8. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: V Praze dne 7. listopadu, Titulek: [reakce na článek z Pražských novin, který napadá Havlíčkovy politické názory], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Dnešní wládní nowiny německé i české přinášejí článek proti nám, jehožto obsah nás poněkud přiwedl w podiwení. Wyzwáni jsauce téměř zřejmě k odpowědi, uznali jsme za dobré celý článek tuto swému čtenářstwu předložiti, dílem proto, že se tak snadněji wede spor, když obecenstwo oboje mínění zřejmě před očima widí, dílem ale a hlawně proto, abychom patrně dokázali, že nám nejde o to, nějakými snad řečnickými obraty někoho zaslepiti ( jak obyčej býwá w žurnalistické polemice ), že naopak se neštítíme přeswědčení swé proti zde wysloweným wládním zásadám náležitě hájiti. Takto zní úplný článek, na který zároweň obracíme pozornost obecenstwa: Článek, jejž jsme přinesli o föderalismu w Rakausku, potkal se s odporem, owšem u strany, od níž jsme se odporu nadíti musili, – od páně Hawlíčkowých Národních Nowin. Již dříwe přinesly tyto listy článek, jejž jsme ale blíže objasniti opominuli, ježto Wídeňské časopisy již slušně jej ocenily. Byloť to podiwné učení o welikém a malém panslavismu. My w tom ohledu k tomu připojujem krátké poznamenání. Známeť moc, která jest auhlawním nepřítelem welikého panslavismu, w jejížto žiwotních kruzích i w neodwislých nemohl se ani dosti málo zakořeniti, která by, kdyby se záhubně zmáhal a politickau článkowitost rakauského swěta rušiti počínal, neméně proti společnému nepříteli se ozbrojila a wzchopila, jakož to učinila s odbojem maďarským. Toť jest mínění, které sobě z poměrů abstrahujeme. W jednom z nejnowějších swých článků stěžuje sobě p. H. na trampoty obleženosti w Praze, které prý mu zamykají ústa, nedowolujíce, aby „ o našem postawení “ upřímně promluwil. Neznáme ani we Wídni ani w Praze žádného případu, aby bylo politickým spisowatelům zabráněno, w mezích mírnosti a slušnosti o zásadách, poměrech a lidech mínění swé projewiti. Dle mínění našeho není náružiwost nižádnau předností důkladné publicistiky, jejížto úlohau jest ponaučení, nikoli popuzení, oswícení, nikoli zapálení myslí. Jestliže nám p. H. chce s tautéž pokojností odpowěděti, s jakowauž my k němu mluwíme, pak snad jest prospěšná diskusse možná. My aspoň učinili jsme sobě za zásadu, že nikdy nebudem obětowati předmět ohledům osobním, a politický odpůrce má pro nás wýznam zosobněného politického principu. Pan H. odpíra důwěru, kterau dle našeho přeswědčení majorita lidu k nynější rakauské wládě chowá, i táže se dále: „ Proč drží toto domnělau důwěru požíwající ministerstwo důwěřující jemu majoritu w obleženosti? “ Toť jest přece přílišné spoléhání se w lehkowěrnost čtenářstwa, dáwá-li se takowá otázka. Zdaž smýšlí majorita obywatelstwa Pražského a Wídeňského revolucionárně? Zdaliž se nemusil w Haliči pauze pro jednu rowněž tak ztřeštěnau jakož nenaprawitelnau frakci wýminečný staw zawésti? Rozložmež jen Uhersko a Sedmihradsko w jejich žiwly, i naleznem, že jest wětšina jich podstatně revolucionární. Jestiť dějepisem wšech časů stwrzenau sadau, že se dělají revoluce pauze od menšiny; a wšak jest i swatau powinností wlády, aby společnost hájila i aby předešla tomu, by ctižádostiwé a ztřeštěné hlawy neuwáděly její pokoj, snažení po blahobytu a pokojném wywinutí neustále w nebezpečí. W čerwnu letošního i lonského roku nestála zajisté Paříž při kommunistech a překotních mužích hory, a přece widělo se ze wšeobecného wolebního práwa pošlému schromáždění zapotřebí, zawésti staw obležní. Jiná otázka zní: „ Čím to jest, že nechce ministerstwo sněmy powolati? “ P. H. se mýlí; ministerstwo owšem chce sněmy powolati, neboť zamýšlí dotýčné zemské ústawy ještě w běhu letošního roku uweřejniti, a tím důkaz podati, že hodlá samo pewně držeti při obsahu ústawy ode dne 4. března. A wšak bezprodlené swolání sněmů zdá se nám býti nemožností, an nowí političtí ouřadowé ještě nejsau zřízeni, a okres působnosti, který říšská ústawa sněmům w korunních zemích wykazuje, od jejich zřízení záwisí. Zděláwání země, ústawy dobročinné a stawby zemské, zwláštní nařízení strany obecních pořádků, záležitosti církewní, školní a přípřežní jsau předměty takowými, že teprw tehdáž s prospěchem o nich jednati lze, když bude stáwati dobře zřízených auřadů, ježto by byli schopni a hotowi w dotčených záležitostech se sněmy spolupůsobiti. Též wláda musí přihlížeti k dobrým zastupitelům, a že se nejhorliwěji o zřízení nowých auřadů pracuje, jestiť celému swětu wěcí známau. Pan H. nám namítá, že jsme föderalismus jen tak zkrátka odbili: znajíce welikau důležitost této otázky, hotowi jsme příležitostně obšírněji o ni pojednati. Důwěřujeme sobě dokázati mathematickau důsledností, že byl nejnowější politický boj w Ewropě podstatně bojem centralisace a föderace, a že representuje princip föderatiwní nedokonalý stupeň politického wywinutí. Awšak hlawní důwod, který p. H. uwedl, aby ukázal potřebu föderalismu w Rakansku Rakausku, že totiž každý národ po politické samostatnosti tauží z přirozenosti samé, a žeby tento přirozený pud rakauských národů newyhnutelně k rozpadnutí říše wésti musil, pakli by konstitucí föderační o to postaráno nebylo, aby se jejich pudu po samostatnosti wyhowělo, – nemůže nás nikterak přeswědčiti. Prawé, nejwraucnější taužení národů směřuje k rozumné swobodě, k blahobytu, wzdělání a humanitě; těmto wznešeným účelům musily by wšak separatistické záměry a národní rozepře jenom na ujmu býti. Ústawa föderační nespočíwá, pokud nám známo, w sewerní Americe a we Šwýcařích na základě národním, nýbrž politickém. W kantonech Bernském a Frejburském bydlí německé a francauské obce pokojně pospolu, a w Americe podřídily se nebritánské počtem walně přewládající národnosti ochotně nadwládě žiwlu anglického, která wůbec za potřebnau uznána jest. Němcům w Elsasku nezachtělo se posawade po samostatnosti, a wzor konstitučního státu, Belgicko – ač jen z části od Francauzů obýwané – jest naskrze centralisowáno, a pomocí jazyka francauského w pokoji se sprawuje. W Irsku pohltila národnost britická prwotní národnost irskau dokona, a stesky zeleného ostrowa pocházejí wesměs ze zřídel politických a náboženských. Na dějepis, neomylné to zrcadlo přirozenosti lidské, nemůže se tedy p. H. spolehati. Jdeme-li dále, ukážeme-li u př. na Ameriku, která se zajisté neodtrhla od starého Anglicka pro zájmy národní: co by nám mohl náš odpůrce odpowědíti? Snad že nezměnitelná přirozenost lidská l. 1848 utrpěla radikální zázračný přewrat, a že dostal princip krwe wrch nad principem politického wywinutí a příbuzné s ním civilisace? P. H. líčí žádosti a staw myslí, jichžto w Rakausku w té míře, jak on udáwá, nikde není. Slowané w Rakausku najdau, tuším, swau čest a swůj prospěch w tom, zůstati dobrými Rakušany. Milujemeť a wážíme sobě tohoto kmene příliš, abychom mysliti mohli, že u něho swůdné učení najde průchodu. Pan H. se odwoláwá na sněm říšský nejprwé příští, pak prý se ukáže, zdaž bude wětšina föderativní nab neb centralistická. Nadějeme se, že newypadne föderativně. A kdyby se to mělo státi, tuť bychom takowého wýsledku w interessu swobody welice litowati musili. Ministerstwo mohlo by býti swrženo a wšak jeho odpůrcowé zajisté by nenastaupili jejich místo. „ Pak by mohly přijíti časy, o nichž se ted teď lépe nemluwí! “ Pak by nastala potřeba, zachowatí říši a zachrániti ji od odwážliwých experimentů, a strana, kterau nepotřebujem blíže naznačiti, nalezla by záminku prohlásiti národy rakauské za nedospělé. Pročež jednejž strana, kterau p. H. zastupuje, swědomitě a opatrně, i powaž, zdaž jest rádno, dáti welmi mnoho w šanc, aby snad wšecko bylo ztraceno. Zaraziti musí každého to, co se o panslawismu a o Rusku prawí. Musíme wěru s ohledem na blaho Rakauska doufati, že článek tento ( ani prostředně ) nepochází od nikoho, kdo přímý wplyw má na politiku wlády, sice by nám wěru bylo auzko o naši budaucnost. Či by snad upřímně wěřiti mohli mužowé wlády rakauské, že wláda ruská jest nepřítelkyně panslawismu? Podle určitosti, s kterau se to zde twrdí, zdá se jakoby snad se twrzení to na nějaké určité wyjádření snad we formě slibu neb rady opíralo. W bibliothéce knížete Galicina, býwalého místodržitele w Moskwě, před několika lety zemřelého, kteraužto bibliothéku jsem pořádal, nalezl jsem mezi jiným také báseň pod titulem: „ Píseň o oswobození Srbska “, tištěnau roku 1806 w Petrohradě we wládni tiskárně a sice srbsky a s ruským překladem, we které se mezi jiným takto zpíwá: Alexandra Prwního, slawného wladaře, Welikého Slowanského Cára, Srbie milé milého Hospodara. Zawěste se orli dwojehlawí na Alpy, Ural i na Kawkaz. Slowanstwo celé ať nyní w srdci nosí Swého naznačeného hrdinu Následníka, Jeho miluje a s ním se chlubí. Sestrám Moldavia, Walachia, Bolgaria, Transilvania čili Sedmigradia, Wengria, Bogemia, Illiria, Kroatia, Karinfia, Silesia, Porussia, Pomorania, Polša a jiná slowanská plemena a národy. ( Tuto notu uwádíme naschwál s ruskými jmény zemí. ) Po ruském překladu této písně následuje pak doslowně takto: „ Sestry tyto jsau: Polsko, Porussia, Mišeň saská, Slezsko, Uhry, Čechy, Štýrsko, Illirie, Tirol, Benátky, Koroš, Dalmatie, Ragusa, Černohorsko, Albanie, Alaunie, Epirotie čili Malá Rus, Bosnie, Bulharsko, Sedmihradsko, Moldavie, Walachie, Galicie neb stará ruská Halič, a zkrátka wšechny plemena a národy slowanského půwodu. “ swým ať laskawau zpráwu podá, aby nemařily času, neb wěk běží, Slunce swítí! – ať též prohlédají, ať neleží we mrakách do wěků! Celá Rusko-Slowanská síla, mořem zemí zdwihá se k pomoci, aby sestry swoje z tyranstwí wywedla. Zdá se, že tyto sestry zde až s příliš welikau důkladností wypočteny jsau, spíše o několik wíc, než aby některá chyběla. Kdybychom měli nyní času, excerpta swá prohledáwati, mohli bychom ještě dokázati, že již za císařowny Kateřiny Weliké takowé náhledy w Rusích panowaly mezi oswícenějšími. Co se nynějšího císaře týče, wíme o něm jen tolik, že za jeho wlády panslawistické professury zawedeny byly na universitách ruských, že wysláno jest mnoho filologů ruských zwláště do Rakaus, kteří s podiwuhodnau důkladností w žurnálu ministerstwa oswěty, a kromě toho ( jak dobře wíme ) ještě we zwláštních saukromých zpráwách, popsali celý staw nynější rakauských Slowanů, za císaře Nikolaje Pawlowiče stalo se také znání wšech nářečí slowanských ( to jest zwláště češtiny, polštiny a jihoslowanštiny ) obligátním předmětem na universitách ruských. Jaký aučel při tom měla wláda JMC. Mikuláše Pawlowiče, nemohu sice já určowati, domýšleti se ale může každý snadně. Co se ostatně weřejného smýšlení w Rusích o této wěci týče, mohu s ohledem na upřímnau prawdu ubezpečiti, že tam jest silná strana pěstující onen weliký panslawismus z pauhého ruského patriotismu, ne jako wěc nedowolenau a pokautní, ne jako nějakau konspiraci, nýbrž zcela zjewně w žiwotě společenském a také tiskem, w kterémžto ohledu bychom mohli welmi zajímawé citaty nasbírati. Domýšlíme se také s welikau jistotau, že wojna uherská nezůstane bez jistého welikého wplywu na smýšlení Rusů. Že ruská diplomatie ostatně k sprostným nenáleží, ba že skoro wždycky obyčej míwá, býti chytřejší než její saupeřowé, o tom jest po celé Ewropě dosti ustálené mínění. My owšem pochybowati nechceme o chytrosti diplomatů rakauských, bojíme se ale přece, aby se naši diplomatowé snad příliš pozdě a s welikau nenahraditelnau škodau nepřeswědčili, že každá ruská rada jest sice wždy dobrá pro Rusko, ale ne wždycky pro toho, komu se dáwá. Že se budau rakauští Slowané w tom poměru po Rusku ohlížeti, w kterém se jejich národní swoboda, jejich osobnost němčinau utlačowati bude: to se dá dosti zřetelně předwídati; žeby tedy nebyla zcela hlaupá ta ruská diplomatie, která by snad něco podobného naší wládě directe neb indirecte radila, nahlížíme my tuze dobře, ale přejeme si srdečně, aby také naše wláda to nahlížela. Ostatně nemůžeme se o takowém příliš subtilném předmětu obšírněji a určitěji rozšiřowati. S jakými ale důwody se zde jmenuje onen weliký panslawismus společným nepřítelem Rakauska i Ruska, nemůžeme nikterak pochopiti. ( Dokončení. )


6. duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o soudu proti Národním novinám kvůli článku „Výklad oktrojované ústavy“], Autor: Havlíček, Karel
Podle auředního nařízení saudu o tisku bude weřejný saud proti Národním Nowinám skrze článek „ Wýklad oktrojowané ústawy “ č. 62 držán w pátek dne 13. dubna we Sw.-Wáclawské Lázni. Poněwadž podle nowě wydaného řádu nesmí být zástupce obwiněného nikdo jiný leč zemský advokát, aneb kdo appellatorní zkaušku složil, a tedy p. dr. Rieger by za zástupce připuštěn býti nemohl, bude se redaktor těchto nowin sám zastupowat.


8. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Nová prostonárodní matice.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Nowá Prostonárodní Matice, kterou nám již po nějaký čas Kwěty založiti chtějí, zdá se nám w nynějších okolnostech, welmi nepotřebná wěc, ačkoli tak dobře, jako kdo jiný, potřebu a užitek prostonárodních spisů nahlížíme. W celém tom již omrzelém mluwení o ní newidíme nic jiného, než dětinský spůsob, to co na welkých widěti jest, také po nich w malém rozměru dělati. Naše dosawadní Matice je hlawně fond na wydáwání wědeckých a takowých kněh, které by při neskwělém stawu naší literatury odbytu a nakladatele nenašly. W takowém ale poměru nejsou u nás spisy prostonárodní, každého se tolik prodá, že se náklad wyplatí, a z wýtečných spisů může se při dost mírné ceně ještě weliký zisk peněžitý docíliti. Nač tedy podporowat?! Každý spisowatel prostonárodní, stojíli jeho spis za něco, najde sám pouhým odbytem slušnou náhradu. – A kdyby i ta Matice již byla zřízena, co bude wydáwat? kde jsou spisy?! – I naše dosawadní Matice wydalaby každý dobrý prostonárodní spis, ale kdo jí jaký podal? – Lépe by tedy učinili ti, kteří o založení mluwí, kdyby raděj místo řečí sami prostonárodní spisy psali. A nač ostatně pořád ty projekty psané, nač to poukazowání na jiného ( jako na besedu měšťanskou )? – Nejlépe zde jest „ poruč a udělej sám, “ to jest, místo ustawičného psaní, wymohl bych si napřed dowolení u wlády, pak bych w čerstwosti sebral asi 10,000 stř. peněz, sepsal několik dobrých prostonárodních spisů, a wydáwal bych je, jen by prášilo, a žádného bych se neptal.


16. leden 1850, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Pořádek u slavných ouřadů, Autor: Havlíček, Karel
Pořádek u slawných auřadů. Na počátku měsíce Listopadu m. r. dostala redakce Nár. Now. od slaw. magistrátu Pražského zapečetěný balíček N. Ex. 55683 pol. An die Redaktion der Národní Nowiny. Mit 1/1 et 2/2. a čerweným olůwkem dringend. Když po odchodu posla nížepsaný redaktor onen balíček rozpečetil, našel w něm: 1. německý ( jako obyčejně ) přípis od magistrátu Pražského s podpisem p. purkmistra Waňky tohoto obsahu: „ Na základě zde sub 1/1 přiloženého opisu noty c. k. pana prokurátora we wěcech tisku k sl. magistrátu nařizuje se redakci Národních Nowin, aby žádanau a zde sub 2/2 přiloženau odpowěď p. hraběte Wurmbranda na spůsob w dotčené notě c. k. zastupitelstwí naznačený jakož i w §. 17 zákonu o tisku předepsaný do swých nowin hned přijala, sice ji pokuta 5 zl. stř. pro chudé uložena bude. Dne 5. listopadu 1849. Waňka. Röszler. 2. našli jsme w onom balíčku skutečně copii německé noty N. Ex. 435 k magistrátu Pražskému od 19. října 1849 tohoto obsahu: že hrabě Wurmbrand žádá, aby redakce Národních Nowin byla přinucena, jeho odpowěď sub 2/2 přiloženau na článek w č. 213 N. N. „ Zaslaný článek do č. 96 Wlastimíla Wiz mezi inseraty přijmauti. Poněwadž prý ale odpowěď p. hraběte Wurmbranda skutečně obsahuje „ pooprawení událostí “ ( Berichtigung von Thatsachen ), aby tedy sl. magistrát nařídil redakci Nár. Nowin, aby hned do příštího čísla onu odpowěď stejným písmem jako článek č. 213 a pokud není wětší než onen, za darmo wytiskla, pod uwarowáním pokuty 5 zl. stř. pro chudé. 3. našli jsme w onom balíčku č. 213 Nár. Now. a nic wíce. Co tedy učinila redakce Národních Nowin? ‒ Newytiskla posud onu odpowěď p. hraběte Wurmbranda a sice z následujících důležitých příčin: 1. Poněwadž dle rownopráwnosti se české redakci mají česká nařízení dáwat. 2. Poněwadž hrabě Wurmbrand w článku č. 213 N. N. z Rokycan ani jmenowán není. 3. ale a hlawně proto, poněwadž jsme tuto odpowěď nedostali a ji nemáme, a ještě žádná redakce nemohla wytisknaut to, co nemá. Každý tedy sprawedliwý muž nahlíží, že redakce Nár. Nowin zwláště z posledně uwedené důležité příčiny dobře učinila, že onu odpowěď p. hraběte W. newytiskla. To wšak nenahlíží p. prokurator a slawný magistrát Pražský, neboť nám zase zaslali nowý balíček Nr. Ex. 1060. mit 1/1. zase s německými přípisy p. prokuratora k magistrátu de dato 20. prosince., a sl. magistrátu k nám, de dato 10. ledna, toho obsahu: poněwadž jsme odpowěď hraběte Wurmbranda dodanau nám Rozuměj zapomenutau někde w expeditu sl. magistrátu a místo ní omylně přiložené č. 213 naších wlastníh nowin. Red. s dekretem od 5 list. 1849. posud ještě newytiskli, nařizuje se městskému taxownímu wýběrčímu, aby od nás hned naznačenau pokutu 5 zl. stř. wyzdwihl, nám ale se ještě nařizuje, abychom dotčenau ( totiž w registratuře sl. magistrátu posud w zapomenutí ležící ) odpowěď hned w nejblížším čísle N. N. wytiskli, sice že pokutu 10 zl. stř. do ústawu chudých zaplatíme. Z toho každý widí, že redakce Nár. Now. při takowém jednání sl. magistrátu newyhnutelně na mizinu přijíti musí. Neboť necháli sl. magistrát onu dotčenau odpowěď p. hraběte W. pořád we swé registratuře ležet, a budeli nám zatím trest pořád zdwojnásobňowat, musí to wystaupit až na tisíce! My ale prozatím počkáme, až co se dále stane; budeli se ale od nás jedna nebo druhá pokuta auředně žádat, pak teprwa budeme přinuceni na slawný magistrát u náležiteho místa žalowati práwně, neboť až posud w konstitučních státech jest wěcí neslýchanau, aby redaktoři za nedbalost sl. magistrátualních expedientů pokuty platili! ‒ K. Hawlíček, Redaktor Národních Nowin.


23. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Píše se nám s jistotou], Autor: Havlíček, Karel
– Píše se nám s jistotau, že dr. Hanuš, professor w Holomauci, se stane professorem filosofie, pak prof. Fabian ze Solnohradu professorem pastorálky na theologické fakultě w Praze. Oba jsau mužowé pro národ zaujatí.


25. březen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovná novinka, Titulek: [Vtipná příhoda o učedníkovi a housce], Autor: Havlíček, Karel
* – * Paní mistrowá poslala jedenkráte pozdě w noci učedníka pro grošowau hausku. Učedník přijda k pekaři a zaklepaw na okenici byl odbyt, že pro groš okenici otwírati nebudau. " Wystrčte tedy hausku klíčowau dírkau! " odpowěděl učedník.


6. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Med a vosk, Titulek: [Pán z Holtaiů a prolog k prvnímu divadelnímu představení], Autor: Havlíček, Karel
W neděli ( 4. Ledna ) odejel z Prahy pan Holtei-ů, dramatický básník, herec a spisowatel a sice do Wratislawi. On pobyl w našem městě delší čas a sepsal nowému řediteli staw. diwadla, p. Hoffmanowi, ( který teď snad s p. Mayrem, oblíbeným tenorem wyjednáwá, jak by ho pro naše diwadlo získal ), k prwnímu předstawení 13. dubna prolog, w němž také něco českého obsaženo bude. Litujeme welice, že p. Holtei swou umělost w předčítání dramatických her před obecenstwem neproukázal. – Pro prwní české předstawení chystá p. Hoffmann též nějaké překwapení, což bez pochyby wyjde z péra Tylowa. W Anglicku jsou železné dráhy jenom pro pány a boháče. Wozy třetí třídy, kam by se sprosťák jedině posadít mohl – ostatní třídy jsou příliš drahé – nemají ani střechy ani sedadel (! ). Čtwerhranná bedna je dwěma kládama na kříž přepažena, a lid do čtyr oddělení směstnán, jako owce w stáji. U nás se jenom dobytek tak wozí. Za to ale jezdí se rychle, a w čas se přichází, aby páni lordowé nezmeškali. * Marietta Alboni, powěstná altiska, kterou jsme minulého roku s obdiwem poslouchali, utrpěla w Berlíně trpkého příkoří. Rellstab, wychwalowač wšeho mizerného, rozhněwal se na tuto emancipowanou dámu, proto že ho před koncertem náwštěwou neoblažila, a pokropil ji ostrým octem kritickým, až obecenstvu oči pošly. Zpěwkyně ta pobouřila zatím Hamburčany, a wrátila se opět do Berlína, kde se zatim obecenstwu zrak protřel a uši narownaly, že teď prawým jeho miláčkem slouti může, a pyramidální triumfy slawí! — Wěřte mi, že jsem si to newymislil, ale z tištěného pomocí slowníku p. Šumawského řádně přeložil. Stojí tam také, že se koncerty tak chatrně nawštěwují, že k tomu čackého agenta potřebí, aby se sál biletami za darmo naplnil. * Wýbor juristského bálu objednal si u Strausse z brusu nowé walčíky, které také již beze wšeho úrazu po parochodu do Prahy přijely. Kdo zaplatí 2 zl. stř., obleče frak, obuje střewíce, a nawlíkne žluté hlazené rukawičky od pana Klecandy, může těchto zwuků z ráje wídenského účasten býti, a sice 14. Ledna, ať prší nebo snih padá. – W Berlíně w nádherných budowách u Krolla jsou skwostné wýstawy nejrozmanitějších darů wánočních. Na každém sálu stojí obrowskými písmeny psáno: „ Chraňte se taškářů! “ Roztomilé wyswědčení Berlínské mrawnosti. * We Waraždíně založena jest nowá obchodní škola; w Hradci Štyrském nowá stawowská realní škola. *


4. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský Sezení X. dne 1. srpna 1848. Hned o 9. hodině sešli se audowé podlé gubernií jednotliwých, aby wolily každá se sebe tři audy do komisse, která má wypracowati náwrh budaucí konstituce rakauské. Z Čech wywoleni jsau naši kandidátowé: Palacký, Pinkas, Rieger. Z Haliče: Jachimowicz, biskup rusínský, Ziemialkowski, Smolka. Z dolních Rakaus: Fischhof, Violand, Goldmark. Z horních: A. Fischer, Jos. Lasser, Emil Bacano. Z Morawy: Hein, Mayer Kaj., Feifalik. ( Bohužel ani jeden slowansky nesmýšlí. ) Ze Štýrska: Miklošić, Krajuć, Cavalcabo. Z Ilirska: Kaučić, Scholl Jos., Ambrož. Z Pomoří: Gobbi, Madonizza, Goriub. Z Tyrolska: Turco, Fretschner, Ratz. Dalmatští deputowaní posawad nepřišli. Dle tohoto wolení jest zatím onen wýbor asi následujícího smýšlení: Frankfurtisté odhodlaní 3 neb 4. Jistí foederatisté: 15, a kromě toho neodhodlaných ale sklonných 5 neb 6. Slowanů jest posawad 12, Wlaši 3. Z Dalmatska ale s jistotau 3 Slowany ještě čekati můžeme do tohoto wýboru. Widěti, že tedy přece i s tím wčerejším propadnutím naše wěci dosti dobře stojí. Po ohlášení tohoto wolení ohlásil se hr. Potocki, deputowaný Krakowský, s protestací, kterau we jménu Krakowa podati hodlá písemně, a již wčera austně wyslowil, že totiž Krakow nenáleží ke gubernii haličské, a tudy jest zwláštní gubernie, a též následowně 3 audy do komisse woliti musí. Na to nastaly interpellace ministrů. Dep. Wiesenauer: W jednom zdejším časopise byly o ministru von-Schwarzerowi nejhanliwější zpráwy čest jeho zničující s tím doložením, aby spisowatele pohnal před saud a tam dokázal, jsau-li prawdiwé čili nic. Táži se, zdali ministerstwo w tomto ohledu nějaký krok učinilo, jak toho žádá čest celého ministerstwa. Schwarzer: Pohnal jsem již onoho spisowatele před saud, zároweň ale wyzýwám býwalého ministra, aby mi dal swědectwí o hlawním punktu těch nařknutí, totiž že jsem od býwalého ministerstwa plat měl, abych w jeho smyslu w nowinách swých působil. ( P. Schwarzer byl redaktorem Allgem. Österr. Zeitg. ) Na to se býwalý ministr bar. Pillersdorf i finanční ministr Kraus oba oswědčili, že skutečně p. Schwarzer ani žádný jiný časopis nikdy od ministerstwa nebyl užíwán za prostředek, a že také skutečně p. Sch. žádný plat nikdy neměl. Sierakowski z Haliče táže se ministra sprawedlnosti, zachowáwá-li se skutečně rownost wšech národností od J. M. C. uznaná? W Haliči zakázal appellační president auředníkům nosit znaky národní gardy pod ztrátau služby. Ministr Bach: Takowého mi není nic powědomo; owšem ale již tentýž appellační president ustanowen jest do pense. Musel bych teprwa o wěci této zpráwy míti. Na to p. Sier odewzdá ministrowi auřední dokument na důkaz swé zpráwy. Dep. Neuwall interppelowal finančního ministra strany tak zwaných „ Tafelgelder ", budau-li se ještě budaucně platiti, a strhují-li se nyní z nich jako ze wšech jiných služeb také procenta ustanowená, a počítá-li se dle nich také pense? Min. Kraus: Tyto platy jsau jen pro wyšší auředníky, kteří domy weliké a mnohým otewřené wésti musejí; a proto že za ty peníze hosti mnohé wyčastowati musejí, tedy je pro sebe nemají, nestrhují se jim procenta, do pensí se owšem nepřirážejí. Dep. Pillersdorf oznámil na to, že on sám co ministr měl takowý plat ustanowený, ale jej nebral, proto že dům otewřený newedl. Dále interpellowal tentýž p. Neuwall ministra von-Schwarzera strany některých paláců we Wídni, kterých se jak náleží k dobru zemskému neužíwá, čímž by mnoho peněz za činži ušetřiti se mohlo. Ministr slíbil zejtra odpowěď. Nejdůležitější interpellace byla ale o Krakowě, kterau učinil p. Langie. W Krakowě uwedena jest hned po wzetí jeho do Rakaus potrawní daň; poněwadž ale tam již dříwe potrawní daň zrušena a k jiným direktním daním přirazena byla, hlásili se strany toho Krakowané již před 4 měsíci, aby dwojnásobnau potrawní daň platiti nemuseli, posud ale nedostali odpowěď. Min. finanční: Tato wěc odewzdána jest kamerálnímu auřadu a dworní komissí Krakowské k wyšetření, posud ale nepředložili referát. Langie: Dne 26. dubna bombardowán jest Krakow a w kapitulaci uwaleno jest na měšťanstwo mnoho obtíží. Krakowané si wedli na to bezpráwí ztížnost dne 17. máje u J. M. C., a dne 19. máje jim dalo ministerstwo písemní odpowěď, že nařízeno jest dworní komissí tuto wěc wyšetřowati, posud se ale nic nestalo. Min. Dobblhof: Owšem obywatelé Krakowští posawad se nedočkali žádného skutku na swau žádost, ale nyní je ubezpečiti mohu, že již J. M. C. ustanowiti ráčil, aby w Krakowě uweden byl status quo od r. 1847, a dworní radda Zalewski ( známý Wáclaw z Oleska ) powede zřízení těchto krajin. Pillersdorf: Dep. Langie si ztěžuje, že od 19. máje až posud se strany té ztížnosti nic nestalo, ale práwě to, že již dne 19. máje ministerstwo wydalo rozhodnutí J. M. C. od 17. t. m., dokazuje hotowost ministerstwa; a tak důležitá a zapletená wěc nemůže se rychle ukončiti. Langie: Dne 19. máje slíbilo nám owšem býwalé ministerstwo sprawedliwost, ale sliby jsau chyby, a slibowáno jest nám dosti, ale skutek – ( Smích a pochwala. ) Žádám tedy, aby akta sem náležící předložena byla sněmu, abych nahlédnuw do nich, učiniti mohl náwrh strany této wěci. Min. Dobblhof: Posud jsem ještě wšechny ty spisy neprohlédnul, nemohu tedy hned nyní slíbiti, že je wšechny předložím. Langie: W kapitulaci tenkrát s Krakowem uzawřené stojí také, že má být národní garda od policie a krajského auřadu wyčištěna a organisowána, a že zatím než se toto wyčištění a organisowání zawede, policie má zastáwati službu národní gardy. ( Smích we sněmowně. ) Táži se tedy, má-li policie práwo národní gardu „ čistiti ", a rozumí-li se konstituci tak, aby byla národní garda a policie synonima? ( Smích weliký. ) Dobblhof: Na tento žert odpowím jen chladně, že nynější ministerstwo skutečně a upřímně swobodu chce a zastáwati bude. Ačkoli tuto již p. Löhner žádal, aby se k dennímu pořádku přešlo, přece ještě powolena od sněmowny p. Smolkowi interpellace: „ proč deputowaní z Dalmatska ještě nepřišli. " Na to odpowěděl ministr wnitřních záležitostí, ze že se tam pro rozličná nedorozumění opozdilo wolení, nyní ale že se již každau chwíli čekati mohau. Nastalo tedy nyní rokowání dálší o řádu jednacím. Sezení IX. dne 31. čerwence. ( Širší zpráwa. ) W dewátém sezení říšského sněmu jsau sděleny resultáty woleb přednostů jednotliwých odborů: I. odbor: přednosta Cajetan Mayer z Morawy, zástupník Pretis z Wlach, 1. písař Goldmar, 2. „ Kudlich; referenti Hubický a Violand. II. odbor: přednosta Bielecki, zástupník Mannheimer, 1. písař Feifalik, 2. „ Müller; referenti Přibyl a Kobudzowski. III. odbor: přednosta Robert, zástupník Borrosch, 1. písař Neuwall, 2. písař „ Rigl; referenti Gleispach a Bilinski. IV. odbor: přednosta Weisz, zástupník Miklosić, 1. písař Umlauft, 2. „ Schuster; referenti Hawlíček a Hoenig. V. odbor: přednosta Neumann, zástupník Smolka, 1. písař Heim, 2. „ Stark; referenti Rieger a Fischhof. VI. odbor: přednosta Ambrož ( Krajinec ), zástupník Füster, 1. písař Trummer, 2. „ Paul; referenti Trojan a Langie ( Polák ). VII. odbor: přednosta Palacký, zástupník Alois Fischer, 1. písař Zimmer, 2. „ Forster; referenti Scholl a Ziemialkowski. VIII. odbor: přednosta Ohéral, zástupník Schneider, 1. písař Sitka, 2. „ Beinhauer; referenti Purtscher a Lasser. IX. odbor: přednosta Haimerl, zástupník Stadion, 1. písař Strasser, 2. „ Latzel; referenti Demel a Dylewski. Dnešní den podal nám opět wýborný důkaz o sprawedliwosti a kosmopolitismu, s kterým se obyčejně nepřátelé naši honosíwají. Zášť národnosti wypukla tohoto dne w celé zůřiwosti swé, a můžeme se směle pochlubiti, že se tato zášť projewila jen na straně německé; bauřliwější schůzky alespoň nebylo posud. Jednalo se o §. 34 jednacího řádu a jmenowitě o zřízení komisse ze sněmu, která má náwrh wypracowati konstituce rakauské. Owšem bude teprwa onen náwrh w celé komoře přijímati neb měniti se dle wětšiny hlasů, ale každému jest důstatečně známo, jak weliký wplyw mímá míwá náwrh na celé jednání. Proto také německá strana sněmu o to usilowala, aby do komisse té z každé gubernie 3 audowé wywoleni byli bez rozdílu na welikost gubernií, tak sice, že Čechy a Halič, kteréžto dwě země dohromady polowice celého sněmu jsau, jen 6 audů by měly w tom wýboru, proti 24 audům z ostatní polowice. Po mnohých welmi bauřliwých řečích přijala wětšina přece onen nesprawedliwý, jen 378 Němcům přízniwý náwrh, čemuž se owšem diwiti nemůžeme, když se uwáží, že jenom prawí Češi a prawí Poláci pro náwrh, ostatní wšichni ale proti němu hlasowali, poněwadž i Slovinci a Wlaši náwrh sami pro sebe za přízniwý powažowali a tudy proti nám s Němci hlasowali. Zwláště se ale wyznačili zůřiwostí swau Čecho-němci a Němci ze Slezska. Podajíce nyní zewrubný přehled celé debatty, ukážeme nejlépe, jakými důwody se proti nám bojowalo a jakau sprawedliwost měla na swé straně wětšina. Náwrh řádu jednacího byl ten, aby ustanowena byla hned komisse k wypracowání zřízení říšského, zemského i obecního. Proti tomu náwrhu Smolka z Haliče, aby se slowa zemské a obecné wynechala, poněwadž on saudí, že si každá země sama na domácím sněmu ustanowí zřízení zemské a obecní podlé swých potřeb. Kaučić ze Slovinska nawrhuje, aby se místo toho postawilo jenom slowo „ konstituce ", poněwadž předně konstituce již znamená swobodné zřízení a tedy wíce než „ Verfassung ", a poněwadž také toto slowo neobmezuje budaucí komissi, neurčujíc jí, jak dalece má jíti we swé úloze. Gobbi: Dobře nám každému powědomo jest, z jak rozmanitých částí sestaweno jest naše císařstwí: posud nás držela jen síla neobmezené wlády pohromadě, a když toto pauto přestalo skrze swobodu, musíme míti jiný swazek, swazek to důwěry, swazek wzájemné lásky, kterýžto ale jinak powstati nemůže, než z rownosti společné, z autonomie každé země, z domácí samostatnosti wšech provincí a národností. Jen takto se sbratřiti mohau rozmanité národnosti naše, a jen tak může býti z Rakauska opět kolos mocný. ( Pochwala hlučná. ) Proto nawrhuje p. Gobbi, aby si zřízení zemské a obecní jenom každá země doma wypracowala a pak sněmu říšskému k potwrzení předložila. Löhner: Já podporuji náwrh p. Kaučiće, proto že komissí nemůžeme již napřed předpisowati, jak daleko práce její sáhati smějí. Práwě proto musím ale náwrhu p. Gobbiho co nejpřísněji odporowati. Kdybychom již zde na tomto sněmu neustanowili řád obecní a jmenowitě wšechno, co se škol a wojska týká, ztratili bychom wšechnu důwěru w zemích swých. Ostatně slyšel jsem mluwiti o autonomii národností a provincí, což nejsau dwě wěci stejné a sobě přiměřené, ba naopak často odporné, neboť autonomie národnosti často odporuje autonomii province a naopak, kde wíce národností wedle sebe žije, a kde se dá autonomie provincem, nedá se wždy i národnostem. Jenom sněm říšský může wšechno nestranně rozhodnauti, jen sněm říšský může mocí swau zahájiti wšude swobodu slabšího proti silnějšímu. Borrosch: Já jsem po mnohém přemýšlení o této wěci také přišel k náhledu, že nám nebude jiné pomoci, než rozdělit celau říši rakauskau na wětší departementy, tak aby nemohla w provincích jedna strana nad druhau aristokratisowat. Tak ku př. w Čechách jen tím způsobem se wyhowěti může potřebám obau národností, když se w každém kraji buď jedné neb druhé přednost dá, podlé toho, jak která přewládá, sice by se wždy srážely proti sobě jako dwě osoby na sněmích. Zwláště se také jen tak dá prostředek nalézti proti weliké přewaze Prahy, která jako malý Paříž posawad panowala nad celau zemí. Rowněž w Uhřích toto jediným prostředkem jest, potlačené národnosti německé k stejnoprawnosti dopomoci. ( Jak widěti, zamýšlí tedy tento statečný deputowaný Prahy!! zničiti sláwu naší starobylé metropole a zwláštním nowým zřízením učiniti z ní jen departementální město! – snad we welikém Německu!! Prosit! Proti tomu dowedeme učiniti appellaci takowau, jakau děláwali naši předkowé. ) Strasser z Tyrolska shoduje se s Gobbim. Pinkas: Owšem jest zapotřebí, aby každá province tolik od swé swobody upustila, kolik zapotřebí jest pro wšeobecné srozumění a spojení s ostatními, a doufám, že zde we Wídni w tom ohledu spíše dojdeme prospěšného aučele než we Frankfurtu, protože tam rozličné části rozličné panowníky mají, my ale zde pod jedním wladařem spojeni jsme. Ostatně ale myslím, že k takowému srozumění nebude zapotřebí naše province jako mrtwá těla pitewním nožem krájeti, sice by zajisté i železem skowané části zase se rozpadaly proto, žeby nikdy srůsti nemohly. Naše province jsau těla žiwá, mají swé děje staré, swůj organismus, který nepowoluje děliti je mechanicky.. ( Řečník byl po celý čas swé řeči od Čechoněmců úmyslně okřikowán. ) Mayer přidáwá se k náwrhu p. Kaučićowu, proto skutečně zapotřebí jest, abychom zde we Wídni aspoň základ položili zřízení zemských a obecního řádu, a aspoň zásady wyřkli, dle nichžto pak zemské sněmy je wypracowati mají do podrobnosti každý dle zwláštních potřeb swých. Rakauská konstituce musí býti beztoho zcela zwláštní, aby síly centripetální a centrifugální náležitě a harmonicky se spojily atd. Hlasuje se, a Kaučićůw náwrh má wětšinu. Další náwrh komisse jest ten, aby tedy každé gubernium do wýboru připrawujícího konstituci rakauskau wywolilo ze sebe tři deputowané. Lubomierski činí amendement, by wýbor tak uspořádán byl, by sněm do něho z wyslanců oněch gubernií, jenž méně 30 wyslanců čítají, wždy dwa, z ostatních gubernií wždy na 15 wyslanců jednoho zwolil. Lubomierski podporuje swůj amendement následowně: „ Pánowé! Přede wším musím wyznati, že nemám paragraf tento za přiměřený onomu práwu, které nás sem swolalo. Prawidlo, basis tohoto shromáždění činící, spočíwá na lidnatosti; chceme-li tedy důslednými býti, řiďmež se při tak důležité úloze, jako jest wolba do wýboru, tím prawidlem, tím zákonem, nímž jsme sem swoláni byli. Zákon wolebný jest ta jediná půda nowé zákonitosti; ucauwneme-li z této půdy při nejdůležitější našich úloh, pak jsme ji ztratili na wěky. Proč jsme se tu sešli? co prawí náš mandát? – Já řku, náš mandát jest, do mrtwé revoluce nowý žiwot wdechnauti. Mrtwau-tě nazýwám rovolucí revolucí, ana obětí požaduje a žádného owoce nepřináší. Žiwau-tě nazýwám, když owoce nese. A pročež myslím, bychom, utrhše mnohobarewný, narkotský její kwět, již jednau po jejím šťáwnatém plodu ruku napřáhli. Děti, blázni a ctižádostiwí dělají revoluci, by ji dělali; muži, by ji učinili nepotřebnau. Prostředky k tomu jsau dobrá zřízení, ale kteráže jsau dobrá? – ta, co potřebám wětšiny wyhowí, tedy zákon wětšiny. Myslím, pánowé, že řečník jen tím působí, že wyslowí, co wšickni myslí a cítí. Tak též jsau jen ta zřízení dobrá, která podáwají, co wšem schází. Myslím, že žádná wýtečná hlawa swé mínění fysickau mocí jiným newtírá, taktéž myslím, že zřízení ( instituce ) mocí wnuceny býti nemohau, nobrž tím si platnost wydobudau, že požadawkům času wyhowí. Jaký máme prostředek, potřeby lidu seznati? Až podnes se nepoštěstilo jiných wynajíti, než wětšiny se poptati. Toto prawím, bych na důležitost této wolby poukázal, a to jest mi tím wětší powinností, an po hlasowání nad §. 33 mi naděje nezbýwá proraziti. Mám to za powinnost, mandantům a zemi naproti, poněwadž jejich práwo je náwrhem komisse skráceno, jak medle se oddálíme od principu, který nás tu shromážduje. Ustaupíme-li od nadzmíněné basis, tak musí důwody toho we wýboru samém spočíwati; já je ale nenahlížím. Bylo řečeno, že interessy provincií, co dílů stejných hlasů majících, we wýboru stejně zastaupené býti musí. Tím způsobem stane se z prwní wolné komory druhá, tím způsobem změní se postawení wětšiny k menšině, by se přenáhlenosti w uzawírání zabránilo. Co ale druhau komorau, nechce se docíliti wýborem, jehož powolání jest, práce komory hotowiti. Nechceme-li žádnau uzdu při wypracowání plánu, nesmí wětšina wýboru jiná býti, než wětšina w komoře. Widěli jsme, že, když předloha dle mysle wětšiny nebyla, práce se znowu započala. Nechceme-li, by w brzku druhý wýbor sestawiti nebylo nutno, tak musí být wětšina komory we wětšině wýboru zastaupena. W gubernii, kde by dle tohoto prawidla wyslanec scházel, a dwě národnosti jsau, dala by každá národnost jednoho wyslance. Druhý ohled při mém amendentu jest, by wolení ne podlé gubernií, nýbrž sněmem samým se dálo. Příčina toho jest, by wětšina komory we wýboru wětšinau byla. Namítne snad někdo, že předloha wýboru jen předběžnau prácí jest? Náwrh konstituce je organický celek; takowá kostra musí být buď celá přijata, buď celá zawržena. Nesmíť to být kostra mrtwá, nýbrž twořiti celek žiwaucí. Nejwíce se musí opatrowati, když na swět přichází. To se ale jen může státi, když se dle lidnatosti wolit bude, ne ale, by Rakausy, náhodau na 2 gubernie rozdělené, 6, Halič ale pro swých 5 milionů obywatelů jen 3 zástupce we wýboru měla. Zástupcowé Haliče byli by w poměru k oněm ostatních provincií jako 3: 27, an prawý poměr je 3: 10. Halič, majíc 4. díl obywatelstwa, má práwo a powinnost žádat, míti we swém wýboru 4. díl zástupců. Čechy a Halič mají polowičku weškerého obywatelstwa, a měli by jen 6 zástupců míti, kdežto ti ostatní jich 24 mají. Myslím, pánowé, zdali nám na tom záleženo, onoho wýsledku dosíci, an korunau má být našeho snažení, zdali mají province až posud jen oběti revoluce nesaucí, též owoce její chutnati, že k tomu jen jeden prostředek wede, a ten jest: sprawedliwě jednati a wšem dílům při twoření wýboru to dáti, co při sestawení sněmu jim popřáno bylo. Jen tím se upokojí weškeré kraje, od sněmu říšského wšecko očekáwající. We wýboru rozhodne wětšina hlasů, wýbor musí hlasowat, a hlasuje-li, pak žádám práwo mé wlasti, nic wíc, nic míň. " Tato wýborná řeč Lubomierského způsobila weliký dojem na celý sněm, a cokoli později z protiwné strany pronešeno jest, nebylo by přeswědčilo wětšinu, kdyby byla již napřed nepřišla s pewným aumyslem, nedáti se přeswědčiti. ( Dokončení. )


13. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Oznamovatel, Titulek: P. T. panu P. Votýpkovi, duchovnímu pastýři v Tuchoměřicích, Autor: Havlíček, Karel
P. T. panu P. Wotýpkowi, duchownímu pastýři w Tuchoměřicích. Srdečně Wašnosti děkuji, že jste jakožto prawý pastýř w každém smyslu toho slowa w příloze k číslu 124 Národních Nowin na třech slaupcích swětu sám dokázal, že jsem Wám w několika swých řádcích křiwdu neučinil. Diwím se jen, že muž, který jako Wy nowiny a klepy za synonymu klade, přece takowau wáhu na několik o něm w těchto nowinách-klepách pronešených slowech nalezá, že tři ohromné slaupce proti nim napíše a ještě 13 zl. 20 kr. stř. za inserát od wytištění zaplatí. Diwím se, že jste jakožto dobrý katolík, za kterého se přece powažujete, raději těch 13 zl. 20 kr. stř. newynaložil na chudé we swé osadě místo takowého ukojení swé marnosti. To přece já proti Wám jen bídný publikán křesťanštěji myslím, a odewzdám ty od Wás w redakcí Národních Nowin za wytištění Wašeho proti mne čelícího článku složené peníze 13 zl. 20 kr. stř. práwě onomu muži, jenž mi Waši cedulku přinesl, aby tyto peníze chudým Waší osady rozděleny byly. Že se Wáš článek jinák přijmauti nemohl, než za inserát, w tom mi jistě celé čtenářstwo a zwláště chudí Waší osady za prawdu dají. Strany newděčnosti proti p. Hankowi, znamenitému dobrodinci mému ( jak prawíte ) musím Wás, Swětlo církwe! opět já bídný publikán poučiti, abyste nikdy o lidech nic zlého nemluwil a nepsal, pokud se nepřeswědčíte. Kdybyste jen trochu mé privátní okolnosti znal, wěděl byste, že jsem Bohu díky! od nikoho dobrodiní nepotřebowal. Strany těch rohů a jiných titulů, jaké jste mi we swé epištole propůjčil, těším se we skromnosti swé: nemohauť býti wšichni lidé Wotýpkowé, někteří musí být také Hawlíčkowé. K. Hawlíček, redaktor Národních Nowin.


5. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Vážená redakcí.], Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. Wážená redakcí časopisu „ Ost und West “ podala nám od p. Tomaschek’a odpowěď a nadáwky na referenta našeho w 3. čísle Nowin, proto že se w článku „ Diwné wěci w Čechách “ dotčený p. Tomaschek pro nešetrnost, s kterou se we swé wychloubawé a samolibé autobiografii k národnosti naší chowal, zdwořile napomíná. Kdyby ta odpowěď p. T. tak dlouhá nebyla, podali bychom ji celou půwodně našim čtenářům, aby sami widěli cwičenost umělce w Čechách w polowici XIX. století, takto ale jen powíme že w ní přichází: alte Haderweiber, auf alten Feβen, ganz Unberufene, ohne Logik, ohne alle Kombinationsgabe, beschnüffeln, ihrem vertrachten Sinne, albernes Gewäsch, Wischi-Waschi, sinnlose Art, ganz unschuldige Kinder der Natur, Notiβler, aufgeblähteste Arroganz. Přeložíme, jen aby každý také o rozumu a logice p. T. náležité ponětí dostal, některé kousky swobodně do češtiny: „ Nejmenowaný spisowatel, který z mého žiwotopisu ten kousek hrubosti proti České národnosti wybral, a do Pražských Nowin wsadil: podobá se staré hadrnici, která se w hromadě starých hadrů drápe, aby z nich aspoň něco užitečného wybrala a za malou mzdu do papírny ( k wyčištění ) donesla. – Onen spisowatel chtěl napsat nějakou plácaninu, jenom že tu scházel Koβeebue’ůw wtip! Zkrátka onen spisowatel nedowede napsat plácaninu! “ Z toho widíme že p. T. zaslepen zůřiwostí swou sám sebe k starým hadrům přirownáwá, Koβebue’a plácalem ( Wischi-Waschi ) nazýwá, a protiwníka swého newědomky sám chwálí. A že ona jeho zůřiwost malá nebyla, widíme i z toho, že místo Fallmerayer četl zakaleným zrakem: Hoffmann von Fallersleben!!!! – Nepochybujeme, že p. T. i hruběji odpowí a odpowědíti dowede, a radíme jen Redakcí „ Ost und West “, aby jindy takowé wěci kladla do Kalobiotiky, weil sie auch als Zeichen von Selbstbewuβtsein zu loben sind, jak w též tom čísle 13. tatéž redakcí hrubiánstwí zastáwá. Redakce.


24. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Podle přípovědi], Autor: Havlíček, Karel
Podle přípowědi we wčerejším čísle dané podáwáme tuto wyswětlení o otázce stran poměrů na práwnické fakultě zdejší z půwodních, nám doručených listin: Za příčinau formulářů k wyswědčením frekventačním sboru učitelskému řečené fakultě od ministerstwa zaslaných widěl se tentýž pohnuta učiniti předstawení k ministerstwu. „ Potvrzení toho – prawí – že posluchač kolegie nawštěwuje, bez kontroly je zneucťující domněka w professora, by potwrdil skutek, o jehož prawdiwosti nic mu není wědomo; zawesti ale kontrolu, nenáwiděnau nucenost školní, je krok, proti němuž by se učitelstwo tím rozhodněji musilo wyjádřiti, že ze zkušenosti wí, že kolegie nikdy nawštěwowány nebyly tak četně a pilně jako nyní, kde nucenost školní přestala, a žeby čtení jmén, nejsauc ani prawým prostředkem wolati posluchače do škol, naopak samostatný wolný wzlet ducha potlačilo, ba i demoralisací způsobilo, poněwadž každý škodné následky odkrytého nebytí w kolegium, byť i bezdůwodné bylo, wyswědčením nemoce znal wzdáliti. – Wyswědčení s potwrzením náwštěwy kolegia je zařízení také bezaučelné, v swobodných ústawech nenáležité; neboť poněwadž bude příště jen státní zkauška zkušebním prostředkem dokonalosti, nemusí se brát ohled na to, jak, kde a kdy kandidát wědění swého nabyl, dost na tom, že je má. Poněwadž ale studentům wyswědčení jejich studentstwí w mnohem ohledu je žádaucí, ba i potřebné, nawrhuje učitelstwo wydáwati atesty tohoto obsahu: „ že se studující na počátku roku studijního w náležitém čase ohlásil a za řádného posluchače přednášek ( w té neb oné wědě ) přijat byl. " Poněwadž ale přijímání, zapisowání, psani katalogů, wydáwání přijímacích attestů, pak kontrola toho, zda-li student školné plaliti powinen nebo oswobozen jest, a w prwním pádu zda-li již školné složil, jsau wěci, které nepatřejí professorowi, an tento, má-li míti wážnost u posluchačů, a čas swůj nemá-li odjímati wědě – jen učitelem býti může, nikoli také zastáwati aučely policejní a ökonomické: žádá professorstwo o snětí těchto wěcí s něho a o přenešení jich na zwláštní questuru spojenau s kanceláří universitní atd. Datowáno je toto předstawení dne 19. prosince 1848. Odpowěd ministerstwa učení na tento spis podali jsme hned w č. 119. dne 22. kwětna, na kterau tedy poukazujem.


16. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [pokračování polemiky s Dr. Landsteinrem], Autor: Havlíček, Karel
H.B. W Praze dne 14. prosince. Myslili jsme wčera, že dosti na tom, p. Dra. Landsteinra a jeho Reichszeitung odbýti zkrátka několika žerty pro obweselení zarmaucených myslí konštitučních občanů. Widíme ale že přece celá wěc nabýwá pořád wíce důležitosti a konečně žádá od nás, abychom neopomenuli proti jistým welmi perfidním taktikám odpor swůj w náležitý čas pronésti. Dnes opět čteme w prwním úwodním článku Reíchszeitungu od 13. prosince ty samé neb asi podobné wěci proti Čechům, jaké jsme w přeloženém we swém Feuilletoně článku pro ukázku předložili swému čtenářstwu, pročež za zbytečné powažujeme, poznowu je tuto překládati. Smysl nowého článku p. Landsteinrowa jest předhůzka proti nám, že si přejeme abychom politicky spojeni byli s Ruskem. Krátká sice, ale welmi wýdatná předhůzka – zrády zemské!! Na štěstí nám, zároweň ti sami pánowé také předhazují tajné republikanstwí, tak že jedna z těchto předhůzek sama sebau druhau poráží, neboť by to byla zajisté podiwná myšlénka: Mikuláš Pawlowič Romanow, president republiky wšeslowanské! A wšak což je takowým pánům jako jest Oesterr. Reichzeitung po důslednosti, aučel jejich jest jenom w podezření uwáděti swé protiwníky, ať pak se k tomu wezme zámínka odkudkoli. Wěru při wší tragičnosti má takowáto smělost něco komického do sebe. My jsme w nejrozhodnějších dobách skutky dokázali swau oddanost a přece se nám wytýká tajný nepřátelský aumysl: a ti kteří zjewnými skutky projewili nepřátelstwí swé, ti nyní se wnucují za spasitele a ještě ani na tom ne dosti, oni se osmělují nabízeti swau pomoc proti nám, tajným prý nepřátelům! Ironie nade wšechny ironie! A jakau nad običej wýbornau hermeneutiku mají tito pánowé! Oni nám pořád opakují neschopnost Slowanů k samostatnosti politické, newyhnutelnost, abychom se drželi, jistých pěstaunů a politíckých poručníků. A když proti nim uwedeme nejpatrnější, praktický důkaz o schopnosti Slowanů, když poukážeme na Rusko, hned zas umějí z toho wypátrati naše tajné taužení, po spojení s cárstwem ruským!! Wěru onen wlk který beránka winil že mu wodu kalí, ačkoli stál wlk na potoku blíže u zřídla než beránek, a ačkoli tedy wlastně wlk beránkowi wodu kalil; onen wlk wěru měl tu samau logiku a též tolik sprawedlnosti, jako tito pánowé! Oni píšau we swých nowinách zřejmě, že němectwí musí newyhnutelně přewládat w Rakausích, že musí být jejich řeč poswátní w politice, na sněmích, w saudech a we wyšších školách, to jest sprawedliwé, slušné, to jest rownopráwnost, ba jestli chcete jest to i šlechetnost, showíwawost, dobrodiní německé pro nás! Když ale my poukazujeme na křiwdy, které se nám dějí, udáwajíce při tom skutečná fakta: ejhle! křičí hned: slowanská pánowitost, oni chtí wládnaut w Rakausích, Uebergriff, Suprematiegelüste!! Wěru než ten slabý pramen rownopráwnosti a swobody doteče od wlády až k nám, zratí ztratí se wětší část w písku a kalužinách nepřízniwých nám nižších a wyšších wládních orgánů buď německých buď poněmčilých, kteří se ještě doufají zawděčiti a zásluhy si získati, čím wíce nás osočí! Pak se nám wyčítá nespokojenost, nepřátelstwí proti wládě a proti státu! – Oesterr. Reichszeitung přiwedla to w této swé swaté horliwosti tak daleko, že se neštítí slowa z Národních Nowin docela překrucowati a špatně překládati, a když se jí pak již samotné přece zdá být weliká nesprawedliwost, napíše: So ungefähr sprechen die Národní Nowiny! Ungefähr jest ale slowo s welikým pláštěm, pod který se mnoho wejde. My wšak zwykli jsme již skrze drahná léta na takowé s námi jednání, mrzí nás wšak nyní jen to, že také guvernementální nowiny se postawili w tomto ohledu do jedné řady s pány jako jest Wuttke, Schuselka, Schilling etc. etc. etc.


23. červen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Svornost, Autor: Havlíček, Karel
Swornost. Takto swornosti té waší tajný smysl zní: „ Dělej ty, co chceme my. “ U mne tedy zase swornost znamená: „ Dělejte wy, co chci já. “ H. B.


1. květen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [Dva znamenití umělci], Autor: Havlíček, Karel
— Dwa znamenití umělci. Wlach Carotti z Benátek „ prwní mimik w celém swětě “ jak sebe sám nazýwá, prowozuje prý we Wídni přehrozné diwy pouhým obličejem swým: ku př. předstawuje mimicky bouřku na moři, při čem nos předstawuje koráb, twářemi wlnobití se napodobňuje, usta dělají bouři a hromobití, oči blesky atd. Welmi chwalitebno by bylo, aby w akademiích malířských swé umění okázal, poněwadž nemá každý malíř tak snadno příležitost moře a bouřky na něm widěti. Jiný zas rowněž tak weliký umělec je Francouz, swé profesí kuřák, a Dr. swobodného umění kuřáckého. Ten prý zas tabákowý kouř z ust tak šikowně pouštěti se naučil, že tímto kouřem rozličné vasy, kwětiny, ba zcela powedené podobizny we wzduchu nakresliti dowede, owšem jen na okamžik. Tento Francouz již za swé umění poctěn jest několika řády, a brzy bude mezi akademiky francouzské přijat: a to proto, poněwadž jeho umění žádnému neškodí, ani státu ani církwi. Brzy nawštíwí na pozwání jistého satyrika také Prahu, aby nakreslil některé slawné literáty naše, kteří se již swých podobizen dočkati nemohou. H.B.


30. duben 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Co je národ, kdo jsou Čechové a co chtějí., Autor: Havlíček, Karel
Co je národ, kdo jsou Čechové a co chtějí. ( Pokračowání. ) Když Karel IV. ustanowil, aby žádný Němec w Čechách úřad soudcowský zastáwati nesměl Srownej zřízení zemské od roku 1550. A. VII. a zřízení zemské od r. 1564. A. V., a nebo když sněm r. 1615 zákon wynesl, aby žádný cizozemec dokudžby jazyka českého neuměl, do země za obywatele ani za měšťana přijat nebyl, a kterýby jsa řeči české mocen do země přijat byl, toho potomkowé aby do třetího kolena žádný ouřad zemský, městský neb jiný zastáwati nesměli – nebude snad ani p. hrabě zjewy takowé za úkazy nebo symptomy slučowání nějakého obou národností pokládati. Naším oumyslem není tuto obraz historický wywinowání a rozšiřowání-se německé národnosti w Čechách podáwati – a co sme tuto podotkli postačí snad, aby se ukázalo, že německý národ až do časů třidcetileté wálky jakožto národ žádné samostatné w zřízení zemském neboli práwě státním založené bytnosti w Čechách wedle národu českého neměl – a že Němci až do této doby jen co hosté a osadníci zwláštními privilegiemi ( wýmínkami zákonů obecných ) nadaní powažowáni byli – nikoli pak co řádní obywatelé země – co skuteční Čechowé, nebo co část nějaká českého národu neb obce králowstwí českého. Když ale země česká hrůzami třidcetileté wálky, pálením, pleněním atd. rozličných wojsk obywatelstwa swého českého zbawena byla, počali se teprwa Němci hromadně w Čechách osazowati, a za řádné obywatele země české pokládají se teprwa od té chwíle, co král Ferdinand II. roku 1627 w „ Obnoweném práwě a zřízení zemském ustanowil “, aby řeč česká a německá w dědičném králowstwí českém zároweň průchod a wzrůst swůj měla. Obnowené práwo a zřízení zemské prawí w C. II.: A poněwadž tomu milostiwě chtíti ráčíme, aby řeč česká a neměcká w našem dědičném králowstwí Českém zároweň průchod a wzrůst swůj měla: protož spisowé buď w české nebo w německé řeči podáwáni býti mají na takowý wšak spůsob, aby, když wědomé jest, že obwiněný německé řeči není powědom, tedy žaloba w české, a když české není powědom, tedy w německé, když obwiněný rozený Čech anebo Němec není w jedné nebo druhé řeči ( tím wším spůsobem, jakž swrchu o řezaných cedulech dotknuto jest ) dodána a tak potom w též řeči až do skončení pře procedirowáno bylo, a w takowém processu tak dobře při soudu zemském jako při dskách zemských žádnou jinou řečí nic podáwáno, jednáno a konáno býti nemá. S tím se srownáwá ouplně i to, že w oddílu IV. wyhlašowacího patentu k témuž zřízení zemskému rozličnost národů a rozdílnost jazyků uznáwá. 144 Od té doby teprwa je německá národnost wedle české w Čechách uznána; od té doby mohou Němci w Čechách rowněž jako Čechowé wšech ouřadů dostíhnouti, od té doby mohou Němci při ouplném zachowání národnosti swé rowněž jako Čechowé, občanského práwa w Čechách, statku nabýwati. A tento staw trwá zákonně až po dnešní den pokud Obnowené zřízení zemské základem našich práw politických býti nepřestáwá. Z toho wyswítá ale wždy jen tolik, že národnost německá wedle české w Čechách stojí – ne pak žeby spolu snad zwláštním nějakým processem lučebním ( chemickým ) byly splynuly. Nemůžeme-li ale uznati, že se obě národnosti w Čechách sloučily, můžeme to tím méně o řečích připustiti. P. hrabě Fridrich Dejm twrdí, že „ řeč česká s německou odjakžiwa byla pomíchána. “ Že Němci naši říkají: Die Pawlatsche, die Lusche ( louže ), der Podstarsch, pomahlig, die Kisselsuppen ( kyselo ), der Schmetten atd., anebo pražské děwečky že mají Ausgonk, že jsou we frlegenhaitu a těm podobné wěci, je snad proto obojí řeč také již tak zmíchaná jako národnost, a snad se w Čechách již také nemluwí ani německy ani česky ale böhmisch? – Ale pan hrabě sám na odpor této swé zásadě poradil, aby se wydáwal nowý časopis we dwou sloupcích w obojí řeči, to jest ne w jedné pomíchané ale we dwou rozdílných řečích, a sice w dobré němčině a čisté srozumitelné češtině. A tak powstalo to Curiosum – časopis jehož naši lidé - jak čeští tak němečtí jenom polowici čísti mohou, a kterýž by o celou polowici laciněji dostáwati mohli, kdyby nemuseli také platiti to, čemu nerozumějí. Z jedné polowice mají se wzděláwati w průmyslu, a z druhé mají se učiti druhému jazyku. Můželi takto průmyslowá jednota býti školou řeční a wydáwati Sprachlehre – pročby zas pan hrabě spisu řemeslního za chrestomathii české řeči užíwati nemohl, z níž se, jak sám prawil, česky učiti hodlá? Těšíme se z tohoto zajisté z dobrého mínění pošlého oumyslu p. hraběte, a přejeme mu od srdce, aby se mnoho naučil; to aspoň sotwa jeho důmyslu ujde, že ta němčina w Čechách s češtinou tak hrozně není pomíchaná, a co se češtiny tkne, ( kdyby jeho známost jazyka toho tak daleko nepostačowala, aby totéž naopak na něm seznati mohl ), musí nám – kteří sme to za zbytečno nepokládali známost této ( néli národní aspoň w ústech tři čtwrtin obywatelstwa země naší běžné ) řeči si opatřiti – na slowo uwěřiti, že by tato, dle jeho domnění pomíchaná řeč, ani desátý díl některého německého „ Fremdwörterbuchu “ w sobě nesnesla – ano, že nemajíc tak dobrého žaludku pro slowa cizí jako sousedka její, netoliko touto čistotou swou daleko předčí, ale i mezi slowanskými sestrami, kteréž za nejpřísnější řeči platiti mohou, co do zachowalosti a půwodnosti ne poslední místo zajímá. U lidu pak samého wyjma snad obywatelstwo některých měst wětších a nečeským wychowáním odcizený staw šlechtický a úřadnický máme ještě čistější řeč než se někdy w samém písmě nalézá. Jak myslíme že sme dost powěděli o mylném mínění p. hraběte. – Zdálo se nám potřebno o tom promluwiti, aby se nemyslilo, že wýrok p. hraběte s takowou pewností pronešený za platný pokládáme, a kdybychom p. hraběti nyní přeswědčowali, mohl by snad i dále jíti a nám dokázati, že netoliko řeč, ale i rozum náš pomíchaný jest. – Wracejíce se opět k záměru swému: ukázati jaké wýsledky by z toho pocházely, kdyby se slowo „ národ “ za „ občanstwo “, nebo za stát bralo – uwedeme ještě několik příkladů. Národ německy by se rozpadal na 38 národů, jichžby se ještě mnohem wíce počítati muselo, kdyby se wšecky oddělené krajiny a provincie – a tak tomu chce p. hrabě Dejm, kterýž celé obywatelstwo králowstwí českého za jeden národ pokládá – připočítaly. Co tomu řeknou ti, kteří při mnohé slawnosti a mnohém welikém Zweckessen o jednotě německého národu mluwili? Budou se moci těšiti tím, že je Německo nejnárodnější země na swětě – neboť má ne sice nejsilnější, národnost ale aspoň nejwíce národů. Mohlo by se také říci, že žádní lidé na swětě tak často národ swůj newyměnili jako Němci, zwláště za posledních wálek s Francouzy. Napoleon byl prawý twůrce neb fabrikant národů!! Elsasy a tak řečené provincie baltické neb ostsejské, již tím samým německou národnost postrádají. A co se Šwejcary? Prwé se mluwíwalo we Šwejcařích o trojí národností, německé, francouzské a wlaské – teď bude buď jediná národnost šwejcarská a nebo jich bude práwě tolik, co kantonů (?? ) a neb snad dokonce i Inner-Rhoden - a Ausser-Rhoden’ská. A což obywatelé kantonu Neufchatelského, ti budou teprwa spleteni, neboť nebudou wěděti, jsouli národ neufchatelský a nebo patříli k národu pruskému nebo šwejcarskému. My ani jedno ani druhé nemyslíme, pokládajíce je dle řeči jich za Francouzy. Budeť nyní řeč netoliko o národě pruském a hanoveranském, ale také o národě Sanmarinském, o národě Reuss-Lobenstein-Ebersdorsfském. Národ Hessen-Homhurg - von der Höh’anů! aneb po německu: „ Nation der Anhalt Cöthener “, a snad dokonce také: Nation der Benting-Knipphausener: To hezky zní! Národ Hamburčanů bude také to se rozumí, a národu německého snad již ani nebude na swětě, neboť Německo není stát nobrž jen spojení států. Známoť že w Rusích jsou w baltických provinciích také Němci. Dle náwodu p. hraběte můžeme teda směle říci, že jsou Němci se Samojedy, Tatary a Kalmuky jeden národ, a kdyby se někdo od nás jen ku předhoří dobré naděje přestěhowal, mohl by již platit za Hotentota. To wšecko následkem oné theorie, že wšickni, kteří w téže zemi obýwají jediným národem jsou. Často uwoděná sada: Imbecille est unius nationis imperium ( Slaba je říše jednoho národu ) bude nyní prawý nesmysl atd. ( Pokračowání. )


26. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Poslancové na sněmu říšském, Autor: Havlíček, Karel
Poslancowé na snemn říšském. Zde podáwáme wýkaz wšech poslanců, jejich staw, pak místo, které we sněmu zaujímají. Rytinka, wyobrazující celau sněmownu, na kterau se tato čísla wztahují, bude později přidána. Ministerstwo: Felix kníže z Schwarzenberka, president ministerní raddy, ministr záležitostí zahraničních a domu císařského, a. František hrabě Stadion, ministr záležitostí domácích a weřejného wyučowání. b. Alexander Bach, ministr sprawedlnosti. c. Filip baron Krauss, ministr financí, e. František baron Cordon, generálmajor, ministr wálky. d. Rytíř Bruck, ministr obchodu a staweb weřejných. f. Ferdinand šlechtic z Thinnfeldu, ministr orby a hornictwí. g. František baron Kulmer, ministr bez portefeullu. President sněmu: František Smolka, poslanec polský. Zapisowatelé: l. Ignác Štreit, poslanec morawský. 2. Lukáš z Cwikle, posl. tyrolský. 3. Karel Ulepić, posl. ilirský. 4. Eduard baron Cavalcabo, posl. štýrský. 5. Karel Wiser, posl. horno-rakauský. 6. Karel hrabě Gleisbach, posl. štýrský. Poslanci. Z Čech. ( 90 poslanců. ) Bek Antonín, doktor práw w Třeboni, prawice 13 Jméno místní znamená okres, w kterém poslanec jest wolen; p. znamená, že sedí na Prawici, l., že na Lewici; číslo přidané znamená místo, na kterém sedí. Písmena u ministrů znamená též místo, kde který ministr sedí.. Binninger Josef, radda magistrátní w Dolních Kralowicích, p. 73. Borrosch Aloys, kněhkupec w Praze ( IV. okres ), lewice 108. Brauner František, doktor práw w Přešticích, p. 53. Deym Wojtěch, w Bydžowě. Dotzauer Adolf, lékárník w Heinesgrünu, l. 147. Dušek František, purkmistr w Táboře, p. 34. Eckl Ondřej, advokát z Bezdružic, l. 6. Fleischer Wáclaw, dokt. lékařstwí w Šluknowě, p. 75. Forster Ferdinand, krimin. aktuár w Chebu, l. 168. Frost Wáclaw, kněz w Bilé Wodě, p. 49. Geissler Jiří, majitel hospodářstwí w Žamberku, p. 89. Haimerl Frant., professor w Loktu, l. 44. Hašek Frant., majitel hospodářstwí w Budějowicích, p. 143. Hauschild Ignác, doktor práw we Wysokém Mýtě, p. 63. Hawelka Matěj, radda magistrátní w Čáslawi, p. 36. Hawlíček Frant., kandidát práw w Nowé Kdyni, p. 2. Helfert Jos., doktor práw, podsekr. w minist. wyučowání, w Tachowě, p. 45. Huscher Jiří, majitel přástewny, w Chebu, l. 3. Jelen Aloys, registrant při gubern. archivu we Wlašimi, p. 60 a. Jonák Eberhard, doktor práw w Brandýse, p. 80. Kaim Jan, majitel hospodářstwí w Krumlowě, l. 50. Kaubek Jan, professor w Písku, p. 22. Kaulich Wáclaw, obchodník w Braunowě, p. 76. Klaudy Karel, doktor práw, w Kutné Hoře, p. 46. Král Josef, dokt. lék. w Rakowníku, p. 26. Kratochwil Jan, kněz w Březnici, p. 58. Kromer Fedor, auskultant při saudu zemském, w Kamenici, l. 145. Kučera Antonín, radda magistrátní w Příbrami, p. 72. Leberl Josef, majitel hospodářstwí, w Ronšperku l. 49. Lhota Jan, radda magistrátní w Hořicích, p. 51. Löhner Ludwík, šlechtc [ šlechtic ], dokt. lék., w Žatči, l. 35. Loos Josef, konsistorní radda w Kauřímě, p. 28. Mokrý Antonín, měšťan we Wodňanech, p. 52. Mucha Jan, kasír krajský w Klatowech, p. 20. Nadler Frant., doktor lék. w Kadani, l. 167. Nebeský Wáclaw, redaktor, w Nowých Benátkách, p. 33. Neuberk Jan, rytíř, přivátník w Berauně, p. 32. Palacký Frant., historiograf zemský w městě Praze, p. 31. Paul Ignác, sekretář při spořitelně w Jabloni, l. 31. Páwek Ignác, dokt. práw w Landškrauně, p. 146. Pinkas Adolf, advokát w městě Praze, p. 30. Plaček Frant., krajský sekretář w Chrudimi, p. 24. Pokorný Eduard, úředník při spořitelně w Mostě, p. 147. Poláček Wilím, dokt. práw w Jablonci, l. mezi 33 a 34. Presl Jan, professor w Nowém Kníně, p. 15. Přibil Antonín, wrchní a práwní w Benešowě, p. 29. Pulpán Wáclaw, majitel hospodářstwí w Pardubicích, p. 100. Reichert Jiří, rolník w Hradci Králowé, p. 101. Reichl-Fickl Josef, majitel hospodářstwí w Teplicích, l. 169. Reiss Frant., dokt. lék., w Trutnowě, l. 43. Richter Frant., advokát w České Lípě, l. 41. Rieger Frant., doktor práw w Železném Brodě, p. 69. Riegl Jan, professor w Potšteině, p. 136. Robl Antonín, mlynář w Budějowicích, p. 50. Rozsypal Jan, kněz we Wimberku, p. 35. Sadil Libor, pens. wrchni w Brodě Německém, p. 23. Sidon Jan, katecheta gymnas. w Jičíně, p. 99. Sieber Ignác, advokát w Jachimowě, l. 76. Staněk Wáclaw, dokt. lék. w Zlonicích, p. 25. Strádal Augustín, dokt. práw w Libenawě, l. 77. Šantl Jan, justiciár w Chlumci, p. 17. Šediwý Leopold, majitel hospodářstwí w Říčanech, p. 79. Šembera Vincenc, justiciár w Pelhřímowě, p. 27. Scherl Felix, komorní rada w Sušicích, p. 41. Schönhansl Jos., poštowský w Horažďowicích, p. 78. Schopf Wáclaw, auditor w Žluticích, l. 126. Schülz, práwní w Jindřichowu Hradci. Schützenberger Jos., lékarník w Kaplici, p. 132. Škoda Frant., dokt. lék. w Plzni, p. 60. Štamm Ferd., dokt. práw w Lowosicích, l. 166. Štark Antonín, šlechtic, majitel statku we Stříbře, l. 42. Štiebitz Karel, adjunkt při saudu w Plasích, p. 16. Štrobach Antonín, c. k. appellační rada w městě Praze, president. Thiemann Fridrich, wrchní a práwní w Rumburku, l. 75. Tomek Wáclaw, spisowatel w Opočně, p. 57. Tomíček Karel, dokt. práw w Jilemnici, p. 19. Trojan Aloys, doktor práw we Welwařích, p. 18. Tyl Kajetan, spisowatel w Unhoští, p. 59. Uchatzy Karel, wrchní we Fridlantě, l. 153. Umlauft Jan, úředník, w Litoměřicích, l. 22. Watzel Frant., purkmistr, we Wrchlabí, l. 78. Wěženský Jan, řezník w Mladé Wošici, p. 54. Wěžnický Konrad, purkmistr w Náchodě, p. 54. Wocel Erasim, spisowatel w Poličce, p. 47. Zimmer Karel, dokt. lék. w Děčíně, l. mezi 64 a 65. 4 poslancowé schází, totiž z okresu Humpoleckého, Boleslawského, Libereckého a Litomyšlského. Z Morawy a Slezska. ( 48 poslanců. ) a ) Z Morawy. Bebar Jan, majitel hospodářstwí z Rejce, p. 115. Beck Josef, doktor práw z Telče, p. mezi 78 a 79. Bittner Jan, doktor w lékařstwí ze Záhřebu, l. 4. Boese Ferdinand, rychtář a majitel gruntu w Hradisku, p. 14. Brázdil Viktor, abs. práwník w Holešowě, p. 108. Demel Josef, abs. práwník z Prostějowa, p. 3. Dwořák Jan, majitel hospod, w Kunstátě, l. 178. Feifalík Jan, magistrátní radda w Brně, we Šternberku, l. 38. Francl František, měšťan w Krumlowě, p. 37. Ganzwohl František, doktor práw w Budčowicích, p. 135. Holzknecht Ignác, měšťan w Mikulowě, l. 140. Hönig Jan, professor we Wídni, w Usowě, l. 30. Hübner Antonín, m. sl. gubern. sekretář we Znojmě, p. 39. Kowář Dominik, měšťan a kupec w Kořími, p. 77. Kučera Josef, hospodský we Welké Mezříči, l. 57. Mayer Kajetan, advokát w městě Brně, l. 37. Musil Frant., radní protokol, při m. sl. zemském saudu w Pawlowicích, l. 144. Nezweda Josef, abs. práwník w Mor. Budějowicích, p. 134. Ohéral Jan, redaktor w Kroměříži, p. 1. Praschak Aloys, doktor práw w Uh. Hardišti, p. 107. Procházka Wáclaw, řezník w Nowém Městě l. 117. Rahn Antonín, majitel kamenouhelných dolů w Reihradě, l. 40. Reimershofer Jan, kupec we Wyzowicích, l. 100. Richter Karel, advokát na panstwí Jihlawském, p. 38. Robert Florentin, majitel fabriky na cukr w městě Brně, p. 133. Ryl Jos., dokt. filos. a práw w Kyjowě, p. 111. Schuster Wilím, syndikus w Příboru, p. 11. Selinger Engelbert, prof. we Wídni, w městě Šternberku, L. 10. Sitka Jakub, advokát w městě Jihlawě, l. 39. Štáfa František, wýměnkář w Konici, l. 118. Streit Ignác, magistr. radda w Jihlawě, w Rudě, zapisowatel 1. Szabel Baltasar, obchodník w městě Holomauci, l. 46. Telčík Jindřich, zákupní rychtář we Fulneku, p. 116. Wagner Karel, fabrikant pláten w Unčowě, l. 136. Weigl Antonín, zákupní rychtář w Mor. Třebowé, l. 119. Wítek Martin, majitel hospodářstwí w Uh. Brodě, p. 110. Zapletal Jan, majitel hospodářstwí w Hranicích, p. 60. 1 poslanec schází. b ) Ze Slezska. Beinhauer Antonín, doktor w lékařstwí w Bilowci, l. 66. Hein Frant., advokát w městě Opawě, l. 11. Hodurek Karel, měšťan w Těšíně, l. 32. Kudlich Jan, absolv. práwník w Benešowě, l. 68. Latzel Josef, majitel statku ww Widné, l. 64. Motyka Josef, pens. auditor setník we Fridku, p. 113. Schneider Karel, pastor w Bílsku, l. 53. Sterz Max, majitel w hospodářstwí w Krnowě, l. 121. Stieber Vincenc, zákupní rychtář w Polské Ostrawě l. 113. Weiss Josef, fabrikant we Wrbně, l. 124. Z Haliče, Wladimirska a Bukowiny. ( 108 poslanců. ) Andrusiak Hryn, majitel hospod, we Skole, p. 91. Betkowski Nikodem, dokt. w lék. we Wěličce, l. mezi 17 a 18. Bielecki Adam, řim. kat. farář, w Rymanowě, p. 9. Biliński Severin, šlechtic, privátník w Gliňanech, l. 24. Bloński Cyrill, ř. k. farář w Jablonowě, p. 124. Bodnar Michal, majitel hospod, w Radauci, l. 176. Bogdas Tomáš, majitel hosp. w Tarnowě, p. 105. Borkowski, Alexander, hrabě, statkář, we Lwowě, l. 27. Buszek Michal, měšťan, w Starém Sandči, p. 68. Cepiel Šebastian, majitel hospod. w Mělci p. 104. Dobrzański Alexander, šlechtic, řeck. k. farář w Sanoku, l. 63. Dolański Ludwík, šlechtic, advokát w Bobrce, l. 154. Dolinčuk Iwan, majitel hospod. w Sočawě ( w Bukowině ), p. 148. Drausz Mikuláš, majitel hospodářstwí w Glogowě, p. 97. Duniewicz Edward, statkář w Narajowě l. 155. Durbasiewicz Jan, absolv. práwník, w Gorlicích, l. 57. Dylewski Marián, doktor práw we Lwowě, p. 139. Dyniec Jos., majitel hospodářstwí w Sokalu, p. 123. Dzieduszycki Alex., hrabě, statkář we Stryji, p. 7. Dzieduszycki Titus, hrabě, statkař w Kopečyncech. Dziwakowski Jedrej, maj. hosp. w Žydačowě, p. 174. Furek Ftodos, maj. hosp. we Skalatu, p. 162. Gabrys Bartoloměj, statkář w Nowém Sandči, p. 103. Goj Štěpán, maj. hosp. w Zaleščykách, p. 130. Gnidkowski Michal, farář we Wojnilowě, p. 87. Harmacy Bazilej, maj. statku w Mikulincích, p. 119. Hankiewicz Michal, farář a děkan w Radzichowě, p. 92. Helcel Ant. Zigmunt, dr. práw w Krakowě, p. 156. Hrehoruk Jos., maj. hosp. w Delatyně, p. 126. Hubicki Karel, statkář w Olejowě, l. 59. Hyciek Wojt., dr. lék. w Žywci, l. 56. Jachimowicz Řehoř, ř. k. bis. w Peremyšli, p. 44. Janko Jindřich, statkář w Komárně, l. 16. Jaruntowski Jan, statkář w Sadowé Wiszni, p. 137. Kaňski Mikuláš, měšťan we Gdowě, l. 19. Kapuszczak Iwan, maj. hosp. w Solotwině, p. 88. Kirski Wasil, maj. hosp. w Sadagoře, l. 175. Kobuczowski Česlaw, šlechtic, statkář we Zmigrodě, l. 160. Kobylica Lucian, maj. hosp. we Wišnici, l. 163. Konopka Jos., šlechtic, nájem. statku we Skawině, l. 17. Kosakiewicz Šimon, farní vikář w městě Myslenicích, p. 82. Koszowski Stan., statkář w Samboře, l. 23. Kozar Pánko, maj. hosp. w Žolkwi, p. 127. Krainski Edmund, statkář w Dobromylu, p. 138. Král Ant., gym. prefekt w Černowcích, l. 94. Krause Jan, privátní učitel w Jaroslawi, l. 109. Kruchowski Jan, maj. hosp. z Horodenky, p. 84. Langie Karel, měšťan w městě Krakowě, l. 18. Lejczak Matěj, maj. hospod, w Terebowli, p. 120. Lesiuk Štěpán, „ „ w Kolomyji, p. 90. Leszczyński Julian, farní vikář w Krosně, p. 145. Lewicki Řehoř, ř. k. farář a děkan w Zločowě, p. 94. Lomnicki Jan, farář a děkan w Turce, p. 93. Longchamps Řehoř, dr. lék. w Lipsku, l. 128. Macieszkiewiecz Frant., justiciár w Dorohobyči, l. 9. Machalski Max., dr. práw w Břesku, l. 156. Makuch Jan, farní vikář w Jordanowě, p. 66. Mannheimer Isák, kazatel israelský we Wídni, w Brodech, l. 14. Marin Jan, dr. práw w Dynowě, l. 158. Martini Jan. wojt. w Podhájcích, p. 155. Mazurkiewicz Matiáš, maj. hosp. we Zbaráži, p. 122. Meisels Ben, rabín w Krakowě. Meyer Jiří, měšťan w Grodku, l. 162. 86 Morgoc Wasil, maj. hospod, w Kocmanech, p. 86. Mycewski Jan, šlechtic, dr. práw w Dorohobyči, l. 115. Mynarczyk Jos., maj. hosp. w Ketech, l. 111. Noskowski Karel, farář we Wadowicích, l. 107. Nyczyporuk Řehoř, maj. hospod. we Sňatyně, p. 83. Pawlikowski Slanislaw, maj. hosp. w Nowém Trhu, p. 67. Petrijscyn Hryn, maj. hosp. w Tysměnici, p. 95. Pieczykowski Meliton, statkář we Krywcech, p. 157. Podlewski Walerian, rytíř, statkář w Kosowě, l. 134. Popiel Michal, maj. hospod, we Staré Soli, p. 125. Posacki Konst., ďak ( kostelní zpěwák ), w Rozňatowě, p. 118. Potocki Alfred, hrabě ( syn ), maj. statku w Lancutě. Prokopczyc Eustach, gymnas. prof. w Mariampolu, p. 117. Rab Jakub, maj. hosp. w Řešowě, p. 98. Ryszko Iwan, maj. hosp. w Kutech, p. 85. Scibala Jos., maj. hosp. w Bobowé, p. 65. Sierakowski Wlad., rytíř, statkář w Sokolówce, p. 178. Skrzynski Ignác, rytíř, statkář we Střížowě, l. 161. Smarczewski Sewerin, rytíř, statkář w Rohatyně, l. 5. Smolka Frant., dr. práw, advokát w Lubačowě, l. 29. Stadion Frant., hrabě, ministr, w Rawě, na minist. lawici, b. Stasiowski Jan. maj. hospod, we Břostku, p. 131. Stawarski Jan, maj. hosp. we Winikách, p. 96. Stobnicki Szczesny, statkář w Tymbaku, 1. 60. Storc Jan, maj. hosp. w Pilzně, p. 129. Szaszkiewicz Hrchor, řeck. k. farář w Monasteřiskách, p. 106. Szeleszczyński Bonav., šlechtic, statkář w Ležajsku, l. 157. Tarnowski J. Boh., hr., st. w Rozwadowě, l. 159. Timesz Řehoř, majitel hospod, w Černowcích, p. 149. Trzecieski Frant., rytíř, statkář w Jasle, p. 158. Walczyk Kazimír, majitel hospod. w Debici, p. 128. Wěnkowski Cyrill, dr. fiskální adjunkt w Jaworowě, l. 26. Wierzchlejski Fr. X., rytíř, biskup římsk. k. w Peremyšli, p. 8. Wojtowicz Albert, majitel hospod. w Dabrowé, p. 102. Zajaczkowski Jos., šlechtic, komorník w Brzežanech, l. 67. Zbyszewski Cel., c. k. major w Lutowisku, l. 164. Zeiser Jan, majitel hospod. w Majdanu, p. 121. Ziemialkowski Flor., dr. práw, w městě Lwowě, l. 28. 8 poslanců schází. Z Dolních Rakaus. ( 37 poslanců. ) Bach Alex., ministr sprawedlnosti, we Wídni, na předm. Wídence, na lawici ministerské. Bauer Jiří, mlynář w Bejdowě nad Dyjí, l. 151. Brestl Rud., dr. filosofie we Wídni, na předm. Rosawě, l. 15. Dobblhof Ant., baron, 1. vicepresident w městě Wídni, l. 137. Eichler Jan, privátník we Seitenstetenu, l. 2. Fischhof Adolf, dr. lék. we Wídni, na předm. Macleinsdorfu, l. 65. Frič Jiljí, řezník w Cistersdorfě, l. 20. Fussl Ferd., maj. hospodářstwí w Sw. Hipolytě, l. 177. Füster Ant., kněz a prof. we Wídni, na předm. Mariahilf, l. 25. Goldmark Jos., dr. lék. we Wídni, na předm. Schottenfeldu, l. 36. Heigl Ondřej, maj. hospodářstwí w Dolině, l. 62. Krause Karel, maj. hosp. w Teplicích rak., l. mezi 54 a 55. Kudler Jos., prof. we Wídni, na předm. Laimgrube, p. 42. Leithner Jan, maj. dworu w Štokerawě, l. 120. Marcher Michal, maj. hosp. we Welkém Encersdorfě, l. 130. Müller Jos., pens. setník we Wíd. Nowém Městě, l. 125. Neumann Leop., prof., we Wídni, na předm. Leopoldowě, l. 81. Neuwall Alb., rytíř, kom. radda we Wídni, na předm. Josef, l. 7. Purker Jos., maj. hospod, w Rohách, l. 48. Purtscher Adolf, kand. dr. lék. we Wídni, na předm. Alserowě, l. mezi 15 a 16. Rauscher Ferd., maj. hosp. w Lawě, l. 21. Rigler Jos., maj. hosp. w Rajci, l. 14l. Scherzer Jan, měšťan w klášteře Nowohradském, l. 134. Schmitt Frant., advokát we Wídni, na předm. Landstrasse, l. 139. Schuselka Frant., dr. práw w Berchtoldsdorfě, l. 6l. Schwarzer Arnošt, šlechtic, spisowatel we Wídni, na předm. Gumpendorfě, l. 8. Šteininger Tomáš, úředník we Witorazi, l. 142. Teufel Frant., maj. hosp. w Ipisu, l. 51. Thar Michal, maj. hosp. w Medlíku, l. mezi 50 a 51. Violand Arnošt, rytíř, ausk. při saudu zemsk. w Korneuburku, l. 58. Wessenberg, baron, we Wídni, na předm. Laimgrube. Wildner z Maithsteina Ignác, advokát w Kremži, l. 96. Zöpfl Frant., kontrolor při nár. banku we Wídni, na předm. Landstrasse, l. 131. 4 poslanci scházejí. Z Horních Rakaus a ze Solnohradu. ( 20 poslanců. ) Brandl Matěj, maj. hosp. w Nowých Polích, l. 84. Halter Jos., konsist. sekretář w Solnohradě, l. 183. Herndl Matěj, kupec w Greinu, l. 89. Huemer Jan, maj. hosp. w Eferdinku, l. 73. Klausner Michal, maj. hosp. z Kirchhofu, l. 90. Kreil Frant., krajský w Cáhlowě, p. 141. Lasser Jos., rytíř, dr. práw we Werfenu, l. 133. Leithner Michal, maj. hospod, w Urfaru, l. 74. Lindinger Jiří, „ „ „ Riedu, l. 148. Meindl Jiří, „ „ „ Mattinghofnu, l. 149. Meyer Michal, „ „ we Welsu, l. 79. Mitterndorfer Jos., „ „ „ Štyru, l. 92. Peitler Frant., adjunkt při saudu w Celi nad jezerem, l. 88. Peyr Ant., fabrikant we Vöklabruku, p. 74. Plass Jan, maj. hosp. w Ebelsberku, l. 91. Sontag Leop., maj. hosp. w Gmuntu, l. 93. Vacano Emil, assessor při úřadě horním w městě Štyru, l. 135. Wiesbauer Kašpar, maj. hosp. w Šerdinku, l. 127. Wiser Karel, advokát, zapisowatel 3. 1 poslanec schází. Ze Štýrska. ( 21 poslanců. ) Cavalcabo Eduard, baron, c. k. zem. radda w Hradci, zapis. 5. Dominkuš Ond., důchodní w Ptuji, p. 109. Engelhoter Mikuláš, nájemník statku w Lubnu, l. 13. Forcher Mikuláš, purkmistr w Judenburku, p. 6. Gleisbach Karel, hrabě, staw. wýbor we Feldbachu, za is. 6. Halm Jos., maj. hospod, w Lipnici, l. 85. Königshofer Karel, maj. hosp. w městě Hradci, l. 70. Krainz Jos., dr. práw w Slovinském Hradci, p. 56. Mikl Jos., maj. statku w Gleisdorfě, l. 55. Miklosić Frant., dr. práw w Sw. Linhartu, p. 5. Plicker Frant., okresní komissar w Rotenmanu, l. 71. Smreker Al., advokát w Lichtenwaldu, l. 72. Supanz Matěj, maj. hosp. w Celi, l. 86. Scheucher Al., maj. hosp. w Voitsberku, l. 152. Šturm Karel, maj. hosp. w Konici, p. 112. Thinnfeld Ferd., šlechtic, ministr orby w okolí Hradeckém, g. Trummer Petr, fiskální adjunkt w Hartberku, l. 80. Wiesenbauer Frant., prof. we Waitzi, p. 43. Wojtěch Frant., wrchní we Wildonu, l. 69. 2 poslanci scházejí. Z Ilirska. ( 17 poslanců. ) Ambrož Michal, okresní komissar w Radolci, l. 143. Fluck Mauric, šlechtic, kom. prokurátor w Chočewi, p. 12. Geier Jiří, obchodník w Neideku, p. 55. Grašič Matauš, maj. hosp. w Nowém Městě, l. 33. Janeš Jos., dr. práw we Špitále, l. 87. Kaučić Matěj, advokát w Lubláně, l. 170. Lanner Tadiáš, maj. statku w Celowci, l. 45. Laufenštein Ant., c. k. krajský we Wišní Hoře, l. 150. Mathis Max, šlechtic z Treustadtu, advokát w Hermagoře, l. 171. Nagele Kaj., maj. hosp. w Sw. Wítě, l. 54. Rak Jos., c. k. appellační radda w Sw. Ondřeji, p. 40. Scholl Jos., c. k. zemský radda w Běláku, l. 95. Sever Jan, maj. hosp. w Lokwě, p. 114. Ulepić Karel, adjunkt při kom. prokur. w Postojně, zapis. 2. 3 poslanci scházejí. W Pomoří. ( 12 poslanců. ) Cerne Ant., maj. statku w Teržiči, p. 64. Defranceschi Karel, c. k. radní protokolista w Pasíně, l. 182. Gobbi Ferd., dr. lék. w Terstu, p. 4. Goriup Ant., komissar w Tolmíně, l. 98. Hagenauer Jan, welkokupec w Terstu. l. 12. Madonica Ant., advokát w Kopru, l. 184. Pitteri Jan, dr. práw w Hradišti, l. 112. Spangher Jan, advokát w Hořici, p. 71. Vidulić Frant., dr. práw w Chresu, l. 179. Wlach Jos., c. k. komorní radda we Wolusce, l. mezi 81 a 82. 2 poslanci scházejí. Z Tyrol a Vorarlberga. ( 19 poslanců. ) Bernadelli Petr, advokát w Rivě, p. 166. Call Aloys, baron, c. k. dworský radda w Meranu, l. 106. Clementi Karel, c. k. saudce zemský w Pergině, p. 167. Festi Jos., hrabě, magistr. sekretář w Tridentu, l. 181. Gredler Ond., advokát w Schwazu, l. 103. Hasslwanter Jan, advokát, 2. vicepresident w Silianu. l. 104. Hellrigl Al., šl., adjunkt při saudu krajinském w Bruneku, l. 105. Ingram Jan, baron, privátník w Bocenu, l. 123. Klebelsberg Jeron., šl., purkmistr w Innsbruku, l. 101. Maffei Jan, rytíř, maj. statku w Klesu, p. 165. Pfretschner Norbert, dr. lék. w Hopfgartnu, p. 164. Prato Jan, prof. w Roveredě, l. 34. Pretis Jan, appellační radda w Lavisu, l. 114. Ratz Kašpar, c. kr. saudce krajinský w Bregenci, l. 122. Strasser Aloys, zemský radda we Wiltenu, l. 102. Turco Šimon, baron, krajský komissar we Valsuganě. p. 169. Wörz Jan, adjunkt při gub. regist. w Imstu, p. 168. Zwickle Luk., šl., adjkt. při saudu krajin. we Feldkirchu, zapis. 4. 1 poslanec schází. Z Dalmatie. ( 11 poslanců. ) Androwič Mikuláš, maj. statku w Dubrowníku. l. 173. Filipi Jos., advokát w městě Zadru, l. 99. Grabovac Ant., pretor w Sign., l. 180. Ivichiević Štěpán, maj. statku w Makarsce, l. 82. Micheli Vitturi Šimon, šl., maj. hospod., w městě Splitu, l. 97. Paitoni Fridrich, šl., pretor w Splitu, l. 83. Petranović Theodor, adjunkt při pretuře, w Kníně, p. 71. Petrović Spiridion, advokát w Zadru, l. 116. Plenković Pawel, pretor w Šibeníku, p. 62. Radmilli Jan, dr. práw w městě Dubrowníku, l. 174. 1 poslanec schází.


31. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Ironické šlehy], Titulek: Šosovské staré archivy, Autor: Havlíček, Karel
Šosowské staré archiwy. Národní garda Pražská, wěrná heslu rownosti obau jazyků, píše česky — jak umí, a to widíme z následujícího spisu wěrně zde otištěného: 1ta čtwrt číslo domowní 728. Aby na základě od welesl. c. k. zemské guberny wydaných prozatimních předpisu pražská Národní Stráž znowa us-pořádána byla, předsewezme Kommisí sepisní dne 30. Kwetna 1848 prcd poledne v 1/2 9té hodině w nadřečeném domně sepis. O tom se každému pánu majetníkowi domů proto wědomost dáwá, aby to wšem pánum podlé §. 2. a 3. prozatimních prawidel pro Národních stráz wydaných k. službe u Stráže te zawazáným wěděti dal a také pány jíž w jinem sboru měštans-kém zapsané o tom woědomil, že se sepísní Kommissí o tom wys-wědčiti mají. Wrchní welitelstwi Národni Stráže Pražské. Dáno Praze dne 29. Kwětna 1848. Knicže Lobkowicz G. M. Neiwissy Wudče Národny Gardy. Dod. Red. W takowých pádech by arci rádno bylo, napřed se se Sworností poraditi; ta jistě lépe psáti umí.


 prosinec 1847, Zdroj: Pražské noviny, 19. prosince 1847, Část: , Titulek: , Autor:
Domácí záležitosti. – Wýstawa Průmyslní. Můžeme z dobrého pramene ubezpečiti, že we sl. ředitelstwí Jednoty Průmyslní jednohlasně ustanoweno jest, aby se ke slawnosti jubileum wysokých škol Pražských zřídila od Jednoty wšeobecná wýstawa průmyslowých wýrobků českých. Nyní owšem musí být tento náwrh od měsíční schůzky Lednowé potwrzen a pokud nám známo jest smýšlení této dle wětšiny, nelze pochybowati, že přijat bude, třeba i s některým odporem jinák smýšlejících.


27. březen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Nejsi-li Slovan, nejsi Čech, Autor: Havlíček, Karel
Nejsili Slowan, nejsi Čech! “ Jsemli Slowan, jsemli Čech, Co se na to ptáte? Jsemli s wámi, proti wám, Což tak o to dbáte? Zde můj pewný úmysl je wyslowen: Wěčně Wám chci byti we wšem nerowen, A náleží-li jméno „ člowěk “ Wám I člowěčenstwí milerád se odříkám. Hawel Borowský.


24. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech. (Pokračování), Autor: Havlíček, Karel
Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech. ( Pokračowání ) Co prawí p. sp. we předmluwě o důstojnosti a důležitosti stawu rolnického, zcela jest i naše mínění. Bylať to weliká chyba minulých časů, že tak lehce byli wáženi žiwitelé celého národu; práwě proto, že selský staw wždy tak nízko postawen býwal mezi ostatními ( zajisté se i lidé za jméno sedlák stydíwali! ) nemohlo rolní hospodářstwí wysokéko stupně dokonalosti dosáhnauti, a následowně i celá země zkwetati nemohla. I důwod ten, že náš rolnický staw při wšeobecném poněmčení našem nejwíce udržel národnost starootcowskau, má welikau wáhu. Což ale zwláště podotknauti musíme při této příležitosti, jest nelibý poměr mezi měšťanstwem naším a stawem selským. Komuž powědomo není, jak znamenitě měšťan náš, a to nejen králowských měst, nýbrž i poddaných městeček, hodnost swau nad rolníka stawí, hrdě ním opowrhuje? Wěru že se obyčejně ani šlechta tak wysoce neklade nad rolníka jako měšťan! Jeli smýšlení takowé wšude jinde škodliwé, tím wíce u nás, kde by wlastně měšťanský staw se selským nejúžeji se spojiti měl a mohl. Jaký jest u nás před zákonem rozdíl mezi měšťanem a sedlákem? Zajisté nepatrný. Jeden poddaný wrchnosti, druhý poddaný magistrátu! Přece wšak jest domýšliwost našeho měšťana tak weliká, že by to již za weliké snížení pokládal, kdyby dítě jeho do selského stawu přestaupilo! Pokawad naši měšťané sami takto smýšlí o sedlácích, jakého práwa mají na šlechtu si ztěžowati, že ona zas jimi pohrdá? „ Kdo w pauta jímá otroky, sám jest otrok. " My bychom za weliké štěstí pro wlast naši pokládali, kdyby staw selský s měšťanským přátelsky, bez nadutosti a sworně obcowali powažujíce se za jediný staw, staw to občanů pracowitých. Kdo k tomuto dle postawení swého přispěti může, nemálo se celému národu a jmenowitě stawu selskému i měšťanskému zawděčí, neboť spojením takowým i měšťané i sedláci získají. Slowa p. sp. o wychowání jsau rowněž tak wčasná. Prawda jest, že rolník náš ze wšech stawů snad nejméně připrawowán a cwičen býwá ke swému powolání. Což mohau nynější naše wenkowské školy přispěti ke wzdělání rolníka? Škol rolnických bychom arci tak potřebowali jako průmyslních, a jako wůbec jiných wšech dobrých škol. I ta nynější welice škodná přeplněnost wyšších škol, ta česká wykřičená studentská powodeň a záplawa, a následkem jejím dwacetileté praktikowání a zaauskultantěnost wšech auřadů, to wšechno wyplýwá jen z hříšné newážnosti a křiwdy, we které posud staw selský držán byl. Což diwu, že otec wšemožně se snaží, aby děti jeho sproštěni byli týrání a ponížení. jakého zažil on? Přeswědčiw se ze wlastní bolestné zkušenosti, jak lehce někteří stawowé ( nechceme je jmenowati, a wšak si je každý snadně pomyslí ) od sedláka wšeho nabýwají, tauží po tom, aby též i jeho synowé bráti mohli a dáwati nemusili. Tuť pak naše i tak příliš četná gymnasia ( polowice ba třetina by také postačila ) přecpáwají se žáky schopnými i neschopnými. Každý wí, jak snadno jest na našich gymnasiích i beze wšech schopností a beze wší pilnosti dále studowati: a což z toho konečně pojde? Hojnost studowaných nadutých newzdělanců a nedůstatek schopných učených lidí. Kdyby se při wstupowání do gymnasium přísný wýbor činil ( nynější přístupní zkauška jest pauhá jen formálnost ) a wůbec w prwních letech přísně pokračowalo, měli bychom méně studentů a za to dobré, a znamenitě by se zmenšil počet lidí k ničemu neschopných, kteří wšak se ale o wšechny úřady ucházejí. Toť jest patrno a každému ze zkušenosti známo, že by se naši studowaní lidé, kdyby skrze službu zaopatření nedošli, swými nabytými wědomostmi nikterak neužiwili. ( Pokračowání. )


5. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O odstoupení císaře Ferdinanda], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Den 2. prosince jest jeden z nejdůležitějších pro Slowanstwo. Na 12. hodinu s poledne byl powolán říšský sněm w Kroměříži, že má ministerstwo důležité wěci ohlásiti. Čekalo se dlauho, neboť ministerstwo dlauho se newracelo z Holomauce: nejpodiwnější domněnky kolowaly mezi poslanci strany příčiny tohoto neobyčejního powolání. Mnozí audowé Lewice obáwali se, že dnes budau požádáni co oběť sprawedlnosti za poslední Wídeňskau revolucí. P. Borosch, jak se prawí, měl wypsanau a sebranau řeč, kterau chtěl brániti sebe a swé spoluwinníky. Tu se objewilo ministerstwo w černých frakách, a přednosta ministerstwa Schwarcenberk počal přednášeti. Co přednesl, bude wám w Praze již beztoho známo, a proto jest aumysl můj, jenom poněkud wyswětliti neobyčejné a neočekáwané události. Císař Ferdinand složil korunu a odstaupil ji synu bratra swého Františkowi Josefowi I. Dlauhý čas již mluwilo se o tom, ale nemohla jistě doba příhodnější pro nás wywolena býti, než nynější, kdežto práwě wojska naše stojí na pohotowě proti Maďarům. Císař Ferdinand přísahal, že zachowá w celitosti korunu uherskau, císař Ferdinand, který tuto přísahu složil, není již císařem, a nowý cícař nesložil ještě přísahu: doba jest práwě nejwhodnější, aby bez této přísahy podlé žádosti uherských národů a zwláště slowanských koruna ukerská rozdělena byla tak, jak zapotřebí jest pro tyto národy! Nastaupení mladého císaře ( pamatujeme se ještě dobře na cestowání jeho po Čechách wloni ) zawdáwá také dobrau příležitost k odstranění některých osob ode dwora, které příliš zwykly byly míti welikého a škodného wplywu na záležitosti rakauské. Nechceme se obšírněji wyslowiti. Také ono alter ego w osobě kn. Windischgrätze musí přestati, poněwadž jen za císaře Ferdinanda byl ustanowen Windischgrätz jakožto zástupce a plukowník císařůw; nowý císař, jiní zástupcowé. Kníže Windischgrätz jest od tohoto dne – dle našeho mínění – jenom nejwyšší welitel wojsk a nic wíce. Kulmer, horliwý diplomat chorwátský, jenž po wšechny časy wěrně zastupowal záležitosti Chorwátů we Wídni, ustanowen jest za ministra – prozatím bez portefeuillu. Awšak jest to určitý důkaz, že uherské záležitosti k prospěchu Slowanů rozhodnuty budau. Z jistých pramenů dowídáme se také, že Jelačići-bánu odewzdáno jest gubernátorstwí dalmatské, čímž se spojení Jihoslowanů nejurčitěji wyslowuje. Jiné zpráwy též jisté prawí, že také Rajačić a Šuplikac do ministerstwa přijdau! Nastaly tedy konečně doby, že Slowanům počíná sprawedlnost se díti; nebudau již jako posud odstrčeni. Mladý císař náš zwykne si jinýma očima hleděti na swau říši; starému panowání německo-maďarskému bude konec a rownopráwnost nastane. Litujeme jenom, že se w krocích tak důležitých pro nás buď ze staré newšímawosti buď z nějaké pohrdawosti jistých nádworních pánů stala maličkost, která wšak schopna jest otrpčiti wšechny tyto události národům a zbuditi w nich bázeň před budaucností. Každý dobře wí, že císař Ferdinand místo obyčejné formule „ z Boží Milosti “ počal se psáti jen prostě konstitučním císařem. „ Z Boží Mitostí “ newykládawá se nikdy w pobožnost, nýbrž jakoby králowé od Boha národy do swé poddanosti byli obdrželi, což ale od žádného rozumného wěřiti se nemůže, poněwadž dobře wíme, že králowé od Boha nepowstali, nýbrž tak dobře jako každý jiný člowěk swé powinnosti na swětě mají. Bůh nestwořil krále, on stwořil člowěka. Když tedy w těchto důležitých listinách opět starý titul pozorujem, což diwu, že si na staré špatné časy zpomínáme.


16. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm. * * * Z Kroměříže dne 14. prosince. Sezení započalo o [ půl]10. Protokol sezení předešlého byl za prawý uznán. Písař Streit četl na to protest Borkowského proti uzawření sněmownímu od 11. prosince, w kterém Borkowski dokládá, že se tímto uzawřením swoboda řeči mocně obmezila, že se na tento způsob jednání sněmowní pláštíkem absolutismu státi mohau. Za tauto příčinau tedy že z ohledu na dějepis nynějšího sněmu říšského proti nadzmíněnému uzawření protestuje. Smolka oznámil, že jednotliwé odbory swé porady o základních práwech již 12. b. m. skončily, že konstituční wýbor hned toho samého dne odpolední swé porady opět započal a w nich dále pokračuje. – W Solnohradsku jest poznowu za poslance zwolen Walner. Mandáty swé složili: Fischer ( který jest zwolen za guvernéra w Horním Rakausku ), Čejka, Hamerník a Karel Hawlíček, redaktor listů těchto. Wolby poslanců Bernadeliho a Helcela jsau od sněmu za prawé uznány. – Posl. Fischer laučil se napotom se sněmem. Litowal toho, že powolán jsa od císaře pána za guvernéra w Hořením Rakausku, přítomen nebude při poradě o konstituci, aby sněmu při této důležité práci nápomocen býti mohl, z té příčiny ale že na nowém místě powolání swého wšemožně pro blaho státní aučinkowati bude. Žádal sněm o to, aby w budaucí ústawě říše rakauské také Solnohradsku zwláštní zpráwu jeho wnitřních záležitostí co samostatné provincii přiřknul, žádost swau hlawně tím podporuje, že Solnohradsko již od osmého století až do času panowání Napoleonowa wždy samostatné bylo. Na to se pokračowalo w třetím čtení jednacího řádu. Komisse ponawrhla následující nowý §. podnáwrhů se týkající: Podnáwrh, který od sněmu zawržen byl, může se jen tenkráte w poradu wzíti, když se od nejméně 50 audů podepsaný před konečným přijmutím hlawního náwrhu u presidium zadá, a když sněm po odůwodnění podnáwrhu tohoto od jednoho z nawrhowatelů beze wší debatty uzawře, že se w poradu wzíti má. Referent Mayer přitom podotknul, že komisse tímto §. zamýšlí zbytečným náwrhům cestu ku poradě zameziti, jakož i na druhé straně jiným důležitým od sněmu jedenkráte zawrženým náwrhům cestu k opětné poradě proklestiti. Goldmark proti tomu namítal, že je to mnohokráte welmi těžko, hlawní náwrh od podnáwrhu rozeznati, jakož i to, jestli se náwrh již jedenkráte zawrhnul, čili nic. Mimo to prawil, že se mu ta podpora od 50 audů zbytečná býti zdá, poněwadž sněm beze wší debatty o předmětu tomto rozhodnauti má. Borrosch na to prawil, že potřebu toho uznáwá, aby wždy několik audů takowý náwrh písemně podporowalo, poněwadž se takowýmto způsobem mnoho zbytečných náwrhů odstraní, že se mu ale počet 50ti audů příliš weliký býti zdá, poněwadž by mnohokráte ani času nedostačowalo ku podpisu 50ti audů, že tedy ponawrhuje, aby se počet jejich na 20 zmenšil. Amendement tento se zawrhl a náwrh komisse se zauplna přijal. Mimo to ponawrhla komisse ještě jiný nowý §., který takto zní: Poslancowé, kteří neumějí dobře po německu mluwiti, mohau dáti swé náwrhy a poznamenání některému z prostředku sněmu říšského zwolenému důwěrníku k přednášení. Helcel mluwil proti tomuto paragrafu, jakož i wůbec proti celému způsobu ponawrhowání. Žádal, aby w budaucnosti každý poslanec swůj náwrh písemně zadal a ho také hned písemně odůwodnil, dokládaje, že se to tak we francauském a anglickém parlamentu stáwá. Mimo to se nad tím zdržowal, že se sněm říšský tak dlauho s jednacím řádem zabýwá, kdežto francauský parlament s tau nejhlawnější částkau jednacího řádu w jednom sezení hotow byl. Borrosch chtěl, aby poslancowé pokud jen možná swé náwrhy a poznamenání sami přednášeli, třeba i řeči německé zauplna mocni nebyli. Borkowski ponawrhnnl, aby se §. tenlo zcela wynechal, aby to ostalo w ohledu tomto při starém, poněwadž by se tím některá národnost lehce uraziti mohla. Festi žádal, aby každému poslanci, který německé řeči zauplna mocen není, wolno bylo, swau řeč předčítati neb ji jinému ku přečtení dáti. Po dlauhém zmatku při hlasowání byl náwrh komisse přijat, s prwním oddílem amendementu Festiho. Helcel si swůj náwrh před hlasowáním wzal nazpět. Jiný paragraf komisse, který zní: O osobě mocnáře se nesmí debattowati, byl na náwrh Riegrůw komissi k opětné poradě odewzdán, aby ho lepší sepsala, poněwadž hlawně Borrosch namítal, že se tomu není možná wyhnauti při poradě o konstitucí. Neumann mu ale wyswětlowal, že se při poradě o konstituci o osobě císaře také mluwiti nebude, nobrž jen o wládě, o koruně. – Ostatní paragrafy jednacího řádu až k oddílu „ o hlasowání “ se přijaly bez wší důležité změny. Na to podali někteří referenti wýboru pro petice zpráwu o wíce žádostech, které na sněm zaslány byly. Mezi jinými žádá několik sedláků z Loketská sněm říšský, aby přece již jedenkráte něco jistého strany náhrady za robotu určil, za tau příčinau, aby si oni již jednau pokojně lehnauti mohli. – Hrabě Montekukuli se očisťuje před sněmem z nařknutí, že ho někteří lidé za reakcionáře wykřičeli. – Na žádost několika obcí, aby sněm zákonů wydal stran lowectwí, ponawrhnul wýbor pro petice, aby se ministerstwo o to požádalo, aby ten samý zákon, který morawský sněm w ohledu tomto uzawřelo, za prozatímně platný pro celau říši prohlásilo. – Sasowé sedmihradští žádají sněm říšský, aby se o udržení pragmatické sankce staral. – Jeden sedlák z Bukowiny žádá sněm, aby ho za poslance sněmu říšského uznal, poněwadž prý hotow je, za císaře krew swau prolíti. Sezení se skončilo o půl druhé. Budaucí je w pondělí o 9. hod. Pořádek denní jest: Čtení protokolu. Referát o wolbách. Referát finančního wýboru. Pokračowání w třetím čtení jednacího řádu. Čtení zákonu o nedotknutelnosti říšských poslanců.


 prosinec 1847, Zdroj: Pražské noviny, 5. prosince 1847, Část: , Titulek: , Autor:
Pražský denník. Smíchowská beseda dne 28. Listopadu. Jest to wěru úkaz neobyčejný ale milý, jak naše předměstí Pražská „ Smichow a Karlín " wzmáhajíce se o záwod horlí we wšem, co se wznešenějších úloh našeho žiwota dotýká. Tato beseda uspořádána jsauc ku prospěchu knihowny tamější ( čistý wýnos byl 26 zl. 30 kr. we stř. ) podala nám toho zase krásný důkaz, tím wítanější nám, že jsme se jím jaksi pochlubiti mohli milému hostu swému, p. Ohéralowi z Brna, jenž w záležitostech budaucího časopisu „ Týdenníka " práwě do Prahy zawítal, a srdečně se těšil z tohoto důkazu, jak se smýšlení národní wšech tříd obecenstwa našeho ujímá, w jaké swornosti rozliční stawowé tuto w jediném nám nyní potřebném se shodují – zkrátka jak Čechowé počínají být zase prawými Čechy. Podnikatelé byli wlastně členowé společnosti čtenářské, ale mezi hostmi byla celá Praha i s Karlínem dobře zastaupena, mnozí audowé besedy měšťanské, weliká část literatorů a hojnost mládeže Pražské naplnili hromě Smíchowských prostoru welikého sálu w Eggenbergu, k této příležitosti národním způsobem ozdobeného. Ohéralowi a w jeho osobě bratřím Morawským wolala se hlučná „ Sláwa " od celé společnosti doprowázena jsauc hřmotnau slawnostní hudbau. – Ostatně střídaly se deklamace dobře wolené i přednášené, s hudbau a zpěwem, k jehožto ožiwení hlawně přispíwali co hosté pp. Strakatý a Meyer. a p. Jakub Derdelinx odewzdal we jménu pořádku sklenářského našemu Karlu Strakatému ctí a darem pěkný skleněný pokal s obrazem Karla IV. za utěšené chwíle a za mnohé nadšení, které již tento náš wlastenský zpěwec hlasem swým mužným we společnostech našich způsobil. Nikdo neopustil besedu bez srdečného poděkowání pp. pořadatelům za tuto srdečnau prawo-českau zábawu. Kýž by duch takowý po celé wlasti se šířil! H. B.


22. duben 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: , Titulek: – Marné wolání., Autor: Havlíček, Karel
– Marné wolání. Již po nějaký čas opětují německé zahraničné nowiny a časopisy proti naší národnosti nepřátelské náběhy, posmíwajíce se dílem našemu, jak prawí, nepraktickému, neplatnému počínání, a dílem nás u milostiwé wlády naší w podezření uwádějíce. Pokud takowé články w nowinách we wlasti naší méně rozšířených proskakowaly, přečtli jsme je s opowržliwým úsměchem: nyní wšak když i Illustrowané nowiny Lipské ( Illustrirte Zeitung ) u nás dowolené a welmi rozšířené již dwakráte po sobě takowé zlomyslné články proti národnosti naší podaly ( při příležitosti slowanského bálu we Wídni a roboty w Čechách ), zapotřebí jest, abychom aspoň w několika řádcích proti takowým zrádným, zlostným a nemužským náběhům protestowali. – Zwláště w posledním čísle Illustrowaných wyřčeno jest zrowna, že prý my Čechowé popauzíme lid wenkowský ke spauře a neposlušnosti, že wšude rozšiřujeme zášť proti Němcům atd. 142 Přede wším musíme poznamenati, že jsau samy Illustrowané nowiny u maudrých a wzdělanějších Němců zahraničných w znamenitém opowržení. Dále každý wí, a kdo newěděl, nyní se z časopisů našich přeswědčiti muže, že nikoli proti Němcům zášť nerozsíwáme, owšem bráníce se proti takowým urážkám a neslušným požadawkům se strany mnohých německých křiklaunů a málomocných dobýwatelů swěta a podmaňowatelů cizých národů. Národ německý máme zajisté we wětsí wážnosti, než jej mají Angličané, Francauzowé atd. i Němci sami, že ale sebe ještě radši máme než Němce, nestydíme a nebojíme se se střech weřejně hlásati. Že jsme wěrní, upřímně wěrní poddaní krále a císaře swého, a že se pewně držíme mocnářstwí Rakauského, to wědí tito němečtí pokrytcowé lépe než my. Neboť jim známo, že národnosti swé nade wšecko si wážíme, a že jenom we spojení s ostatními národy Rakauskými tuto slabau národnost swau uchrániti můžeme. Poněwadž ale pozorují, že wláda naše národnost a řeč naši necháwá se wywinowat, nepodporujíc ji sice, ale nekladauc jí také žádných nowých překážek, a poněwadž tak zklamány jsau neslušné a soběcké naděje německých přepiatců, kteří by rádi celé císařstwí Rakauské do Němec přitrhli, a českoslowanský národ již jako za zněmčilý powažowati si zwykli: newědí nyní, kterak by zlost swau na nás wylili a wšecko ještě pokazili. Litujeme wás pánowé! ale zároweň se wám smějeme; nebudeť z wašeho mračna ani déšť ani hrom – leda trochu smradu.