neboť se z lásky k obci a k národu za několik let, po která již biskupem jest, ani po česku Otčenáš nemohl naučiti, ačkoli by ho nejen láska nýbrž powinnost a swědomí k tomu doháněti mělo, neboť béře znamenitý roční plat za swé biskupowání. Rowněž tak bylo by zapotřebí, aby s ohledem na toto wšeobecné bratrstwí weškerého člowěčenstwa páni biskupowé nezatracowali wšechny, kteří s nimi stejně newěří, a nepronásledowali je. Wíme dobře, že je za starých časů i o žiwot přiwáděli ( z bratrské lásky ), a žeby to i nyní snad zase rádi činili, kdyby jim w tom newadilo brachium saeculare. I to co prawí páni biskupowé o poměru školy a církwe, kdežto školu k tělu, zemi a dítkám, církew k duši, nebi a Kristu rownají, neschwalujeme nikterak, newyjmauc ani sady, žeby musel být na jejich hrdlo osličí žernow powěšen. Též my myslíme, že musí být církew a škola spojena, má-li zůstati církew prawau církwí a škola prawau školau, a nenáležíme tedy do počtu lstiwých nepřátel křesťanstwí. – Awšak my myslíme, že jak škola tak církew obě potřebuje welikých časných opraw a pak budau k libosti Boží spojeny. – Nikdy bychom ale tak dětinským spůsobem o tomto poměru nemluwili, jako se to děje w tomto listu pastýřském. Známost historie nezdá se býti též welice potřebná k důstojnosti biskupské, sice by nestálo w pastýřském listu, že církew 1800 let nesla nejbolestnější jho nesprawedliwého a ukrutného násilí! – Přečtete si jen historii středowěku a uwidíte, že nesl někdo jho, ale uwidíte také, že to byl někdo jiný. „ Sama sobě prý církew násilím ku práwu nepomáhala, “ owšem, poněwadž místo církwe to činili Jezuiti a jim podobní lidé, a dali půwod k bojům nesmírným o náboženstwí, proti kterým ale církew nic nenamítala. Páni biskupowé mají owšem welmi pohodlné a rozličné definice církwe pohotowě: někdy jest církew také 35 biskupů we Wídni shromážděných, někdy zas ani polowička wšech wěřících není ještě církew. Welmi nekatolické jest ale užíwání písma, jak se děje od pánů biskupů. Katolická církew má – dle našeho domnění – před ewangelickými také tu přednost, že se nedrží pauze bible, nýbrž připauští wedle biblí rozumný wýklad. Neboť w bibli mnoho jest zdánliwých a patrných odporů, které se bez rozumného wýkladu nedají wyrownati. Kterak se ale páni biskupowé práwě nejbludnějšího a nejnerozumějšího wýkladu a pauhé písmeny zákona ( která zabijí, jak maudré ono písmo samo prawí ) držeti mohau, nepochopujeme dokonce. A to pozorujeme w onom pastýřském listě na mnohých místech. „ Wšechna mocnost ( t. j. wláda ) pochází od Boha, protož kdo se prowiní mocnosti, Božímu zřízení se protiwí! “ Jaký to nerozum, kdyby se tato wěc dle písmeny wykládati měla. Wždyť by byli Ježíš, Apoštolowé, Swatí Otcowé, Mučedlníci atd. nejwětší hříšníci! Jim totiž zakazowaly tehdejší wlády kázati křesťanstwí, a oni přece kázali, tedy se protiwili mocnosti, tedy se protiwili zřízení Božímu!! – Bídné pochlebenstwí, na jaké cesty přicházíš?! Welební Otcowé biskupowé! kdyby byl ke mně přišel satanáš swětské podlízawosti a byl mne chtěl pokaušeti tauto sadau, že wšechna mocnost pochází od Boha, byl bych řekl: „ Odstup ode mne duchu podlízawý, jenž zoweš arcipochlebníkem! neboť stojí zase jinde psáno: Wíce budeš poslauchati Boha nežli lidí! “ Že se prawá swoboda jenom z lůna církwe narodila – jak též páni biskupowé prawí – jest wěc odporující celé historii. Církew má dosti sprawedliwých, welikých a prawdiwých zásluh, a nedůstojné jest, připisowati jí jiné a cizí. A jak by konečně mohla prawá swoboda powstati od těch, kteří učí, že wšeliká moc, tedy i moc laupežnického tyrana, pochází od Boha, a že se jí musíme podrobiti? ( Dokončení. )


11. květen 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Zemljovid carevine Austriarske i južne Niemačke zatim Šwajcarske, Talianske, europejske Turske i Gérčke. Predielan od Dragutina Seljana w Beču, Autor: Havlíček, Karel
Zemljovid carevine Austriarske i južne Niemačke zatim Šwajcarske, Talianske, europejske Turske i Gérčke. Predielan od Dragutina Seljana w Beču 1847. Jest to překrásná weliká ilirská mapa w nowě wynalezeném spůsobě Raffelspergrowě, typografická s barewným tiskem asi 3 [ stopy ] 6 [ palců ] šířky 2 [ stopy ] 6 [ palců ] délky ze čtyr dílů složená na nížto jsau kromě celého mocnářstwí Rakauského i celé Wlachy, celé ewropejské Turecko, Řecko, jižní Německo, Šwýcary, díl Francauz, i Afriky a znamenitá část jižního ewropejského Ruska a pobřeží malé Asie. Dodati musíme to, že jest celý spůsob této mapy takowý, že jako nějaký obraz schopna jest zdobiti každý pokoj, a přejeme si, aby se i nám brzy dostalo podobné mapy. Prozatím ale i tato dobře wyhowí i českým potřebám, a kdoby o wšech nadzmíněných zemích pěkný přehled míti chtěl, může si tuto Seljanowu opatřiti. Zwláště podotknauti sluší i to, že na této mapě pohromadě jsau wšechny kmeny národu ilirského s přesnými národními jmény měst, řek, hor atd., a poněwadž užíwáno prawopisu nowoilirského, to jest českého, tím přístupnější jest mapa i pro našince. S druhé strany zapotřebí jest dílo tak nákladné podporowati, zwláště ohledem na auzkau pobratřenost naši s Iliry. Doufáme tedy, že i u nás hojného odbytu najde. Cena jest s ohledem na krásu, welikost a nákladnost díla příliš lewná: 2 zl. stř. U redaktora těchto listů možná mapu samu widěti i kaupiti.


19. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Dopis krajského a reakce sedláků], Autor: Fortwängler, Kasimir; Havlíček, Karel (přetisk s komentářem)
Sl. auřad krajský we Slaném tázal se nás auředně, jaký jeho spis jsme na zřeteli měli, haníce jej zároweň s baronem Kocem: ejhle wčera práwě zaslán jest nám následující kus: Následující list rozeslal Rakownický pan krajský Fortwängler mezi obywatele téhož kraje. Milí obywatelé kraje! Po 15 let jsem předstaweným w kraji Wašem! Jakož jsem za tento dlauhý čas mnohé krásné důkazy Waší lásky, důwěry, poslušnosti k zákonům, a zwláště Waší obětowné, dětinné oddanosti k dobrotiwému zeměpánu a mocnáři Wašemu nabyl: tak i Wy Jste se za tolik let přeswědčiti mohli o upřímné náklonnosti mé, o mé horliwé pečliwosti o blaho Waše, o mém stálém snažení učiniti wšecko, k čemu síla má postačowala, bych powinnosti dobrého ředitele kraje z ohledu Wás zewrubně plnil. Mám tedy také za to, že mi láskau a důwěrau oddáni Jste, a že nyní bedliwě uwažowati budete dobře míněnau radu, kterau já upřímný otec Wám mně swěřeným ditkám uděliti míním. Známotě Wám, že náš dobrotiwý císař nám wšem a také Wám připowěděl konstituci, která w brzkém čase wyjde. An o wýznamu slowa „ konstituce " již poučeni Jste, chci Wám ještě říci, co Wám učiniti náleží, abyste se toho welikého dobrodiní dobrého císaře brzy zauplna aučastnými stali. Přede wším musíte zákony a nařízení posud trwající co dobří, poslušní poddaní wěrně a ochotně zachowáwati, musíte swým auřadům a předstawenému krajskému auřadu powinnowanau poslušnost prokazowati, a wšecky swé powinnosti ochotně plniti, musíte se zwláště před těmi lidmi na pozoru míti, kteří by Wás snad k neposlušnosti, k zprotiwení se auřadům Waším, k odpírání powinností Waších zawésti chtěli; neb zajistě sami dobře pozorujete, že každý občan zákony zachowáwati musí, a že z neposlušnosti k zákonům jen weliké neštěstí powstati, a zwláště bezpečnost žiwota a jmění w nebezpečenstwí přijítí musí; neb toho, jenž zákon nezachowáwá, zákon také chrániti nemůže, takowé zlomyslné lidi musíte tedy za swé nepřátely powažowati, a je jakož i zlé náwrhy jejich auřadům udati. Když se pokojně a poslušně chowati budete, můžete zejména také brzké lewné wykaupení se z Waší robotní powinnosti očekáwati, o čemž co nejdříwe zwláštní patent wyjde. Nedopauštějte také, aby Wám někdo strach a hrůzu před nynějším časem aneb před zahraničními nepřáteli nahnal, ale důwěřujte se we wšem w auřady swé a w krajský auřad; oni nad pokojem a bezpečností Waší bdíti a o dobré pečowati budau. Když se takto zachowáwati budete, přeswědčíte se brzy, že to jen k Wašemu prawému dobrému slauží, mně ale tím podáte nowý důkaz swé lásky a oddanosti, a budu na to hrdý, jestli že budu moci říci, že poddaní rakownického kraje do počtu nejhodnějších, nejrozumnějších a zeměpánu nejwěrnějších w celém králowstwí náležejí. Kasimir Fortwängler, skutečný c. k. gubernialní radda a krajský hejtman. Nemůžeme-li pak šťastnými se nazýwati, že nám dopřáno bylo, po 15letém siroctwí nalézti otce, který k swým dítkám tak laskawě, tak upřímně mluwiti — chce, ale nemůže, poněwadž tu řeč nemluwí, kterau jeho děti rozumějí. Při čtení slow „ když se pokojně a poslušně chowati budete “ očekáwali jsme „ tak Wám přinesu, z pauti cukrowí a perník. “ Tak mohau mluwit rodiče k nedospělým dětem, když jim něco dobrého přislibují; nikoli ale páni krajští k usedlým dospělým občanům. Nejsauce zwyklí s našim p. krajským w mateřské řeči mluwiti, neočekáwali jsme také w nynější době nějaký dopis od něho, nic méně wšak, když úřední poslowé nadstojící list nám přinesli, mysleli jsme přece, že se w tom nějaké příjemné nás týkající se zpráwy o nynějších záležitostech národu, nějakého upřímného ponaučení dočteme. Nedowěděli jsme se wšak ani ono ani to, spíše se opět přeswědčili, že si p. krajský to mocné slowo jen „ Já, Já " ještě posud neodwykl, k čemuž nyní nejwyšší čas. Nabízíť nás w tom, aby jsme se jen we krajský úřad důwěřowali, on prý nad pokojem a bezpečností naší bdí, on prý o naše dobré pečowat bude. Newíme je-li tomu tak, zdá se nám ale, že jestli my usedlí občané w domácnosti pokoj neudržíme, sotwa to naši úřadowé aneb docela krajský úřad dokáže; neb komu záleží nejwíce na tom, aby se pokoj uchowal? jistě usedlým občanům; wíme dobře že by se při jakémsi zbauření luza jen na gruntowníky wrhla, wíme že saused jen a jeho jmění pak w nejwětším nebezpečí by byly, wíme tedy také, že obzwláště my sausedé o to péči míti musíme, aby domácí pokoj w našich obcích se zachowal, a Bohu díky nelze také co obáwati se, že by onen u nás se zrušil. Jak se w nynějším čase chowati máme, ponaučili jsme se buď sami, buď ze spisů hned w počátku přítomného národního si-počínání z Prahy k nám došlých, jakož i z onoho tak wážného p. Dr. Braunera; dotčený list p. krajského jsme ale před týdnem obdrželi, tedy již pozdě. Proto také nenalezl onen list u nás takowého powšimnutí, na jakowé snad čítal p. krajský. Sámť úřední jeden posel, doručujíc sedlákowi w Z. tento list, prawil: „ Tuhle Wám nesu psaní od p. krajského, chceteli tomu wěřit tak wám ho dám, ale musíte tomu wěřit, jestli ne tak si ho nechám, je leckdy kus papíru zapotřebí. " Prozatím dost. Několík sedláků z okolí Slánského.


30. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Slováci, Titulek: [upozornění na nové politické noviny Slovenský Pozorník], Autor: Havlíček, Karel
Jak jsme již před nedáwnem w krátce podotkli, budau na Slowensku wycházeti nowiny politické: Slovenský Pozorník. Je to důkaz jařejšího samostatného politického žiwota našich blízkých saukmenowců; doufáme, že w žádné čítárně w Čechách chyběti nebudau nowiny tyto. Obracujem pozornost na jich ohlášení w tomto čísle.


28. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: V Praze dne 27. října, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 27. října H.B. – Oboje Pražské ministerské nowiny německé i české přinesly dnes pod titulem „ Foederalismus w Rakausku “ následující nepochybně z Wídně zaslaný článek, který zde doslowně klademe, aby také čtenářstwo nemající obyčej čítat wládní nowiny seznalo spůsob a ducha smýšlení ministerského. „ Kdo by se domníwal, že weliký boj našeho času jest bojem demokracie s absolutismem, ten by mu špatně rozuměl; neboť kdyby tomu tak bylo, tuď by nemohlo stáwati we Francausku, kdež již dospěli k mezím demokratických experimentů, nižádných stran, které politicky dále taužejí. Prawý boj, jenž se arci wšude jinak objewuje, roznítil se mezi přiznáwači zásady centralisace a föderace. A jmenowitě u nás stalo se rozerwání wodících ideí tak zřejmým, žeť je nemůže nepředpojaté oko přehlédnauti. A wšak zdá se, že i wítězstwí není pochybné; zákonní pořádek jest wšude w Ewropě zaweden. Byl to pauze mechanický tisk bodáků, jenž spůsobil tak welikolepý wýsledek? – Nikoli! Ewropa porozuměla, žeť foederativní idey, neuwedau-li se jinak na skromnau míru, jejím potřebám newyhowějí. Föderativní zřízení stojí každým spůsobem na podřízeném politickém stupni wywinutí, a příklad nedospělých, amerikanských swobodných států nemůže nikterak stran našeho stawu upotřeben býti. Důwod, jehož rakauští föderalisté se zwláštním zalíbením užíwají, a který, pokud nám známo, nejwíce platnosti požíwa, záleží w tom, že má dle rozličnosti mrawů, obyčejů, dle stawu wzdělanosti jednoho každého kmene, též každému z nich ponecháno býti, aby se organicky sám ze sebe wywinowal. Že tato theorie práwě pro rozličnost, která za základ položena jest, postupem času nejrozličnější odporující sobě formy wywinutí spůsobiti by musila, jest na bíledni. Welmoci rakauské nemohlo by déle stáwati, a cizí zakročení učinily by tomuto föderativnímu státu, jenž se bez účele kolotá, rychlý konec. Provinční interessy přišly by s národnostmi w rozepři; nedospělost politická, jenž z wětší části ještě panuje, učinila by zmatek, jakéhož ještě nestáwalo, co swět swětem stojí. Odkud asi to pochází, že takowáto nepodstatná theorie ještě pořád nalézá zástupců? Myslíme, že jest toho příčinau dwojí wěc. Není nás předně tajno, že se utwořila w Rakausku až do března l. r. weliká, hluboká nedůwěra, jejížto působení ještě posawád se cítí. A wšak my připočítáme mnoho z toho, co se děje we směru föderalisticko-opposičním, působení newědomých a neswědomitých stranických lidí, ježto by rádi při swém bažení po föderativních státech swé skrowné wlohy we platnost uwedli. Majíce genia Caesarowa, přece chtějí býti prwními we wsi! Nechť jen wláda pokračuje, jak začala, pásku sjednocení okolo hlawy provincí a národu obtáčeti, četně wystupující protiwy co možná urownáwati, swobodu w Rakausku trwanliwě organisowati, a přede wším brániti, aby se jinak milowání hodná idea rownopráwnosti nezměnila we swůj opak – w roztržení a separatismus. Wětšina národu stojí s důwěrau jí po boku. “ Takowá slowa „ že wětšina národu s ministerstwem stejně smýšlí a jemu důwěřuje, “ mají wůbec wládní nowiny wždycky na jazyku. Ale – musí každému mimo chuť napadnauti – proč pak drží tedy toto důwěru wětšiny požíwající ministerstwo tuto důwěřující a s ním stejně smýšlející wětšinu wšude w obležení? Čím to jest, že nechce ministerstwo sněmy powolati, aby tak dokázalo wšem takowým rýpalům ( jako jsme my ) newěřícím we wětšinu ministerskau, že skutečně ministerstwu důwěřující wětšina bude wolit také wětšinu w ministerstwo důwěřujících poslanců? Nač potřebuje ministerstwo důwěru wětšiny požíwající takowá ohromná wojska po wšech i pokojných ( jako Čechy ) zemích rozkládati? Nač potřebuje ministersterstwo, s nímžto wětšina národu stejně smýšlí, po celém skoro mocnářstwí rušiti swobodu tisku? To jsau tak některé naše osobní pochybnosti o té důwěře. Co se wšak foederalismu týče, myslíme, že se tak weliká a důležitá wěc nedá podobným neslaným a nemastným článkem zkrátka odbýti. Diwíme se jen tomu nowému wynálezu, že w Ewropě prý není boj demokracie s despotismem, nýbrž jen foederace s centralisací! Škoda jen, že tak ještě nestojí wlastně boj republiky s monarchii, neboť dobře wíme, že lidé foederaci nepřízniwí obyčejně wšechny foederalisty za tajné republikány prohlašují! My náležíme také k zjewným foederalistům, ale náš hlawní důwod pro potřebu foederace w Rakausích jest zcela jiný než se w tomto článku udáwá. Náš hlawní důwod, který jsme wšak již mnohdykráte uwedli, jest ten, že každý národ ustawičně po politické samostatnosti tauží z přirozeného pudu. Tento přirozený pud rakauských národů musil by newyhnutelně k rozpadnutí říše wésti. Jenom skrze foederační konstitucí možná jest dáti rakauským národům tolik samostatnosti, kolik možná bez ujmy střední moci říšské oželeti, a tak se nahradí národům alespoň z wětšího dílu wšechny wýhody samostatnosti we spojení se wšemi wýhodami weliké a mocné říše. – To jest hlawní důwod foederalistů rakauských a uwidíme na příštích říšských sněmích, budau-li foederalisté přewládat na centralisty, ku kterým nynější ministerstwo zjewně se hlásí.


20. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Pozvání k předplacení], Autor: Havlíček, Karel
Rok 1846 brzy se již ku konci swému schýlí, pročež zweme uctiwě wážené obecenstwo, by předplacení swé na naše Nowiny a Českau Wčelu opět obnowili, aneb započali. Z mnohých stran sice projewuje se přání, aby Pražské Nowiny se brzy rozšířily a zwláště o přidáwání úředního oznamowatele, jako jest w německých nowinách, častěji upomínáni býwáme. A wšak jsme již dříwe oznámili, jak tato záležitost stojí; posud slawné auřady rozhodnutí na naši žádost nepodaly, a tak aspoň nyní ještě posečkati musíme. Strany zwětšení formátu a častějšího ( aspoň 3krát za týden ) wycházení rowněž nahlížíme, že by to wěc welice slušná a prospěšná byla, neboť se přiznati musíme, že takowé nowiny ( dwakrát za týden půl archu ) jsau národu našeho welice nedůstojny, ohlédnemeli se na okolní národy, jak u nich wšude wětší weřejnost panuje. A nowiny jsau zajisté důležitá wěc za našich časů. - Často také projewuje se přání, abychom wíce ze zahraničných záležitostí ( tak zwanau politiku ) podáwali. Každý saudný zajisté nahlíží, že by pro redakci nejsnadněji bylo, celé číslo takowau politikau naplniti, neboť tolik časopisů zahraničných k ruce máme, že bychom pauhými překlady ne arch, ale 10 archů týdně a to s nejwětším pohodlím naplniti mohli. Neboť překládat jest nejlehčí wěc. A wšak wybíráme z toho množstwí příběhů zahraničných jenom důležité, platné a poučné wěci, nic potřebného neopomíjejíce. A našemu wlastnímu domowu musíme přec w Českých Nowinách místa wěnowati, pokud můžeme? Aneb máme my psát w Nowinách Pražských jen o Francauzích a Angličanech atd. a o sobě nic? Toť by byly nowiny jen hračka, ale nic užitečného, nic praktického. Ubezpečujeme čtenářstwo, že naše ustawičná snaha bude zwětšowati, zdokonalowati Pražské Nowiny, k tomu wšak náleží též účastenstwí obecenstwa. Posawad počet odbíratelů našich ani zcela do 600 nedošel, a každý nahlíží, 414 že při tak lewné ceně ( když se kolky 1 kr. stř. z každého čísla odrazí, asi za 2-20 kr. stř. za celý rok ) a tak skrowném počtu odbíratelů nakladatel wíce tisku a papíru podáwati nemůže. Česká Wčela bude od Nowého Roku wycházeti w té samé welikosti formátu jako Pražské Nowiny bez powýšení ceny předplatní, a nastane jí co do wnitřního uspořádání a rozmanitosti článků podstatná změna. Redakce získala si od Nowého Roku tři hlawní spolupracowníky: p. prof. Kaubka, p. M. Klácela a p. W. Nebeského, jejichžto jména zajisté slaužiti mohau wáž. čtenářstwu co rukojmě pokroku našich časopisů. Wšem se arci nikterak nemůžeme wždycky zawděčiti, a wšak žádáme o showíwawost, kdežto by se příčina nějaká nespokojenosti wyskytla. Slušné žádosti w takowém ohledu, když se redakci oznámí, neoslyšíme: rač jen každý powážiti, že jsau wšichni lidé i redaktoři chybní, pročež milerádi jsme, když nám někdo nedostatek některý w časopisech našich we známost uwede. Cena předplatní jest jako dosawade na c. k. poštách za Nowiny a Wčelu se zásilkau poštowní půlletně s obálkau 5 zl. 24 kr. stř., - bez obálky 5 zl. W naší nowinárně ( w křižownické ulici číslo 86 ) přijímá se předplacení na každé zwlášť na Nowiny půlletně 2 zl. čtwrtletně 1 - na Wčelu půlletně 1 - 30 kr. čtwrtletně - 45 - stř.


15. červenec 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraničné zprávy., Titulek: Auroda a hospodářstwí., Autor: Havlíček, Karel
Auroda a hospodářstwí. Žně se blíží a nastáwá důležitá otázka, wydobydeli se tolik newyhnutelně potřebné potrawy, mnoholi se jí zpotřebuje? Několika aurodnými léty pořád po sobě sběhlými a požehnanými žněmi bylo weškeré obywatelstwo w bezpečnosti takořka uspáno, i myslilo se, že nedostatek a drahota powstati nemohau. Trpká zkušenost probudila z této dřímoty, a každý opět auzkostliwě se táže, zdali možná, pro lidstwo stále počtem wzrůstající dostatečné potrawy dobýti? Nikdo skoro si netrauwá, určitě na otázku tu odpowědíti. Srownámeli wšak hojné úrody, z kterých jsme se po dwacet let těšili, a nedostatek posledních tří roků, musíme nahlédnauti, že by se bylo tomu nedostatku docela zamezilo, kdyby se bylo w hojnosti lépe šetřilo a pro budaucí možné neaurody zásoby schraňowaly. To owšem upokojí, ale jen tenkráte, kdyby obywatelstwa nepřibýwalo. Počet lidstwa se wšak stále zmáhá, a w poměru musí také hojnost potrawy a možnost dobýwání jejího wzrůstati: každý tu bezděky se táže, můželi wzrůstati dobýwání potrawy a w jakých mezích? Rozumným pěstowáním hospodářstwí za našich časů znamenitě zwýšena jest plodnost půdy: toho důkazy newýwratné dáwá množstwí rozmanitých wýrobků, které až potud neustále rostaucímu obywatelstwu postačilo; a že tato plodnost ještě zwýšena býti může, o tom žádný rozumný, přičinliwý hospodář nepochybuje. O tom swědčí také neobyčejný užitek, z mnohých hospodařstwí wyplýwající. – Směle se může dokládati, že ani desátý díl našich hospodářstwí ješte tak daleko nedospěl, aby se mohlo říci, že dosáhlá nejwyššího stupně aurodnosti swé; o druhých dewíti desitinách také tak určitě můžeme doložiti, že by o 40 až 50 procent užitek jejich wzrůsti mohl, že jsau tedy o polowici po zadu. Z toho docela jednoduše následuje, až weškerá hospodářstwí onoho nejwyššího stupně dosáhnau ( což jest owšem možné, ne wšak prawdě podobné ), že w stejném poměru wzroste množstwí potrawy a wýžiwy obywatelstwa. Tu arci mnohý namítne, to že owšem platí o letech aurodných, w neaurodných ale že bude nedostatek tím wětší, čím wětší bude počet lidstwa. To se owšem stane, nespoří-li a nestřádá-li se w čas hojnosti pro doby nedostatku. Jak by ale to možné bylo, o tom třeba šířeji promluwiti. Obyčejné každý žádá, aby stát zakládal zásobárny a k tomu prohlédal, aby w nich w létech aurodných obilí se schraňowalo a pak w čas nauze aby těmito zásobami nauzi se pomáhalo. W dáwnějších dobách owšem se to stáwalo často, a s welikým prospěchem, w našem wšak wěku jest nedostatek w neaurodném roce tuze weliký a obec jest, ačkoli weliká, přece jen jediná síla: nepostačí tedy wšude pomoc její. Co nezmůže jeden, zmohau mnozí k tomu cíli spojení. Za našich dob wykonalo se akciowými spolky mnobo wěcí, kterých dosáhnauti jinák nebylo lze. I w této případnosti by spolky akciowé wýborně působily. Kdyby tím způsobem několik milionů se sešlo, a pomocí jich w každém jen trochu znamenitějším městě přiměřená zásobárna se postawila: mohlo 236 by tolik obilí a p. býti nashromážděno, že by i kolikaletau neaurodau nedostatek nepowstal. Toto podniknutí by nebylo tuze těžké. Hospodáři, kteří by do spolku wstaupili, mohli by podíly swé wypláceti obilím, druzí ( ne-hospodáři ) penězi. Při té příležitosti by se mohla wywésti idea, maudrými státníky již dáwno wyslowená, totiž aby se wydáwaly poukazy ( noty ) na zásobárny, které by jako hotowé peníze platily. Tak by snad powstal nowý, mocný prostředek, jimž by se zapudila nejistá budaucnost. Kdyby se byla w zásobárnách jen část toho uložila, co se w hojnosti wyplýtwalo, ano co se lehkomyslně zhubilo, byli bychom uchráněni před wšelikau nauzí. Jaký prospěch by z toho wyplýwal obecnímu dobru, netřeba obšírně rozkládati. Jen si předstawme, kterak wětší část lidstwa w jediném roce nedostatku a hladu tělesně zakrní, předstawme si pak dušewní a mrawní zpaustu; pomysleme jen, jaké nesmírné peníze přijdau do ciziny za obilí, čímž opět na dlauho obchod seslábne! Drahota a hlad uwrhnau celé země we wětší bídu než záhubné wálky, a kdo oněm zabrání, stejnau ne-li wětší si dobyl zásluhu, jako který chrání wšeobecný mír. Nahoře bylo řečeno, že ani desitina hospodářstwí není tak zdokonalena, jak by mohla býti: i musí w každém wzniknauti otázka, jakými asi prostředky by bylo možná toho dosáhnauti? Předně mnozí hospodáři proto zůsláwají po zadu, že nejsau dosti zkušení, ba že jsau we swých wěcech newědomí, často také líní a lhostejní. Chyba ta nejwíce w hospodářstwí překáží. Za nowějších dob pomáhají tomu poněkud hospodářské společnosti, sdílením nabytých zkušeností poučujíce a k wespolné horliwosti podněcujíce. Ale bohužel! mnoho jest hospodářů, kteří jen těžce se dají k tomu přiměti, aby do společností těch wstaupili, raději w starém šlendryánu zůstawajíce. Tomu by se snad pomohlo, kdyby stát audy společností takowých něčím wyznamenáwal, aby se wzbadila k společnostem wětší náklonnost a horliwost w nich. Až potud bohužel w málo které zemi byli hospodáři wyznačeni, kteří we swém oboru wynikli. Kdyby se jednalo podle sprawe - dliwosí: a hospodářské zásluhy náležitě se odměňowaly, jak mnohý rolník by s wětším práwem se honosil čestným řádem, než bohatý miláček štěstí! Maudrý w tomto ohledu příklad dáwá ruská wláda. Loňského roku k. p. slawila Moskewská hospodářská společnost památku založení swého, a při té příležitosti udělil císař mnohým audům jejím čestné řády i jinák je wyznamenal. A to jest jediný příklad na místě množstwí jiných. Dále by k pilnosti a horliwosti powzbuzowaly odměny za znamenité práce a wýrobky udělowané. Takowé již se udělují w mnohých Říšských zemích, a ačkoli jsau nedostatečné, přece mezi rolníky wzbudily welikau snahu, a dobré toho následky je neminuly. Kdyby se tedy po takowých zásluhách lépe pátralo, a lépe se tyto zásluhy posuzowaly, musil by užitek toho býti ještě znamenitější. Wýborná by to také byla odměna, kdyby zaslaužilému hospodáři se dal úwěrek, aby totiž za něho buď hospodářské společnosti nebo auřady se zaručily. W Prusích je již cosi podobného zřízeno; zaručíli se za kterého hospodáře některá společnost hospodářská, půjčí se mu peníze ze zemských kass, cokoliw potřebuje. Peníze jsau nejpřednější, hlawní páka ku powzbuzení a zwelebení hospodářstwí. Byť i mnohý nejlepšími zkušenostmi byl opatřen, byťby byl mistrem w oboru swém, byťby i rozumem swým mohl nejwyššího cíle dosáhnauti, nedosáhne ho, nemáli dostatečných peněz. Tu wlastně wězí nejwětší překážka. Jelikož zkušenost, známost swé wěci, rozum i peníze pohromadě býti musí, máli hospodářstwí tak býti pěstowáno, aby co možná nejwětší užitek dáwalo, a jelikož wšechny tyto wěci tak tuze zřídka kdy pospolu se nalézají: proto hospodářstwí na tak nízkém stupni zůstáwá. Mimo to nejčastěji se stáwá, že práwě tomu nejwíce se nedostáwá peněz, který jest we swé wěci nejdokonalejší, a že proto přečasto o jeho schopnostech konečně se pochybuje, což jest pro takowého hospodáře hana a zármutek nejtrpčí. Owšem může w takowém případu auwěrkem se pomoci, ten ale není wždycky a we wšech 237 okolnostech hned po hotowě, a dostaneli ho, jest auwěrek jen břemenem, ba často upadne ubohý w drápy lichwářů. Uwěreční ústawy pro hospodáře, menší i wětší, jsau tedy newyhnutelně potřebné, o tom nelze pochybowati déle, nechcemeli mít stále se obnowující bídu se wšemi jejími neblahými následky. Mnoho kapitalistů jest nyní w nesnázi, kam by swé peníze bezpečně uložili, mnozí se oddáwají nesmyslné a zhaubné spekulaci: tu zajisté chybí pauze maudrá zákonní ustanowení, aby powstaly i pro rolníky takowé též ústawy, jako jsau již w Prusku zřízeny pro statky rytířské banky a zástawní listy. Abychom obšírně jednali o tom, kterak mají takowé ústawy býti zřízeny: k tomu nejsme ani powoláni ani opráwněni. Wytkneme zde jen jednu chybu, jaká se děje obyčejně při wyšetřowání a ustanowowání ceny statků hospodářských. Děje se to totiž podle dáwnowěkých, zastaralých prawidel; tu owšem se určí welmi nepatrná cena, a kdo si wypůjčuje potom peníze, také nepatrné peníze dostane. Wždyť jest na bíledni, že hospodářstwí w průměrů o polowici wíce užitku nese, než před padesáti léty, že tedy podle nynějšího wýnosu se musí cena jeho určowati. Owšem by daleko bylo saháno, kdyby se měly statky ceniti podle letošních nebo loňských cen; ale starodáwné mohau ježte méně býti měřídkem; musí se tedy wzíti prostřední průměr. Weškeré obywatelstwo béře nyní podílu na hospodářstwí; každý auzkostliwě se stará, jak asi žně wypadnau, jak postačí obecné potřebě. Práwe proto by ale každý měl přispíwati k zwelebení hospodářstwí podle síly swé. Tak dalece jsme w té wěci alespoň pokročili, že každý důležitost rolnictwí uznáwá, že se rolník náležitě počíná ctíti, že wzdělaní wíce o hospodářstwí jednají. Také nynější wysoké ceny ne málo rolníky powzbuzují. Pohlédneme-li konečně na to, kterak celá zeme zwelebowáním hospodářstwí se sílí: nemůžeme pochopiti, proč každá wláda nepospíší wšemi silami swými je podporowati. Wzrosteli k. p. užitek o 10 procent, wzroste o tolik i cena půdy, a jelikož w průměru se na to wede náklad o nic wětší, než dříwe, připadne oněch 10 procent k čistému užitku. A kdyby jen o 5 procent užitky wzrostly, wzroste cena půdy také o 5 procent, což jest tolik jakoby půda státu o dwacátý díl byla zwětšena. Kdyby se hospodářstwí lépe pěstowalo, dostalo by wíce lidí práci, počet lidí práci nemajících by se zmenšil, a tak by se pomohlo welikému nebezpečí, společnosti lidské hrozícímu. Kdyby wýnos hospodářstwí se zwětšil o 40 procent, – o čemž žádný rozumný, zkušený hospodář nepochybuje – jak mnohé zlé by tu přestalo! Nejmocnější, nejbezpečnější prostředek proti zmáhání–se tříd žiwnosti nemajících jest jediné důkladné a wýdatné podporowání rolnictwí od státu. Wětší plodnost půdy dá se jen docíliti lepším wzděláwáním polí a rozmnožením síly půdy samé. Prwní žádá wíce pracujících sil: tedy bude wíce lidí zaměstnáno; k druhému je potřebí lepšího hnojení. K tomu máme mnoho ještě nepoužitých prostředků, k. p. maltu, náplavy atd., jichž přiwážením opět nowé zaměstnání by powstalo. Peníze jen musí míti hospodář, aby mohl wšeho toho použíti. Ku konci zmíníme se ještě o tom, co byl nedáwno důmyslný přírodozpytec w jistém hospodářském časopise pronesl. Dokládal totiž, že se při hnojení welmi málo hledí na sůl, a že tím plodnost půdy trpí mnohem wíce, než bychom si pomysliti mohli. Kdyby to bylo i trochu přepiaté, přece jest tento wýrok pro hospodáře předůležitý, a je přáti, aby wlády snížily ceny soli, by rolníci – ne sice solí hnojiti – ale swému dobytku přece tolik soli dáwati mohli, co by potřebí bylo, aby dobytek sám prospíwal, i mrwa jeho wýdatnější se stala. Deputowaní na pruském sněmu dobře nahlížejíce důležitost toho již o tom jednali. – Zahrneme ku konci celý obsah tohoto našeho pojednání w tato slowa: Nebezpečí stálé nauze, které z přelidnění powstati může, dalo by se na mnohá, mnohá léta odstraniti: kdyby hospodářstwí odewšad ochotné pomoci dostáwalo, wšude rozumně a pilně se pěstowalo, a od státu statně podporowáno bylo. Wš. Augs. N.


9. duben 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraničné zprávy., Titulek: O zákonech obilních v Anglicku., Autor: Havlíček, Karel
Zahraničné zprávy. O zákonech obilních w Anglicku. Za časů naších zajímá celou mysl národu Anglického, ba samých národů ostatních weliké podniknutí Peelowo, mající za oučel zrušiti zrušii obilní zákony, a pak weškerou celní soustawu Anglickou změniti, a tím swobodný mezinárodní obchod otewříti. Bude tedy whodno, krátký přehled historie obilních zákonů podati. Opominouce Alžbětin zákon od r. 1436 a zákony od pozdějších panowníků 120 britanských daných začneme u zákonu krále Jiřího III. od r. 1773. Tehdejší náhledy o obchodnictwí, známé pod jménem merkantilního systemu, hledaly powzbuzení dobra zemského w té jedné wěci: aby se co možná nejwíce zboží ze země wywáželo, a co možná nejméně odjinud kupowalo, a proto se na cizí zboží weliká cla ukládala. Poněwadž tehdáž kupectwí Anglické tak slawné nebylo, jako za časů Napoleonowých, obrátili zákonodárci Angličtí – ( totiž lordowé, nebo tehdá sněmowna obecná zcela zawisela od panské ) wšechen zřetel k užitkům, které z polního hospodářstwí pocházely. Na těch jim nejwíce záleželo, protože se mohowitost anglického panstwa jak na jiných místech sme řekli, hlawně w rozsáhlých gruntech zakládá. A tak byl učiněn zákon, aby stát za wywážení obilí premie platil podlé ustanowené skály. Dokud quarter nebyl za 44 shilinků, obnášela premie 5 shilinků za jeden wywežený quarter; když obilí připlatilo tak že quarter za 44 sh. byl, přestala premie, a zapowědělo se obilí wywážet; při wětším připlacení se clo wwozné snížilo z 22 sh. až na 6 penců. Již tenkráte wspírali se mnozí proti těmto wěcem, prawíce, že se k wůli wyplacení premií daně zwýšují, a obilí w zemi o tolik pokaždé připlácí, co premie obnáší, tím že se potrawa wůbec zdražuje, následowně mzda řemeslnická zwýšuje, to pak že na probuzující se tenkrát průmysl nemile působiti a wýwozu samých průmyslowých wýrobků překážeti musí. A měli prawdu. Strana panská wšak neustoupila od práwa jednou dobytého, na welikou ujmu průmyslu zemskému. Že se tento při obilních zákonech ustawičně zmáhal, může se jen wytrwalostí Anglickou a ewropejskými poměry za časů francouzských wálek wyswětliti. Na druhé straně se hospodářstwí skoro neslýchaným spůsobem zwelebowalo. Až do těch dob byl u anglických hospodářů spůsob, že každý třetí rok pole necháwali úhorem ležet, teď wšak začali střídawě jeden rok obilí séti, druhý rok zeliny a rostliny kořenaté sázeti, aby se půda najednou tak tuze newysílila. Tak nabyli i menší hospodáři jmění, že mohli na zwelebowání swých polností a dobytků u wětší míře pomysliti. Přemnoho půdy, která až posud ladem ležela, se zoralo a oselo. Zatím ale za příčinou wálky a rostoucí lidnatosti potřeba obilí byla takowá, že se wíce od jinud přiwážeti než jinam wywážeti muselo. I sebrali se hospodáři a tak dlouho na parlament doráželi, až se clo wwozné znatně zwětšilo. Takowá ochrana domácích hospodářů byla w čas wálky owšem potřebná, nemělo-li se rolnictwí, nesmírným nákladem zwelebené, zničiti. Za touže příčinou a na týž spůsob muselo se rolnictwí podporowat i po zawřeném míru. Tržení za obilí, jehož dříwe wojsko a námorstwo welikou sílu spotřebowalo, přestalo, dowoz z ciziny se na wzdor zwýšeným clům množil. Ceny obilní padaly. K tomu přišla ještě ta wěc, že bylo přemnoho polí najmuto w čas wálky, když práwě papírowé peníze málo platily, proto že peněžna přestala hotowými wyplácet; po wojně se snažila wláda papírowým penězům k býwalé ceně pomoci. A tak se stalo, že penězní ceny obilí a wšeho zboží w tom poměru padaly, w jakém na papírech připlácelo a nájem při kleslé ceně papírů uzawřený, podlé nynější zwýšené ceny jejich placen býti musel, k tomu se wypisowaly stejně daně jako we wojně. Tak se nájemnictwu špatné časy začínaly. Aby pak dokonce zmařeno nebylo, r. 1815 učiněno jest snešení parlamentní ( cornbill ), kterým se dowoz cizého obilí zapowěděl, dokud by cena quartru pšenice nebyla 80 shil. Domníwalo se, že takowým wyloučením cizího obchodu anglickým hospodářům stálé neproměnné ceny nastanou; krom očekawání se docela naopak dělo. Obilní ceny tak opadly, že obilí wyjmeme-li r. 1816 a 1817, kde po Ewropě wíc obecná neúroda byla, na trhách anglických wíc neplatilo než na nizozemských, ku kterým byl swobodný dowoz otewřen. Ale nejen rolnictwo nýbrž sám zahraniční obchod při takowém pořádku wěcí welice trpěl. Nebo národowé na pewnině nemajíce, čím by wyměnili zboží anglická, přestali trhy tamější nawštěwowati, a od r. 1821 až do 1825 pozorowati bylo, že se wýwoz plodin a wýrobků anglických ztenčil, ačkoli příčinu takowého úkazu také w probuzení řemeslnictwí na pewnině jest hledati. W městech fabričních a w jejich okolí začalo dělníkům práce scházet, chudoba w této třídě obywatelstwa se množila, a s ní se menšil odbyt plodin domácích, nebo ten, kdo nemá zač koupit, nekupuje. Obraty wěcí amerikánských, totiž odtržení jižní a střední Ameriky od Španělska, silný dowoz obilní z Irska a weliká podnikawost anglického národu powzwedli sice brzy klesající kupectwí, a mohowitost se w zemi začala množit, ale ustawičná naříkání řemeslníků na těžké žiwobytí a bezchlebnost dokazowaly patrně, že následky chybného systemu dosud hořce na lid doléhají. Nejlépe by se arci pomohlo, kdyby se poměr mezi panstwem a nájemnictwem přejinačil, proti tomu se ale panská starowěrnost spouzí. Dokud byla wojna, wyhnal pánowé na ujmu ostatního obywatelstwa rolnictwí k nejwětšímu kwětu, podlé tehdejších cen obilních uzawřeli nájemní smlouwy, kterým najemníci po wojně dostáti nemohli, a od kterých se panstwu upustiti nechtělo, dílem proto, že měli statky řádně zadlužené, dílem, že jim nebylo tak lehce odwyknouti od posawadní nádhernosti. ( Dokončení. )


12. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 8. srpna. ( Dokončení. ) Brazdil táže se finančního ministra, zda jen ty psaní od porta oswobozené jsau, které wyslanec odesílá, aneb také ty, které na něho se zašlau. Fin. min.: Owšem, jen že musí nápis na wyslance zníti. Brazdil ukazuje, s jakau wlažností se rozkazy ministra w provinciích wykonáwají, a uwádí pády z Morawy a Krajiny. Fin. min. žádá o dáta, by mohl přísné wyšetřowání zawésti. Ministr wálky Latour sděluje odpowěď na posledně na něho řízený dotaz, že k italské armádě poslední čas šlo 167 lékařů, a že jich w celku je 460 tam ustanowených. Potřebné nástroje že byly jednotliwým práporům odewzdány a že tudy wojsko wším dobře zaopatřeno jest. Nyní přišlo na Kudlichůw náwrh o zrušení poddanosti. Kudlich wstaupí na tribunu: Pánowé! prwní dwa punkty mého náwrhu musíme wyslowit: ( 1. že obmezení osobní swobody poddaností přestáwá, a 2. že robota a desátky, jakož wšecka břemena z poddanosti wyplýwající wyzdwižené jsau ). Tu není žádné pochybnosti, to jednohlasné powstání, to nadšení, řekl bych swětodějinné nadšení při mém prwním náwrhu jest mi důkazem, že máte otázku tu již za zralau; ale z mnohé strany, ze strany nepřátel swobody mohlo by se namítnauti, že jsme tak důležitau otázku jen tak jako w běhu, s jakausi lehkomyslností rozřešili; protož jsem nechal delší čas, než určeno, minauti, by s wěcí méně známí času nabyli, se s ní seznámiti. Princip ten wyslowiti, učí nás cit práwa, jej přijmauti, nutí nás uznání lidských práw. Wšecka shromáždění konstitující započaly s tím, že lidská práwa uznaly. Ale s pauhým wyslowením principu není sedláku spomoženo; my z něj musíme břemena sníti, kteráž středowěk na něj uwalil. Břímě samo nečiní otroka, nobrž to dušné wědomí, pána nad sebau míti, ten trapný cit, pro jiného se lopotiti. Je to po prwé, co zákon dáwáme, netýkající se pořádku domu, nobrž blaha weškeré wlasti, jejž hbitě pádící čas žádá. A chceme-li požadawkům času, bez ohledu na ony práwa, wyhowěti, musíme se rychlých prostředků chopiti. U nás je to tím wíce potřeba, an náš lid na nerowné půdě stoji, s jednau nohau na půdě demokratické swobody, s druhau zadrhnaut w síť porobstwí. Obě nohy musí na půdě práwa státi. Naším úkolem jest, nejen nowau budowu wywésti, nýbrž i rum odstraniti. My musíme nowý dům stawěti, bytedlný pro wšecky třídy; ne tak, jak ten starý, se skwělým průčelím a s bídau w něm, kde se několik w 1. a 2. patru při hodech nadýmalo, a lid we sklepě se bídau mořil. Nowý dům musíme stawěti bez lesku, příwětiwý swau jednoduchostí. Trápilo mně wždy, že se mluwilo o demokratické wolnosti, co zatím province w okowech otroctwí úpěly. Pánowé, můj náwrh jest nutný pro swobodu Rakauska. Těm požadawkům musíme sluchu popřáti, nechceme-li zapříti půdu, na níž stojíme, nechceme-li sami sobě ránu zasaditi. Zákon wolnosti z lidského práwa musí přestati, býti pauhau theorií, musí již jednau w tělo a krew přejíti. Bez bázně ho musíme wyslowiti, práwo to žádá. Politika to též požaduje; ale já se zde odwoláwám jen nn na železnau nutnost, a mne těší welice, že zde žádost nutnosti s žádostí práwa splýwá. Poddanému nedáme nic, co by již neměl a co by mu od kolébky již nepatřilo. Či snad můžem sedláku říci: Twůj 13. březen začíná teprw s 1. lednem 1849. Můžem pro něj zwláštní kalendář udělati? Zachowání státu žádá zákon upokojující. My stojíme na vulkánu; či snad máme čekat, až bude sedlák našeho příkladu následowati a si wezme, co mu patří? Ne pochopami na wenek wyslanými musíme hledět pořádek udržeti, nýbrž zákony, jež rolník ctíti musí. Můžeme o štěstí mluwiti, že pokojnau poradau nám lze zawésti, co jinde praudy krwe stálo, totiž oswobození sedláka; aneb máme čekati, až sedláka trpěliwost přejde a on si mocí wezme, co mu patří? ( Oho! oho! ) Co we Wídni započato, budiž w provinciích dokonáno. Ozwaly se hlasy, jako by sedlák nebyl posud dospělý, to jsau hlasy policajtů, kteří i o nás krákali: „ Wídeňáci nejsau pro swobodu zralí! “ Důkaz naproti tomu jest, že lid jedwá swobody okusil, a již se w ní co zdomácnělý cítil. Tyto policajti powažujau lid za hyenu, která musí w kleci býti uzawřena, by netrhala a newraždila. Toto zwíře ale již dlauho mezi námi chodí, a hle, ontě lew to, co se prochází, nikomu neškodě. Nebyli to patrimoniální auřady, co pořádek na wenku udrželi, byltě to zdrawý smysl sedláka; patrimoniální auřady s jejich historickými wzdechy zdáli se spíše ňakým wyzýwáním býti. W hlawním sídle bureaukracie, we Wídni, museli býti zlomeny. Zde wýbor jistoty pokoj udržel; na wenku byl též wýbor jistoty, totiž srdce sedlákowo. Tážu se, zda nebezpečí nehrozí, budeme-li wáhat wyslowiti, co práwo žádá? Staré zákony posud platí; ty mohau w ruce některého statkáře, w ruce některého satrapa se we zbraň obrátiti a swau explosí heslo k anarchii dáti. Nebezpečenstwí hrozí státu, tak jsme prawili císaři w twář; a kdyby počala anarchie, kde budeme hledat jádro, jehož by se stát držel, ne-li w sněmu? A je-li pewný, nespočíwá-li na lidu? W skutku hrozí nebezpečí swobodě; neb jsme widěli, jak se hromadily mraky kolem císaře. Teď počíná opět slunce swítit. My ale newíme, zda ono mračno chmůra byla, či stuča, w níž blesk byl ukrytý, co nás zdrtit měl? Kde pak je ta pewná půda, kde loďka má se zakotwit; ne-li w sněmu. Kdo má strážcem býti swobody? Udatná národní garda we Wídni? Ne ta sama! weškerý lid musí obrance swobody být! Otrok poslauchá hlasu swého pána, pročež musíme sedláka oswobodit. Zkušenost učí, že w žílách uherského a haličského sedláka diwočejší krew koluje ( oho! oho! ) než w žílách rakauského. Následowalo tam na wyproštění sedláka tak weliké nebezpečenstwí? Budau Uhry a Halič nešťastny, že sedláka oswobodily? Cítějí-li ňákých bolestí, tak je jinde střewíc tlačí. Tenkrát bylo praweno, Uhry že přijdau na mizinu, statkáři že se oboří na magnáty a na sedláky, Wídeňáci že hladem pomrau, neb prý uherští sedláci nebudau chtít pracowati. Wídeňáci až posud hladem neumřeli, a Uhry, kdyby neměly jiných bolestí, nesměly by si nad swobodau sedláka stýskat. Praweno, že wrchnosti nebudau chtít z powinnosti patrimoniální auřady wydržowat; takowí lidé mi přicházejí jako kupec, který krám zawře, když mu nic newynáší. Wrchnosti se ale musí na wyšší stanowisko postawit, oni jsau mandatarowé státu, pokud stát swůj mandát zpátky newezme. Nemám sice nejlepší ponětí o dobrých wlastnostech aristokracie, ale myslím, že nahlédne, že, wypukne-li anarchie, bauře nejdříw proti ní zuřit bude. Že staw sedláka nebyl ten nejšťastnější, wíme ze zkušenosti, a kdož by to newěděl, tomu prawím, že byl o deset stupňů níž, než onen jiného občana, a jak dobře jiný občan na tom byl, wíme wšickni. Takowé byly břemena a platy sedláka, že, kdo newí, jak zdrawé je u nás powětří na wenku, ptáti by se musel, od čeho přec ti lidé žili. Okowy rolníka sahají až do středowěku. Od církewních otců byly zaswěceny. Tyto břemena byla nejdříw dobrowolná, později je sankcionowali zeměpánowé a zhanobili také swé zákony. Císař Josef zrušil jméno porobstwí, ale wěc sama zůstala. Pozdější panowníci nebyly žádní takowí přátelé přenáhlejících se reform. ( Wšeobecná weselost. ) Jejich systém byl: Staré ostaniž, a kde to být nemůže, buď pomalaunku dále kráčeno. Tu sáhla Wídeňská aula w laukotě státního ústrojí a hnala ho rázem ku předu. Tak jsme kráčeli stupeň od stupně, a teď co swrchowaný národ se radíme w konstitujícím sněmu. Co že se ale stalo w provincích? jakau koledau byl sedlák obdařen? On slyšel bauře března hučeti, zwuky swobody we swém uchu zníti, na něj ale nebylo pomyšleno. Amnestie byla politickým prowinilcům udělena, ale nikoliw rolníkowi za přestupek, jejž se jeho dědowé dopustili, že swobodu proti šlechtickým šnuphaunům ( Schnaphähn ) až do poslední krůpěje krwe nehájili. Mohlo by se sedláku předhoditi, proč swá pauta dříwe neroztrhl? Kdo se tak táží, newí, jak starý, absolutní systém kombinowán, jak sedlák spaután byl jak na fysické síle těla, tak na duchu. Powstal-li spautaný sedlák morawský, poslali se syny českého sedláka, by je potlačil; wzchopil-li se sedlák w Čechách, musel syn morawského sedláka jej poraziti. S fysickau sílau bylo by to ještě šlo, ale proti dušewní moci bylo wysláno hejno žoldnéřských popů, učitelů a placených professorů. Ti číhali již u kolébky, by dušewní sílu uškrcowali. Ten systém obtáhl náš mozek železným kruhem, by jen žádná swobodná myšlénka se w něm nezrodila, tím méně ze rtů wyšla, neb dokonce se w mužilý skutek wywinula. Což diwu, že rolník čekal, až intelligence ho wyswobodí? Já sám jsem také sedlák, o! což to bylo odporné, na sedláka patřiti, jak líže ruku swého potlačitele. A přece jsmy nepowstali! A jak byla sedlákům konstituce wykládána? Místo co by ministerstwo bylo Wídeňskau swobodu za střed prohlásilo, místo co by bylo každému, co mu patřilo, nawrátilo, seslablo wšecky prostředky tím, že ji w rozličné province rozdělilo. A jak toho aristokracie použila, by lid s laupeží swých předků smířila? Aristokracie w Haliči a w Uhřích shledawši, že úkol její, na čmely si hráti, již u konce, dala rolníku práwa nazpět! Tato aristokracie welikolepě z dějiště ustaupila! ( Potlesk. ) Naše aristokracie ale si nechala prostředek, zločin swých předků zahladiti, z rukau uklauznauti, a podlehla hanebně. Při provinciálních sněmích posadili se páni rytíři a preláti k zelenému stolu, jako ondy w dobrých, zlatých časech středowěku. I oni učinili z nauze cnost a připustili tam několik sedláků. Wýsledky byly rozličné; nejwíce dokázal morawský sněm, poněwadž sedláci swobodnau řečí na pány dotírali. Na říšském sněmu nyní záleží, jich okowy přetlauci, by zákon nebyl wíce slyšán, který ten nekřesťanský řetěz otroctwí kol nich obwinul; dokázati, že swoboda, rownost a bratrstwí nejjsau nejsau pauze prázné fráse. Zde platí, je wyslowiti, byťby i snáři nebezpečí čenichali. Zda-li w protahu wětší nebezpečí neleží? Máme tu wáhy; w jedné misce leží wšecko, co člowěk welkého má, w druhé bledá bázeň. Tu se mnohý leká a prawí: Oni chtějí i patr. auřady zrušiti; toť hrozné, nesměti se w stínu pér wíce schowáwati. Ale já již prawil, že wrchnosti nebudau si traufat, patrimon. auřady wyzwednauti. Jim náleží wykonáwání sprawedlnosti jen co mandatarům státu; sprawedlnost jest to nejwětší palladium státu, to můž jen mandatarům swěřeno býti. Pánowé, dnes dáwáme zrušující zákon; ale na tom bude spočíwati široká hráz swobody. Wywstane na něm jednota mocnářstwí, jakáž to až posud ještě nebyla. Odewzdáme-li tuto wěc provinciálním sněmům, kdo že ručí za neštěstí? Není tu nesmysl, zde na říšském sněmu, 406 kde zastupitelé swrchowaného národa sedí, odewzdáwati wěc tak důležitau prov. sněmům, kde posud kasty panují? Nejsme-li my opráwněni, zdaliž oni budau? Swoboda wystupuje před nás, wedauc hejno milionů zotročilých; a swoboda a práwo wolají o uznání sta let šlapaných práw lidu. Dějiny Rakauska wystupují před nás a žádají zádost učinění, by křiwda, sta let swobodě činěná, byla jednau již wymazána; by národ sprawedliwější byl, než jeho absolutní mocnářowé. Nejedná se dnes wíce o slowo jednacího řádu, dnes má třůní trůní řeč rakauského národu držána býti. Dnes se má duch sněmu říšskému projewiti, by národ zwěděl, w koho má důwěřowati. Wyslowme to slowo sprawedliwé, které co ratolest olivowá lítne do chýše rolníkowa a lidu hlásat bude sprawedlnost a pokoj! by zwěstowáno bylo, že swoboda se začíná krystalizowati. Slowo, které má co hromu wřesk swobodu hlásat, slowo, které co hrom w paláce welmožů udeří, kteří až dosud s úšklíbáním na naši slabost a nesjednocenost hledí. ( Hřmotný potlesk doprowází řečníka k sedadlu. )


18. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Návrhy pro sněm český r. 1609 (Z církevní historie Pavla Skály ze Zhoře), Autor: Havlíček, Karel
Náwrhy pro sněm český r. 1609. ( Z církewní historie Pawla Skály ze Zhoře. ) Dnešní wýňatek z řečené historie podáwáme obecenstwu s tím účelem, by se widělo na jak wysokém stupni politické wywinutosti Čechowé před bitwau bělohorskau stáli: wyswitne z něho, že wšechno to, k čemuž politické snažení našeho wěku čelí, Čechům žádné nowoty nejsau: že wolnost náboženstwí, učení, tisku již tehdá byly wyhledáwány a užíwány; že sněmownictwí, wůbec wšeliký ustawní a řádný ustawní žiwot u Čechů již před bitwau bělohorskau skwěle panowal. Ještě bohužel příliš málo jest dějepis český toho wěku wzdělán, aby se widělo, jaký duch swobody w Češích musil býti utlačen a jak násilně, nežli absolutismus na zříceninách českého charakteru a české wzdělanosti, s pomocí žiwlu německého u nás se usadil. Křiwě tedy saudí Němci, wytýkajíce nám Čechům a wůbec Slowanům neschopnost ke swobodě, nestatečnost w politice, wyhlašujíce se zároweň za naše proroky: práwě naopak učí nás dějiny naše, že swoboda u nás zdaru najde nejprospěšnějšího, a jistoty nejbezpečnější, když duch náš odnárodněný národně wzděláwati se bude. Řečený wýňatek zní: Při začátku téhož sněmu hlawního ( r. 1609 ) wyšlo na swětlo dobré zdání některých upřímných synů wlasti we středu po obrácení sw. Pawla na wíru křesťanskau, w němž činilo se nawržení stawům pod obojí, načby w tom swém wysoce důležitém jednání o obecné wěci bedlíwý pozor míti a čeho pri JMC. obwzláště přede wším jiným wyhledáwati by měli. Prwní artikul o náboženstwí a jiných z něho se prýštících wěcech. Jakož wedle společného stawůw podobojí s císařem JM. snešení na předešlém sněmu týž artikul přede wšemi jinými wěcmi wyřízen býti má; z té příčiny jest zapotřebí, aby na ten čas ta sama jediná podstatná wěc, spasení lidského se dotýkající při císaři wyhledáwána byla, totiž wložení konfessí jich do desk zemských. Sic jinač nestaneli se toho a stawowé pod obojí buď žeby sami mezi sebau se nesrownáwali, anebo s druhau stranau odpornau w disputaci nějakau ( an bez toho wšeho na ten čas dobře býti může ) se wydali, jest se obáwati, aby tau příčinau ten artikul snad k wěčnému odkladu anedo anebo řízení příjíti nemusil, skrze cožby mezi obojími stawy a stranami w budaucích časích na záhubu celého králowstwí nenáwistné zkyselení wzniknauti mohlo; čehož je pánbůh zbawiti rač. Konsistoř pražská jakým způsobem by nařízena a jsauc w dobrý řád uwedena, defensory swými opatřena býti měla, toho se patrný příklad nachází w aktách sněmu léta 1575, tak se jiná naděje newede, aby se tu co wýše přidáwati aneb ujímati mělo. Wšak pokudžby artikul ten, na přítomný čas tak naspěch k swému wyřízení přijíti nemohl, byloby snad nepochybně na tom dosti, kdyby se swobodné prowozowání náboženstwí wšeho křesťanského pod obojí wedlé konfessí české powolilo, a tudy wšem těm stawům, obwzláště pak stawu městskému, swobodné a průchodné bylo, buďto z konsistoře pražské anebo z říše kněží pořádné na kollatury swé přijímati, ač nynější konsistoř pražská swé obwzláštní obdarowání má a na sněmy swé leta 1531 a 1549 držané se potahuje, do nichž potřebí bedliwě nahlednauti, a ti uwáženi býti musejí. Akademie pražská a swobodné literní umění w jaké potupě a lehkosti těchto časůw zůstáwá, a jaké zmenšení we swých swobodách a privilegiích snáší, o tom wůbec jest wědomo. Jsauce pak školy a universitates jako nějaké zahrady rozličným stromowím wysazené a kwetaucí, odkudž k wšelijakým powinostem a úřadům tohoto swěta lidé wzáctní se wybírati mohau; owšem tedy slušné jest stawům, císaři se snažně přimluwiti, aby taž Akademie stáwům podobojí k opatrowání poručena a privilegia její zase wyzdwížena a potwrzena byla. Kollatury swé mnozí panského a rytířského stawu arcibiskupu pražskému k sprawowání na časy budaucí dskám zemským zapisují. Jsauce pak rowné práwo dle zřízení zemského w prowozowání náboženstwí pod jednau í pod obojí, tak jakž na to králowská přísaha se wztahuje. Z té příčiny náležité jest, aby též strana pod obojí kollatury swé týž dskám zemským swého náboženstwí spráwcům zapisowati dáti mohla; ale poněwadž to obé proti patrnému zřízení zemskému čelí, kteréž nepropůjčuje toho, aby kdo koho k náboženstwí swému nutiti měl, poněwadž wíra jest dar boží, protož aby z toho na obé sešlo, a toho se wíce nedálo. Ačkoli mandat leta 1602 bez weřejného sněmu a jednomyslného stawůw snešení wyšlý, žádné moci nemá a míti nemůže, wšak nic méně pro ušetření potomkůw našich a těch, kteří těm wěcem tak dalece nerozumějí a myslí jakoby strana pod obojí tím mandátem w achtu byli; protož za to snážně žádáno býti má, aby týž mandát, poněwadž toho podobní příkladowé jsau, tímto sněmem minul a dále na budaucí časy takowé nesnesitelné wěci a poručení na obecném sněmu ode wšech ze spolku uwažowány, nežli publikowány byly. Při kněžstwu pod jednau i pod obojí místy tak weliká lehkowážnost a wšetečnost w skutku se nachází při oddáwání osob obojího pohlawí bez ušetření, odkudkoli přijdau, když toliko nějaký užitek z toho mají. O čemž zwědauc ten rozpustilý lid mladý, jak od wrchností swých w nejpilnější časy třebas ze služeb utíkají, také jeden druhého nenáležitým způsobem od rodičůw wyluzují a kradau, anebo dříwe neřádně se spolu scházejí, nežli oddáni býwají, spolehajíce na to, že jim to projde, a že přece od takowých nešlechetných kněží slowem božím ač neřádně ztwrzeni budau. Kteréžto nenáležité předsewzetí některých spráwcůw církewních na potupu a zlehčení dobrého řádu církewního w skutku prowedené, aby při nich tímto sněmem pod jistau pokutau zastaweno bylo, k tomu se wšickni tři stawowé oprawdowě přičiniti mají. Přísahy w králowstwí českém aby se jiné newydáwaly, než jakž je císař dwořanům a wojákům swým wydáwá, totiž aby obojí strana bez ublížení swědomí swého je wykonáwati mohla, a stawowé pod obojí nepřísahali matce boží a swatým, ale pánu bohu a králi; pří záwírce pak aby místo „ wšech swatých “ říkali: Toho mi dopomáhej pan bůh a wšecka trojice swatá. Wšak chce-li strana pod jednau swau zwyklau přísahu wykonáwati, to aby při wůli její zůstáwalo; toliko aby strana pod obojí k tomu nucena nebyla. Impressí jak jest weliký dar boží, o tom obšírněji historie nám wyprawuje, kteréžto tištění kněh užitečných a pobožných od strany pod jednau w králowstwí českém straně pod obojí tak hrubě de facto zamezeno jest, že i biblí swatá w českém jazyku ( když jíž jiných exemplářů weliký nedostatek jest ) na ten čas k wytisknutí dálšímu přijíti nemůže. Čehož chtějí-li se stawowé evangelíčtí oprawdowě ujíti, to se k jejich wůli připauští. Tuto klademe zároweň usnesení sněmu tehdejšího o tomto článku: „ Co se impressí dotýče, tu jedna i druhá strana wolně užíwati a buď swau wlastní míti neb knihy i wšeliké potřeby akademii a konsistoří náležité, kde se jim líbiti bude, tisknauti dáti moci budau. Wšak jedna proti druhé, aby nic na potupu tisknauti a psáti nedáwala, obzwláštně pak toho, coby w nejmenším proti králi a majestátu jeho na náboženstwí danému, též proti porownání stran bylo; pakliby kdo co toho tiskl, i ten kdožby tisknauti dal, aby dle uznání těch 24 saudců trestán byl; a kdyžby kdo ze strany pod jednau jakau knihu o náboženstwí tisknauti dáti chtěl, aby ji prwé králi a arcibiskupu přednesl. Podobné knihy strany pod obojí, aby se defensorům k přehlídání podáwaly. “ Nepotkáwáme-liž zde mnohé články nynějších zákonů tiskowých? – Ale i saud porotní ustanowen byl na témž sněmu nad tiskem; wšeliké totiž rozepře o wěcech wíry rozhodowal saud, osazený 12 osobami pod obojí a 12 pod jednau, které sobě která strana obrala; na nálezu tohoto saudu musily strany poslušně přestati; tentýž pak saud byl nařízen pro wěci tiskowé. Druhý artikul. O rowném počtu we wšech úřadech a powinnostech obecných. W jedné každé zemi, kde se dwoje náboženstwí prowozuje, wždycky o to pečowáno bylo, aby rownost w osobách obojí náboženstwí při osazowání úřadůw zachowána byla. Čehož i stawowé tohoto králowstwí následowati a JMC. za to neustále žádati mají, aby úřady wyšší i nižší netoliko samými osobami pod jednau, ale také pod obojí osadil. Nebo tudy wětší a stálejší láska a swornost mezi obywateli se wzděláwati bude a když hlasowé rowně jdau, není potřebí žádného utiskowání obáwati se jak w duchowních tak i w politických wěcech. Že pak král Wáclaw leta 1515 na to straně pod jednau, aby ta rownost minula, obzwláštní obdarowání dal, a tudy zase předešlé obdarowání listem swým straně pod obojí ztwrzené zrušil, na tom nic nezáleží. Nebo co on tam tehdáž učinil, to nyní zase císař Rudolf jako král český, tolikéž powolením wšech tří stawůw, jsauce nyní nebezpečnější časowé, nežli za krále Wladislawa, wýborně učiniti a týž majestat zrušiti může. Třetí artikul. O korrigowání zřízení zemského. Z jakých newyhnutelných příčin zemské zřízení naprawení potřebuje, o tom netoliko w sněmě léta 1557 obšírně doloženo, nýbrž také každodenně proslýchati jest, kde se to prawidlo naše w mnohých artikulích jedno s druhým potýká. Místem také w některých punktích dosti zatmělé jest, též od leta 1565 až do tohoto času žádný artikul práwní ze sněmůw do zřízení zemského wznešen není. A což nejhoršího jest, že již nálezowé jakožto nepsané práwo, jenž slowe jus consuetudinarium, práwo psané ( jus scriptum ), to jest zřízení zemské přewyšuje; a tak rozdílní jsau a weliký počet se jich nachází, že již lidé ku posledku nebudau wěděti, čímby se sprawowati měli, nad čímž nemohau nežli welikau těžkost a nebezpečenstwí nésti. A w prawdě, bude-li to na dlauze státi, tehdy potomci naší w krátkých letech nebudau wěděti do konce, co jest práwo české; jakož pak tohoto času řídký pták mezi stawy jest w práwích zběhlý a umělý Čech, a mnohý by na zejtří hlasu swého bezpečně dáti, a k jakékoli wěci se přimlauwati nemohl, kdyby ten den před tím s prokurátory se neuradil; pročež ta wěc slušně bez wšelikého odkladu, pokudž jaká náklonnost k wlasti a upřímná láska ku potomkům mezi stawy se nachází 2077, k náprawě s dowolením císařským jakožto krále českého přiwedena býti má. Čtwrtý artikul. O wýpisech z desk zemských. Když také stawowé tohoto králowstwí we wšem co se práwa a privilegií a swobod dotýče, sobě rowni býti mají a jsau, nemůže než litostiwo býti, že se straně pod jednau počna od nejwyšších úředniků a saudcůw zemských až do nejmenšího, wšelijací weypisowé wšech wěcí od desk zemských se wydáwájí; straně pak pod obojí w některých příčinách se to od nejw. úředníků zbraňuje. I jestli že jedné straně toho užíti náleží, slušné jest, aby i druhá toho aučastna byla; anebo aby jisté wyměření na sněmě obecném w tom se stalo s dowolením krále JMsti, jak daleko obec kráčeti má, tak aby každý wěděl, čím dáleji se sprawiti. Nebo mnohdykrát se při shledáwání sněmowním přitrefuje, že stawowé o některá privilegia mezi sebau zmínku činíwají, a mnohý, by nejraději chtěl, newí se k čemu přimlauwati; jakož ku příkladu mohau býti obdarowání rozlíčná krále Wladislawa, o kterýchžto mnozí mnoho na sněmu s každým mluwiti, a když potom k čemu přišlo, ani sebe ani jiných z toho wywésti nemohli. Pátý artikul. O mincí. Jak draho zlaté a široké tolary do jistého času bráti by se měly, to w některých sněmích wyměřeno jest. Ale nad tím ruka se nedrží, tak že tolary celé po 36 groších českých a dukáty po 1 kopě 3 groších 5 denářích českých jdau. A tak tu w té příčině kupci a židé wíceji nežli král a stawowé wládnau, a ními se toto králowstwí w té wěci říditi musí, což zase sněmem přetrženo býti by mělo. Šestý artikul. O prokuratoru králowském. A jakož se to nachází, že prokurator králowský obsílaje wyšší stawy z uražení důstojnosti králowské a z pokuty pro to následující, nemá-li dobré pře, dosti prodleně tu wěc wede, odkudž lidé k těžkostem, starostem, autratám a škodám přicházejí, a někdy pro spokojení swé smlauwati se s ním musejí. Protož kdožby tak od něho z čeho toho obeslán byl, tím wyslyšením, owšem pak nálezem učiněným aby prodléwáno nebylo; a prokurátor jest-li žeby toho na obžalowaného neprokázal, aby rowné práwo a zřízení zemské o nářcích wyměřené, podníknauti, škody zaplatiti, jako jiní obywatelé králowstwí českého powinnen byl, tak aby budaucně dotčení prokuratorowé s jistými wěcmi w tak welikých příbězích, cti, hrdla a statku se dotýkajících, obeslání takowé před sebe brali a před práwo přicházeli. Dále, w nynějším pak usilowání nepřátel prawdy boží, kdež odporná strana třetí staw pod obojí od jiných dwau předních odciziti, a jim swobody w náboženstwí zbrániti usiluje, prawíc že císař kollaturami jejich tak jako páni swými wládne, toto za slušné widí se učiniti. Jedno, aby staw třetí stawům dwaum předním suplikaci hned w počátku sněmu podal a žádal, aby jich neopauštěli, ale podle nich stáli. Druhé, aby císaře také w suplikaci swé prosili pro jméno a milosrdenstwí boží hluboké, aby nebylo jim činěno násilí w jejich swědomí a náboženstwí, poněwadž wíra jest dar boží a my samému bohu žiwému swau duší, swědomím a náboženstwím zawázáni jsme, a žádnému z lidí. J. Mst. pak aby na tom přestati ráčil, že jemu statky, hrdly a těly swými wěrně slaužiti usilují a chtějí; ohledna se w tom na pána otce swého, kterýž i takowé snešení stawůw a jednomyslnost u wyznání wíry a náboženstwí jich přijal a sobě oblíbil. Třetí aby w té suplikaci připomenuli mu i swobody takowé a kollatury od jeho předkůw králůw českých jim nadané, a ními swobody w náboženstwí hájili. Nebo města králowská, poněwadž jsau jeden staw w králowstwí českém, nejsau tak neswobodna, jako města králi wlastně náležící, panská a jiní poddaní jejich dotčení, než stawu swého užíwajíc kollatury utwrzené dskami zemskými mají. Čtwrté aby sami z měst wyslaní za jedno wespolek snesli, pamatujíc na záwazek při loňském sněmu sobě učiněný, kterýž w témž sněmu wytištěný zůstáwá a do desk zemských wešel. Proti tomu zase staw panský a rytířský jsau zawázání a powinní, při stawu třetím w té příčině státi a jich podle sebe hájiti, předně proto, že se w tom sobě wšickni na pominulém sněmě welmi tuze zawázali, že podle sebe státi chtí a náboženstwí swého bez wýminky a jakéhokoli rozdílu společně zastáwiti budau; a to i do desk zemských wložiti dali, i na to milostiwau zámluwu od císaře přijali, jakž to wše w sněmě tom zauplna wytištěno. Druhé, že čím wíce té swobody w náboženstwí užíwati se bude, tím silnější proti nepřátelům prawdy budau. Třetí. Jestliže král kollatury w městech ujme, tedy arcibiskup tam jezuity bude dosazowati, a učení čistě wypleněno bude a wyhyne; nebo lid obecný welmi jest wrtkawý w náboženstwí; zwláště jestližeby kteří z měšťanůw cítili jaké úřady že by jich tudy došli, nebo milosti. Čtwrté. I mnohé dobré duše tam zahynau, mocí jsauce přinucený k jesuitskému učení a budau naříkati před Bohem na wyšší staw, jestli je w tom opustí. Páté. Poněwadž mnozí páni ze stawu panského i rytířského w městech králowských jsau, nebo blízko měst bydlejí, tehdy i oni swobody w náboženstwí zbaweni býti musejí, aneb užíwati těch jezuitůw w městech aneb prázni býti služeb božích, což bude mnohým k hanbě a k nemalému skormaucení jich swědomí. Šesté. Zplení a wymecí wšecko dobré a hodné kněžstwo, nebo někteří se přewrátí, a jiní jinam se přestěhují, neb w prodleném času zemrau; a když nebude promocí mládencůw z far děkanských do Wíttenberka, Frankfurtu, Lipska, Cerbstu, kde potom i sami páni kněze evangelické bráti budau? – Sedmé. Klesnau i školy w městech evangelických a učení čistá literní pomalaučku hynauti budau, takže i přední dwojí staw, i městský nebudau mít mládenců hodných, jež by dětem swým za preceptory wystawowali, a tak opustí stawowé dokonce akademii pražskau, klenot ten swůj drahý a starožitný, odkudž nejwíce mládež hodnau k spráwám školním a k úřadům kněžským míti mohau, a práwě ji w laupež nepřátelům dadí. Ano práwě jezuitowé o to se starají a na to myslí, aby akademii opanowati a k sobě přiwésti mohli, ješto akademie k spráwě stawůw pod obojí přináleží, a oni toho dosawad wyhledáwali a wyhledáwají, aby od stawůw odcizena a opuštěna byla. Osmé. Jestliže třetí staw bude opuštěn, tehdy dá se příčina, aby cizozemci swětští s chutí do měst se laudili a Čechowé domácí pomaličku z nich tlačeni byli. Ješto sice jinák ještě to samo cizozemcům do mnohých měst, kde se swaté evangelium čistotně káže w jazyku českém, brání, aby se w nich osazowali; což kdydy kdyby se tau měrau dálo, teprwa by ten náš milý český jazyk dokonce pokažen byl a se starými Čechy hodnými zahynul. Dewáté. Hrozná roztržitost mezi stawy bude a powstání stawu třetího proti jiným dwaum, zwláště kdyžby města w papežstwo se obrátila a se zsílila; tehdy budau se s wyššími stawy nesnaditi a proti nim stawěti. Desáté. Jest se obáwati toho, že dopustil-liby pánbůh jaké nebezpečenstwí a wálku na králowstwí, tedy města k stawům a stawowé k městům žádné důwěrnosti míti nebudau k zastáwání sebe wespolek. Ale sami se spíše proti sobě postawí, jedni druhým ublížowati a proti sobě wálčiti budau. Widíme jaká jest láska mezi Plzenskými, Budějowskými a okolními sausedy jich z wyšších stawůw, což prokázali i na loňském sněmu, ode wšech tří stawůw se odtrhwše. A co se děje w Štýrsku i w Rakausích, netřeba toho wyprawowati. Jedenácté. Opustí-li staw městský wyšší stawowé, protrhnau sobě sami sněm lonský, w němž na záwírce ta slowa se dokládají: Že nic proti tomu což jim stawům od císaře powoleno, jednati ani mluwiti se nemá. Ale že wšickni, žádného newymiňujíc ani w městech, w městečkách ani we wsech swobody w náboženstwí zbawowání býti nemají, pokudžby to na tomto sněmě ode wšech tří stawůw s císařem na místě postaweno nebylo.