11. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: W Praze dne 10. Dubna 1848, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 10. Dubna 1848. Tento den bude po 11. Březnu w paměti naší nejznamenitější. Wčera již w neděli rozdáwány byly, jakož nalepeny na hlawních budowách města Prahy ( na Museum, na Karolíně, Klementině, na technice, měšťanské besedě atd., tištěné lístky obsahu tohoto: „ Program ke schůzce Swato Wáclawské 10. Dubna w Pondělí ráno před 8. hod. Mluwiti se bude: 1. O rozšíření wýboru Swato-Wáclawského a rozdělení na sekce, k. p. k wypracowání programu ku konstitucí, k odbýwání záležitostí krompražských, pro wěci sociální, domácí atd. 2. O spojení wýboru Pražského Swato-Wáclawského s ostatními wýbory filalními w městách a obcích po Čechách, na Morawě a Slezku. 3. O spojení s ostatními kmeny slowanskými s námi sbratřenými w rakauském mocnářstwí. 4. O spolku německém. 5. O poměru wojska k nám občanům konstitučním, dokud na konstitucí přísahu nesložilo. Rownost a Swornost! " Nepotřebujeme poznamenati, že bylo ještě tenkrát, ač ne tak weliké jako před 11. Březnem, šeptání a ucha nastrkowání celé odpoledne a nawečír w neděli, než weliký pokrok nabyté swobody w tom widíme, že se pozwání a program tiskem uvveřejnily, a že bylo každému občanu možná, dowěděti se o weřejné záležitosti této a míti w ní podílu. Schůzka podle toho také wypadla. Krásné jasné jitro probudilo záhy upřímné wlastimily a swolalo je již před 1/2 8 do zahrady Swato-Wáclawské. Sál by tenkrát nebyl stačil pro tisíce shromážděných, dána tedy přednost prostoře zahradní, do níž bylo mluweno z pawlanu, kde se řečníci sešli. Místnost této zahrady je schůzce takowé welmi přízniwa, protože jde do wrchu, a hlawy jako amfiteatrálně nad sebau wyhlížejí a na řečníka díwati se mohau. — Než raděj k wěci samé. Podáwáme krátký obsah řečí w tomtéž pořádku a smyslu jak byly wedeny. Hawlíček, redaktor Národních Nowin ( česky a něm. ). Pánowé! Aučel naší schůzky je zřejmě w programu wyslowen ( čte ho ). Wčerejší zpráwy z Wídně přiwedly obrat do našeho jednání, nebude Wás tajno, že je zastaupení lidu auplné, na welmi široké basis powoleno, census není žádný, t. j. woliti může každý bez rozdílu mohowitosli, kdo je 25 let stár, wolen může býti taktéž každý občan, který je 30 let stár. Podle toho můžeme mít sněm pořádný a na nás jedině záležeti bude swobodu nabytau neohroženě hájiti, což bohdá zajisté učiníme. — Prosím Wás, abyste při dnešním rokowání bez hlasité aklamace toliko smekáním klobauků ano nebo ne, zkrátka, bez daremné ztráty času wyjewili. Odstupuji, dáwaje prwní hlas panu purkmistrowi. ( Radostné wítání. ) Dr. Strobach, purkmistr ( něm. i česky ): Ne jakožto purkmistr, za něhož jsem wčera wolen byl, ale jakožto spoluobčan Wáš přicházím w důležitau schůzku tuto, w důležitau proto, že z ní mají býti woleni audowé onoho wýboru, který bude náwrhy k zákonům činiti a o wěcích pojednáwati, které na budaucím sněmu ustanoweny a tudy pro Prahu a celau zem žiwotní otázkau budau. Předewším jest otázka, má-li být určen počet těch, kteří se k wýboru Swato-Wáclawskému přiwoliti mají, a má-li se druhý wýbor pod zpráwau nejw. purkrabího p. hr. Stadiona s našim spojit? Hlasowé z lidu: Druhý wýbor není z lidu wywolen. Wýbor národní musí mít naší důwěru. Strobach: Rozumějte, že tu má být porada, zdali wýbor a jeho wěci swau wnitřní cenau, swau dobrotau obstojí. Hawlíček: Myslím, že se není třeba obmezowati a upautati na počet, kdežto není weliký rozdíl, je-li členů wýboru něco pod nebo přes 100. ( Přijato absolutní wětšinau ). Uffo Horn ( německy ): Dříwe než přistaupíme k prowolání nowě wolitebných členů, tážu se Wás we jménu wýboru měšťanského, který wším práwem wýborem Swato-Wáclawským se nazýwá, jakož i články dobyté we Wídni články Swato-Wáclawskými ( Skt. Wenzels-Artikel ), na památku onoho přepamátného dne 11. Března, kde jste prwní hrdinstwí politické wykonali, tažu se Wás, máme-li Waši důwěru, a zdali jsme jí wšudy zadost učinili? ( Ano! ) Tážu se Wás, budeme-li důwěru Waši i dále ještě míti a spoléhajíce se na ní, můžeme-li i dále tak neohroženě prawdu hájiti, jako jsme posud s Waši pomocí činili? ( Hlučné přiswědčowání ). Waše wolání, které nám pochlebuje – než co prawím pochlebuje – které nás šlechtí, je nám radostným důkazem, že se we Wás utwrzuje onen duch odhodlaný, rekowský, nímžto jste žiwot swůj oswědčili; hlas Wáš sestawuje nás wywolené w celek, který bude pewně státi jako skála; zlomiti a rozkotati musí se na této hrázi wšechna reakce, a mužowé wýboru Wašeho odwolají wšem ošemetným protiwníkům swobody zbraní weřejnosti a rázností. ( Pochwaly. ) Strobach: Newywratnáť wůle naše, abychom se na odpor stawěli každé reakcí proti práwům propůjčeným nám od krále našeho. Působení naše musí se z Prahy na celé Čechy i na Morawu rozšířiti, pročež spojení s těmito newyhnutelně jest potřebné. Swoboda, swoboda w každém ohledu budiž hájena, a protiwníkům této jakýmkoliw mocně se opírati budeme. ( Hlučná pochwala. ) Wodka, štud. práw: Hodlám přečísti několik jmen těch, o kterých se myslí, že by mohli býti woleni. Prosím wšak, aby přijati byli jenom ti, kteří mají wskutku důwěru, a kteří se za schopné uznají k wedení weřejných wěcí. Zapomeňte při tom, milí přátelé, na wšechny osobní poměry a domácí čili priwátní ohledy, pusťte mimo sebe wšechen hněw na toho neb onoho, a wolte mužů řádných, aby důstojně stáli u weřejnosti. Neboť wězte, že zrakowé celých Čech na nás jsau obráceny, a že je dosti zlomyslníků zde jako na wenku, kteří nejen tajně práci naši podkopáwají, ale i weřejně haniti a tupiti nás se neostýchají. Což newíte, že jsme weřejně nazwáni byli rotau zlosynů ( nemilé pohnutí ), my, jenžto by wšechno nasadili a do posledního obětowali k oblažení národu svvého, my, jenžto zde stojíme wšickni za jednoho a jeden za wšechny! Hawlíček: Zwláště z ohledu národností je třeba, abyste pánowé neměli žádné ohledy, žádnau zášť. Zde se jedná o wšeobecné dobro, Čech, Nečech, každý má w něm stejného podílu. Jaké zapotřebí jest, aby ze wšech stran wýbor wywolen byl, by pak kroky jeho ode wšech podpory a záštity nalezly. ( Ano! ) Strobach: Co pan Hawlíček o národnosti prawí, musím o náboženstwí také hlásati, i slušno jest, aby protestanti a israelité nebyli wylaučení. Wodka: Tedy některá jména: Strobach, náš p. purkmistr. ( Náramné sláwy wolání. ) Strobach: Děkuji Wám za waši upřímnau podílnost a důwěru we mne. Jsem sice jeden z nejmladších měšťanů Pražských, awšak uznáwám důležitost doby této, w které mi popřáno jest, oswědčiti se we smýšlení swém. Doufám že mi bude možná dokázati Wám, že Wás w důwěře Waší nezklamu. Wodka: Následují jména: Dr. Witák, Dr. Fanta, Dr. Hamrník, Dr. Ratzenbeck, Dr. Rozkošný, Richter Prokop zlatník, Schwertner mechanik, Dr. jur. Hofmeister, 24 Dr. jur. Jos. Majer ( majorita pro, minorita contra ), Dr. Hauschild, Wáwra Matěj, mlynář ( již dříwe wolen ), Dr. jur. Horáček, Kinzelberger, ( až posud při každém jménu pochwala ). Dr. Chrudimský ( slabá aklamace, ostatně ticho, několik hlasů proti ). Hawlíček: Zdá se, že zde není auplné srozumění; nemožnáť to wěc, aby každého wšechny tisíce, co je wás zde, znáti museli; kdo koho nezná, nemá hlasu ani pro ani proti. ( Hlasowé z lidu: čtěte dále! ) Uffo Horn: činím tuto náwrh aby byli woleni tři wrchní kommandanti národní gardy, to jsauť: Haase, Schebelka, Bernt. ( Silná opposice: Ne, ne! ) Wodka: Dr. Daníček, Dr. Brzorád, Carda winárník, Rott Vincenz kupec, Welc sekretář, Rieger Fr. Ladisl. Strobach: Wytrhuji wás poznamenáním, že máme potěšitelnau zpráwu, že se náš horliwý tento krajan zejtra již nawrátí z cesty – – ( Hlasowé: Wítán buď! ) Wodka: Wesemann, měšťan, Tyl Branimír, Hanžák, zlatník, Rywola krejčí, Linke měšťan, Nikodém měšťan, generál Beer ( hlučné wolání ne! ne! ) Dále ze spisowatelstwa i Palacký, Egon Ebert, Šafařík, Hawlíček redaktor, Erben, Moriz Hartmann, Alfred Meissner, Kaubek professor, Hickel redaktor, Dr. Čejka, Nebeský, Klučák red., Hanka, Malý red., Tomíček, Sabina red., Prof. jur. Schneider, Pospíšil knihtlačitel ( již dříwe wolen ), Landau knihtlačitel. ( Wezměte wšechny! ) Strobach: Nezapomeňte pánowé na zastaupení duchowenstwa, w jehožto rukau wychowání mládeže nejwíce spočíwá. Dr. Brauner: My se nalezáme posud na sotwa ještě wyrownané půdě nowých poměrů. Wšeobecná swoboda činí základ našeho nynějšího postawení. Nejdůležitější musejí být pro nás wůdcowé mládeže, a to je duchowenstwo a učitelstwo. U duchowenstwa činíme rozdíl mezi privilegovaným a neprivilegowaným; toto poslední je w zastaupení potřebnější pro nás, protože mu mládež odewzdána jest. [ Nawrženi a prowoláni jsau: ] Wlček kněz církewní, Růžička katecheta, Tesař, far. Krolmus, Dr. Bolzano, Filip učitel, Wenzig prof., Klicpera prof., Swoboda prof. malostranský, Smetana prof., p. Štulc kněz církewní, Košut pastor ewang.; konečně: hrabě Erwin Nostic, hrabě Albert Nostic, hr. Friedrich Deym, baron Neuberg, Camil kníže Rohan, hr. Wilém Wurmbrand, hr. Bouquoi. Hlas z posluchactwa: Učiněn zde náwrh, aby také studující měli podílu na wýboru národním, a aby se aspoň každé fakultě jednoho wywolence posílati k poradám powolilo. ( Ano, ať si wywolí wýbory! ) Strobach: Pánowé! máte-li důwěru w nás, ponecháte to uznání wýboru wywoliti a potáhnauti k sobě do porady zkušených mužů jakéhokoliw stawu, kromě wywolených a přijatých? ( Ano! Ano! ) Ruppert: Welice důležité je nyní i spojení s wenkowem, bude tedy hlawní péče naše na to obrácena, abychom se s městy a obcemi po celé zemi srozuměli, jejich potřeby za předmět swých porad sobě obrali, a tak swazek celé země silně utužili. Podpíráni Waší upřímnau wůlí a wytrwalostí podaří se nám pak tento těžký úkol, udržeti i dále ten příkladný mír, jakým jsme se posud krásně před swětem oswědčili. Uffo Horn: Žádáme wás mimo to, abyste se neuráželi na některých wadách a neshodnostech w našem rokowání, protože jsme wšickni w žiwlu parlamentním posawáde děti. Waše příkladné chowání ručí nám za dobrý rozkwět tohoto zřízení konstitučního. Strobach: Jsa srozuměn se wším tím co ostatní pánowé pronesli, myslím že jsme úlohu dnešní schůzky wykonali a že se rozejdeme, nemá-li žádný wíce co přednésti a nebo namítnauti. Hlasowé: Ostatní články programu! O něm. spolku! Hawlíček: Myslím pánowé, že to bude whodněji moci býti předmětem nynějších porad, ku kterým bude newyhnutelně wětšího locale zapotřebí, nežli bylo posawádní u sw. Hawla; snad w Konviktě, nebo kdekoliw wýbor sám za dobré uzná ( Ano! ) Wodka: Ještě ku konci wyslowuji žádost, že se od nynčka wýbor Swato-Wáclawský rozšířený nazýwati má wýborem národním. ( Wýbor národní! národní! ) Tím bylo jednání ukončeno a radostně rozešli se w nejlepším pořádku zástupowé jako byli přišli. Weliký list na rohách oznamuje dnešního dne: „ Národní wýbor. Dnešní národní shromáždění w zahradě Sw. Wáclawské uzawřelo jak následuje: I. Rozšíření Sw. Wáclawského wýboru následujícími spoluaudy: Bolzano, Dr. Theol. Brzorad, Dr. U. J. Buquoi, hrabě otec. Čejka, Dr. M. Daníček, Dr. J. U. Deym Fridrich, hrabě. Ebert Egon, spisowatel. Erben, spisowatel. Fanta, Dr. Filip, učitel. Hamerník, Dr. M. Hanka, custos. Haniak, zlatník. Hartmann Moric, spisowatel. Hauschild, Dr. J. U. Hawlíček, redaktor. Hickel, spisowatel. Horáček, Dr. J. U. Hofmeister, Dr. J. U. Chrudimský, Dr. J. U. Kaubek, professor. Kinzelberger, kupec. Klučák, redaktor. Klicpera, professor. Košut, pastor. Krolmus, farář. Linke, měštan. Landau, kněhtlačitel. Malý, redaktor Majer, Dr. J. U. Meissner, spisowatel. Nebeský, spisowatel. Nostic Albert, hrabě. Nostic Erwein, hrabě. Nikodém, měštan, Palacký, historio graf. Pospíšil, kněhtlačitel. Příbram, fabrikant. Ratzenbeck, Dr. M. Richter Prokop, zlatník. Rieger, Dr. J. U. Rohan Kamil, kníže. Rott, kupec. Rozkošný, Dr. J. U. Rywola, krejčí. Růžička, katechet. Sabina, redaktor. Schneider, professor. Smetana, professor. Schwerdtner, měštan. Štrobach A., Dr. a purkmistr pražský. Swoboda, professor malostranský. Štulc W., kněz církewní. Šafařík, professor. Tesař, učitel. Tomíček, spisowatel. Týl Branimír, měštan. Wáwra Matěj, mlynář. Welc, sekretář. Wenzig, professor. Wesemann, měšťan. Witák, Dr. J. U. Wlček, kněz církewní. Wurmbrand Wilém, hrabě. II. Spojení Sw. Wáclawského wýboru s prozatímní komisí pod presidentstwím J. O. nejwyššího pana purkrabího má se hned žádati, a spojený wýbor jmenowati se národním. III. Studenti ať si z každé fakulty jednoho studenta ze sebe wywolí do Národního wýboru. IV. Národní wýbor at si přibere k poradě muže zkušené dle uznání. V. Národní wýbor at wstaupí w dopisowání a spojení s ostatními obcemi městskými a wenkowskými. VI. Ostatní punkty programu we schůzkách swých weřejných ať wezme hned do porady. W Praze dne 10. Dubna 1848. "


13 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Slováci, Titulek: [Překlad polemiky J. Kollára z němčiny], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
– Kollár uweřejňuje w Presse oswědčení, jež tuto doslowně klademe: W č. 83 tohoto listu ( Presse ) prawí se: „ Dle wyřknutí slowenských důwěrníků we Wídni má býti jazyk maďarský podržen za auřední na Slowensku, protože prý wětšina wzdělaných Slowáků jazyka slowenského zběhlí nejsau. " Táži se, kde a od koho wyřknutí toto bylo učiněno, a mohli-li důwěrníci wůbec pustiti z úst takowýto sám sobě odporující nesmysl; nebo kdyby Slowáci nebyli w žiwotě a w auřadě zběhlí jazyka swého mateřského, jakž by mohli býti zběhlí jazyka cizého, maďarského? Kdyby se nemohli smluwiti s lidem w jazyku národním, jakž by to mohli dowésti w jazyku národu jiného? Což jim bude lid lépe rozuměti, když mu budau z auřadu mluwiti maďarsky raději nežli slowensky? A může-liž nyní podlé zásady rowného práwa wšech národností a jazyků we státech rakauských také jen wolen býti na auřad někdo takowý, který nerozumí jazyku lidu, u něhož auřaduje? Dále se prawí we článku, wyňatém z Pešťanského kurýra: „ J. Kollár miluje wšechna nářečí slowenská stejnau wraucností, proti tomu wšak, jenž by mu měl býti nejmilejší, proti slowenskému, jest nesprawedliw. " Že w tom wězí patrný nesmysl, widí každý na prwní pohled. Neboť miluji-li wšechny stejnau wraucnoslí, musit se láska má wztahowati newyhnutelně i také na nářečí slowenské. Nikdy jsem nebyl proti domácímu užíwání nářečí slowenských, wždyť pak sám mluwím se wšemi Slowáky slowensky; arci ale jsem proti tomu, aby jakožto nářečí pokrajinné zawedeny byly do literatury a za jazyk písemní a do nekonečna rozmnožowaly písemní jazyky slowanské. Že jsem proti nářečí slowenskému nesprawedliw nebyl a nejsem, dokázal jsem dílem sbírkau swau slowenských národních písní we wšech nářečích, které we dwau silných dílech wyšly, dílem skutečným užíwáním dobrých slow, wýrazů a konstrukci slowenských, jimiž jsem we spisech swých obecný poklad písemního jazyka hleděl obohacowati a zdokonalowati. Tak jako Denis, Bauernfeld, Kastelli a Lewitschnigg a jiní spisowatelé rakauští proti rakauskému; jako Wieland, Schiller a jiní Šwábi proli šwábskému, jako Geszner, Müller a jiní Šwýcarowé proti šwýcarskému, jako Kant, Hegel a jiní Prušáci proti pruskému, jako Klopfstock, Göthe a jiní Nížní Němci proti nížnoněmeckému nářečí nebyli nesprawedliwí proto, že spisy swé psali písemním jazykem ušlechtilejším a obecnějším: takž nejsem já nesprawedliw proti slowenským wedlejším a podnářečím proto, že jsem psal wzdělaným jazykem českoslowanským, u Slowáků již po století užíwaným a rozšířeným. Jan Kollár.


20. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W čísle 82 Lloydu podal jistý Pražský dopisowatel se znamením [ křížek ] překlad prawidel slowanského klubbu w Kroměříži, wyňatý z Národních Nowin, že prý je s úžasem četl. Onen p. dopisowatel nechwálí sice wůbec klubby, ale slowanský již dokonce, poněwadž snad ministrům drobet nepohodlný jest. Proti slowanskému klubbu nyní již po nějaký čas brojí wšechny min. časopisy od Oest. Corr. w Holomauci až do rytířsko-kupeckého Lloydu, jenž se zdá být korauhwí celé té strany, a we wšech widíme zřejmau neb skrytau, často welmi chytře přestrojenau snahu, zrušiti slowanský klubb a uwesti nedorozumění mezi audy jeho. My pozorujeme již po nějaký čas tato pokaušení ministerských lidí, a znajíce dobře každau osobnost a každau stránku slowanského klubbu, prohlížíme též každé fintě ministerských časopisů až na dno, ale wždy s tím pewným upokojením, že mužowé klubbu slowanského též tak dobře jako my rozumějí, kam se wlastně bije w ministerských časopisech. Jisto jest, že slowanský klubb, pokud se udrží pohromadě, též udrží we wšech čistě politických wěcech přewahu we sněmu, stoje mezi protirakauskau Lewicí a wěčně ministerským Centrum, tak že se mu před swětem žádná přepiatost wyčítati nemůže. Proto práwě je ministerstwu nepohodlný, a ono by příliš rádo z něho tolik audů aspoň odstranilo, kolik zapotřebí jest succursu k Centrum, aby mělo wětšinu hlasů wždy jistau pro každý náwrh ministerský. Proto také píše onen Pražský dopisowatel do Lloydu, „ žeby rád wěděl, zná-li swět konstituční takowé politické strany, jako slowanský klubb, které by swobodnému přeswědčení audů swých takowé okowy dáwaly! To prý jest již fakce, intrika a spojené působení lidí přeswědčení nemajících a cizí přeswědčení neuznáwajících. Také prawí onen dopisowatel, že jsau w slow. klubbu mužowé, kteří dříwe konservatiwní zásady zastáwali a nyní se při nowých wolbách skrze weřejné listy Riegrowy sesíliti chtějí schwalowáním kandidátů, kteří slauží nejradikalnějším, ba republikánským aučelům! “ Radili bychom wůbec ministerské straně, aby s republikány nestrašila bez potřeby; přijde čas, že oni se sami ohlásí; pokud ale to nečiní, nač ministerská strana sama je swoláwá; zkušenost učí, že sama monarchická, nepoctiwá reakce býwá nejwětší příčinau republik, jako máme příklad we Francauzích. – We slowanském klubbu alespoň ať je nyní nehledá! Že ale onen Pražský dopisowatel do Lloydu tak málo studu měl, slowanskému klubbu nějaké násilnictwí při hlasowání předhazowati zrowna po uwedení prawidel klubbu, z kterých jedno zní, že každý, kdo dle uzawření klubbu we sněmu hlasowati nechce a nemůže, oznámiti má swé příčiny. Práwě slowanský klubb jest w ohledu tomto nejliberalnější, a každý aud může jinak hlasowati, než klubb uzawřel, jen když to dříwe ohlásí, aby klubb wěděl, na kolik hlasů s jistotau počítati může. W jiných klubbech se audowé, kteří jinak hlasují, než se uzawřelo, zrowna wylučují! Nač tedy lháti? nač wytýkati slowanskému klubbu wěci, které jsau zhola neprawdiwé? Ostatně také z jiných stran, ač může-li se p. Neustadt Pan Neustadt, známý dopisowatel do Const. Blatt, přistaupil již za weliký plat k ministerskému Lloydu, pak ale z příčin pauze peněžitých ( ne politických ) opět odstaupil, a nyní dělá sice opposici proti ministerstwu, ale jak se zdá jen proto; aby ještě pod wýnosnějšími wýmínkami opět byl u ministerstwa přijat. Z té samé příčiny brojí též p. Neustadt we swých „ Politische Briefe “ také welmi šikowně proti českým poslancům, práwě aby ministerstwu ukázal, jak dobře by mu slaužiti mohl, kdyby mu dobře zaplatilo. My na takowé narážky p. Neustadta odpowídati nebudeme, abychom jemu tím práwě sami pomohli k tomu, oč pracuje. Red. nazwati jinau stranau než ministerskau wytýká se slowanskému klubbu, že sestawen jest ne podle politických zásad, nýbrž podle národnosti. Ale což w tom diwného. U Němců panujících posud w celém Rakausku není diwno, že buď na Lewici, buď w Centrum sedí, zrowna tak jako u Slowanů, kteří wšichni až dosawad odstrčení, a helotowé w Rakausích nyní se k tomu aučelu spojili, aby sobě na ústawním sněmu wymohli stejná práwa s Němci. To jest hlawní účel Slowanů při tomto sněmu; oni bojují o swé bytí, neb nebytí, o politický žiwot swého národu, a proti tomuto účelu jest wšechno ostatní jen maličkost. Až bude konstituce hotowa, až budau mít Slowané skutečnau rownopráwnost s jinými, pak na budaucích sněmich není pochybností, že budau Slowané i w Centrum seděti a na wíce rozmanitých stran se děliti; kdyby to ale nyní učinili, a nyní, kde beztoho ani ještě jisto není, podaří-li se jim wšem dohromady spojeným docíliti rownopráwnosti a kdyby se prawím nyní rozděliti, zasluhowali by pro neswornost swau sprawedliwau kletbu potomstwa. A komu pak se nelíbí také swornost mezi Slowany? Zrowna těm, proti kterých nadwládě se Slowané spojili, a co se mému úhlawnímu nepříteli nelíbí, to mi jistě není na škodu! Dixi.


19. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Naše politika, Titulek: Rakausy, Autor: Havlíček, Karel
3. Rakausy. Nad Rakauskem sebraly se nyní bauře a mraky, ale newí se bude-li z nich padati zhaubný hrom aneb aurodný dešť. Jsme přeswědčeni že Rakausko při celém těžkém stawu swém přece ještě s wětší welebností a mohutností powstati může z rozhodné doby této, bude-li maudře a dle okolností říditi kroky swé. My Slowané západní, Slowané swobodní, Čechoslowané, Jihoslowané a Poláci pewně stojíme s rakauským císařstwím, powažujíce je za přirozenau pásku, která nás bratry rozené auzce k sobě wáže a we spojení tuží proti wšelikému nebezpečenstwí. Mrzelo nás Čechy, mrzelo Jihoslowany, mrzelo Poláky, že we Wídni zawlály barwy rewoluce německé – ba republiky německé, může se snad říci! Rádi zapomínáme na tuto dobrotiwau slabost naší wlády, s kterau se proti wlastnímu prospěchu swému dala do rukau Frankfurtských německých patriotů! Ale co tomu řekne časem swým historie, že Praha zachowala barwy rakauské, když je sama Wídeň, sama wláda wídenská opustila! Ó ironie osudu! Čechowé jsau rakauštější než Rakušané sami! My w Praze, my w Záhřebě starali jsme se lépe a wytrwaleji o wáš prospěch! – A wšak doufáme, že wláda se upamatuje na nás a na sebe; my si přejeme aby we Wídni wlály barwy jen rakauské ne ale německé — my nejsme Němci, a takowé my prawí 28 milionů lidu s námi. Uwažte toto pánowé u wlády! Wyřkněte konečně tu zásadu, že jest císarstwí rakauské spolek rozličných národů stejné důstojnosti, stejného práwa, z nichžto žádný žádnému neslauží. Tak jedině bude pewně stát říše rakauská: ale co německá říše rozpadne se zajisté co newidět. Kýž by již konečně přestala wláda wídenská kojiti se nějakau nadějí na korunu císařstwí německého, která zajisté nebude nyní lepší než byla za Karla IV., jenž prawil: „ Chci raději být bohatým českým králem než chudým německým císařem! "! Kýž by již konečně odwrátila wláda wídenská oči swé od Wlaska a od Německa a obrátila se na tu stranu, kde jest jí wykázáno pole k slawné činnosti. Již slawný krajan náš pán Albrecht Waldšteyn, wéwoda Friedlandský, radil před 200 lety císaři k takowé politice. W saukromých jeho dopisech k císaři, které posud zachowány jsau, radí wýslowně aby císař upustil od rad Jezowitů, aby nechal wálky náboženské ( s protestanty ), která jen nepřátelstwí proti císaři plodí, ale aby se obrátil na Turecko. Kdyby byl tenkráte císař raddy tohoto slawného Čecha uposlechl, mohlo být Rakausko nejmohútnější země w Ewropě, mohlo být weliká říše Slowanů swobodných. Tenkráte by byla i naše wlast česká zase rozkwětla, germanisace násilná nebyla by wyhubila tolik tisíců a tisíců Slowanů! Waldštejn padl – oběť Jezowitů. Co se ale tenkrát před 200 lety nestalo, může se posud státi. Posawad panuje w Turcích despota asiatský a jeho drábowé hubí lid tichý slowanský, jenž úpí pod břemenem cizonárodního otroctwí. Slowané w Turcích hledí na wykupitele spolukmenowce swé do Rakaus, očekáwajíce od těchto swobodných bratří swých dar swobody a samostatnosti národní. Na této straně po Dunaji kwete pro Rakausko blaho a welikost, ne ale we Wlaších, ne w Haliči. Skoda na stokrát peněz a krwe we Wlaších! Škoda toho nákladu, který wynaložen jest na poněmčení Haliče! Wyhozeno, marně wyhozeno. Lepší odměnau byla by wděčnost celého národu polského, než Halič prowincie nesprawedliwě dobytá a hrůzau držená při mocnářstwí. Nepochybujeme, že celé Polsko, kdyby zas nyní powstalo na swět, wěrným bude spojencem Rakauska, wěrným spojencem Čechů a jižních Slowanů. Bylať by to pěkná mohutnost od břehů baltických až k břehům Středozemního moře, lepší než weškeré Německo!


29. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: V Praze dne 28. října, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 28. října H. B. – Doslýchá se z rozličných stran, že sl. ministerstwo oswěty zwláštní záměr má zwelebiti wysoké školy Pražské w ohledu slowanské filologie. My wěříme této powěsti zwláště na základě některých skutečných již kroků sl. ministerstwa w tomto ohledu. Zdá se nám wšak, že při tom ministerstwo oswěty hlawně wědeckau filologii na zřeteli má: my ale bychom rádi na jednu wíce praktickau stránku a důležitau pro nás zřetel sl. ministerstwa obrátili, aby snad, jestli uzná důwody naše za platné, náwrh náš uskutečnilo bez ohledu na to, že od strany opposiční wychází. My totiž litujeme již dáwno toho, že mládež naše ani w Praze dobré příležitosti nemá, naučiti se prakticky a pro žiwot nářečím slowanským w Rakausích zdomácnělým. Kromě polštiny newyučuje se zde w Praze žádnému jinému nářečí. Každý ale, kdo powahu krajin zwláště od Rusínů a od Jihoslowanů obydlených ze zkušenosti zná, bude wěděti, jak weliký nedůstatek tyto země mají literárně wzdělaných lidí wůbec, zwláště ale technických mužů w nejširším smyslu toho slowa. Podíwejme se do aurodných a od Boha požehnaných krajin rusínských a jihoslowanských, a najdeme hospodářstwí, lesnictwí, stawbu wodní, cesty a průmysl wůbec skoro ještě jen w přirozeném stawu, a hlawní příčina toho jest nedůstatek lidí w těchto uměních cwičených. Nyní kdežto pro tyto slowanské kraje nastala doba samostatnosti domácí, budau hlawně na zwelebení wlasti swé w tomto ohledu dbáti, a ohlížeti se po lidech schopných k podobným oprawám. Než by sami ze sebe tolik potřebných lidí nabyli, muselo by nanejméně asi půl století uplynauti a cizých wzdělanců k tomu ke wšemu powolati sotwa se uzná za prospěšné ze slušné pečliwosti o zachowání swé čisté národnosti. Známo jest ale, že w Čechách máme weliký počet přebýwající mladých lidí w těchto oborech technických a jiných wycwičených, kteří skoro ani místa nemají. Kdyby se tedy takowým lidem nyní a pro budaucnost poskytla zde w Praze příležitost, naučiti se prakticky nářečí jihoslowanskému a rusínskému, welmi dobře by se i nám i těmto slowanským kmenůw poslaužilo. Za půl léta naučí se každý Čech tolik z každého jihoslowanského nářečí, co pro obyčejný žiwot potřebuje, a přesídliw se do jihoslowanské země, bude tam za krátký čas s ohledem jazyka jako domácí. Jsme přeswědčeni, žeby se naši wzdělanci w těchto sbratřených krajích milerádi přijali a žeby zemím těm až do té doby dobře poslaužiti mohli, kde budau míti samý důstatek swých wlastních wzdělanců. A celý tento účel dá se s příliš malau obětí uskutečniti, kdyby totiž slaw. ministerstwo zde w Praze jednoho Jihoslowana a jednoho Rusína za učitele ( docenta ) weřejného swé materčiny ustanowilo. Jsme přeswědčeni, žeby se k těmto místům zwláště mnoho našlo konkurrentů. My o potřebě a užitečnosti tohoto ustanowení jak pro nás tak i pro dotčené kmeny slowanské pewně přeswědčeni jsauce, doufáme, že náš zemský sněm sám na wlastní zemské autraty tyto učitele usfanowí ustanowí, kdyby slaw. ministerstwo nutnau potřebu toho neuznalo.


30. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [Pověstný pěvec], Autor: Havlíček, Karel
Duprez powěstný zpěwec byl w Marseilli. Na důkaz hluboké úcty k nesmrtelnému virtuosovi wěnowali mu občané tamější skrze zwláštní deputaci — jitrnici!


1. duben 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: – Příspěwky na Pražskau wzorní průmyslovau školu., Autor: Havlíček, Karel
Welice nás potěšila tato již třetí sbírka z města a okolí Mělnického, a ještě naději máme, že když panstwí Mělnické, město a pak tamější paní zwláštní sbírku uspořádali, že jistě také welebné duchowenstwo, které se jinde při tomto účelu nejwíce wyznamenalo, a tuto ještě se nepřipojilo, nás co nejdříwe něčím obzwláště příjemným překwapí, a to tím wíce, an také mnohá jména obywatelů města pohřešujeme, do kterých celau důwěru máme, že přewelkau potřebu této školy pochopili, neb i těm nebude nepowědomo, že se wzdělanost nejlépe tím spůsobem dokáže, když swým spolubratrům ke wzdělanosti nápomocni býti se přičiníme. – Spanilomyslnost wysoce ctěných paní Mělnických jest owšem prwní takowý úkaz we wlasti naší, neboť se posud nepamatujeme, aby kde jinde paní společně byly nějaký wlastenecký ústaw podporowaly: naopak se welmi často bolestně pohřešowalo u krásné pleti naší ono národní smýšlení, láska k wlasti, kterau se Polky tak wyznamenáwají a pro kterau také w celé Ewropě wážnosti užíwají. Red.


26. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: [otisk proklamace knížete Windischgrätze], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
23 října. Práwě wyšla tato proklamace kn. Windischgrätze: Obywatelům Wídně! Maje nařízení od JMC. a jsa opatřen wším plnomocenstwím, abych položil meze nynějšímu we Wídni panujícímu nezákonnímu stawu, spoléhám na upřímnau a silnau podporu wšech dobře smýšlejících obywatelů! Obywatelé Wídeňští! Waše město jest pokaleno krutými činy, jenž prsa každého počestného muže naplňují hrůzau; ono jest posud w rukau malé, ale odwážliwé a žádné hanebnosti se nelekající strany. Wáš žiwot, waše jmění jest wydáno swéwůli hrstky zlosynůw, wzmužte se a následujte hlasu powinnosti a rozumu; we mne naleznete a obnowiti pokoj a pořádek we Wídni. Tímto se prohlašuje město, předměstí a jejich okolí do stawu obležení, wšechny ciwilní auřady stawí pod auřad wojenský, a proti přestupníkům mých nařízení oznamuje se náhlý saud. Wšichni dobře smýšlející nech jsau pokojní; bezpečnost osoby a jmění hájiti, bude má nejhlawnější péče; naproti tomu ale propadnau odpůrní wší přísnosti zákonů wojenských. W Břeclawi dne 20. října 1848. Kníže Windischgrätz, polní maršálek.


23. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: [Slovanský bál]., Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. Z Wídně. Slowanský bál. Záhřebské německé nowiny mají následující dopis z Wídně: „ W letošním masopustě bude slowanský bál dne 9. Unora w sále Žofínském. Wíme, že mnozí páni a damy w Chorwátsku projewili přání, tento bál letos nawštíwiti, pročež si pokládáme za čest je i druhé wlastence a wlastenky we jménu wýboru slowanského bálu pozwati. Žádáme pány a damy, aby slowanský bál, možnáli, w národním kroji náwštěwau poctíti ráčili; tím by wyhowěli i smýšlení zdejšího slowanského obecenstwa i rázu slowanského bálu, w němž budau weškeré wětwe Slowanů rakauských swé zástupce míti. Díky buďtež rychlému a pohodlnému spojení sídelního města s ostatními krajemi. Bogdan. “ Slowanům Wídenským oznamujeme, že wstupní lístky do toho bálu dostati lze od 1. do 9. Unora w bureau wýboru: We městě, Kohlmarkt č. 254. na II. poschodí wždy od 11—1 a od 3—6 hodin. Red.


27. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: , Titulek: [Žádost o neužívání cizích slov], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Tyto dni dostali jsme následující přípis: Národní Nowiny jsau pro celý národ, pro učeného i pro neučeného, a k tomu druhému druhu lidu w naší milé wlasti náleží dosawad wětší díl, ku kterému í já náležím; - w těchto nowinách ale nám přichází tak často slowa cizá, kterým bez pomoci slowníka nerozumíme ( a kdo má ze sprostého lidu hned slownik pří ruce? ), jako jsau: demokrat, aristokrat, reakcionář; dynastie, despotie, sympathie, hierarchie, amnestie, associace, souverenita; absolutní wláda, foederalistická zásada, internationalní reforma, socialistická strana atd. U powážení, že nase milá řeč dosti bohatá, cizých slow nepotřebuje, osmělil jsem se žádati, abyste tu lásku k národu měl a těch cizých slow wíce nepotřebowal, nýbrž w jiném, srozumitelném smyslu k národu mluwil, začež doufám že Wám každý občan naší milé wlasti srdečné diky wzdáwati bude. Musíme se přiznati, že se nás tato důtka wším práwem týká, poněwadž častokrát pro čerstwost cizého slowa wšeobecně již uwedeného užíwáme, kde by skutečně čistě slowanské též tak dobře poslaužilo. Zároweň ale musíme ubezpečiti onoho wáženého p. dopisowatele, že prowedení jeho zásady wždy možné není, a že pro mnohé pojemy, jako ku př. demokratie, aristokratie atd. skutečně whodných slow nemáme, a že takowá slowa we wšech ewropejských jazycích w užíwání jsau, jakožto slowa nyní již wšem jazykům obecná. Strany takowých příprawujeme beztoho kratičký slowníček s wýklady těchto slow, který co nejdříwe k Nár. Nowinám jakožto přílohu přidáme. Tak snad jeho žádosti auplně se wyhowí. Redakce


7. září 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Štulcovy pomněnky a Wolfgang Menzl, Autor: Havlíček, Karel
Štulcowy Pomněnky a Wolfgang Menzl Kdož nezná powahu našeho Štulce, duši ohniwau a jemnau, stojící mezi dwěma nepřátelskými živly, které hýbajíce nynějším swětem, w ustawičném nebezpečenství potřenu býti 287 od jednoho z nich neb od obau zároweň? Práwě w Pomněnkách r. 1845 wydaných jewí se nejzřetelněji celá ona individualnost Štulcowa a zároweň jsau tyto znělky ustawičnými ozwěnami wlasteneckého i náboženského ducha. A jak se setkal s naším Štulcem Wolfgang Menzl, nenazýwaný jinak po německu než „ Franzosenfreszer “? Takto: náš profesor Wenzig wydal zdařilý německý překlad Štulcowých Pomněnek, a onen německý kritik podáwá o nich we swém časopise „ Literaturblatt N. 5 “ následující mínění, které zde jakožto curiosum doslowně přeložiti musíme, aby i čtenářstwo naše poznalo smýšlení o nás jednoho z nejwýtečnějších německých literatorů a recensentů: „ Wýrodek to ( t.j. Pomněnky ) w Čechách po nějaký již čas se zmáhajícího panslawismu, pln wzteklého newražení a zášti proti Němcům. Jestli to důkaz, jak málo národního taktu naši němečtí spisowatelé a kněhkupci mají, mohauce takowé wěci překládati a německým čtenářům schwalowati. Mezi jinými opěwá básník bojiště Kolínské, kde jak známo Fridrich Weliký prwní strašnau porážku utrpěl; toto wítězstwí Rakušanů nad Prusy osobuje se zde, s úplným neuznáwáním dějepisu, co wítězstwí Slowanstwí nad Germanstwím. – – – Ano skromný pan Wěnceslaw Štulc se posadí na Sněžku ( nepomně, že ji nemůže ani českým jménem jmenowati ) a přiwlastňuje zkrátka panslawismu Slézsko a Lužici jako staročeská příslušenstwí. Panowé tedy snějí, že někdy we Wratislawi, Zhořelicích, Žitawě, a proč ne i w Drážďanech, Lipsku, Berlíně ano i w Hamburku slowansky se bude mluwiti a že se tam wyhubí wšeliká památka Němců? “ Widíme, jaká jest zaslepenost na swětě, když člowěk mermomocí widěti nechce. Ejhle! nebudeme se snad k wůli p. Wolfgangowi Menzlowi we Štutgartě z toho smět radowati, že jsau wšeteční Prušáci od našich poraženi u Kolína! Ba práwě, pane Wlkodláku Štutgartský! budeme se z toho radowati a radowali bychom se ještě wíc, kdyby i u Lobosic, u Prahy, a wšude jinde byli býwali poraženi: tak by aspoň naše Slézsko krásné nebylo propadlo, a stálo by posud co skwělý kámen na koruně české! Nediwíme se ostatně p. Menzlowi, že nezná čistě české jméno Sněžky naší, mysle, že jsme čekati musili, až nás jeho krajané naučí, že se jmenuje „ Schneekoppe “: ó! milý starý recenzente Štutgartský! jak teprwa zpláčeš hořkými slzami, až wydá Palacký swůj topografický slowníček český ( nelekej se, bude to již letos ), z kterého se ukáže, jak se někdy wšechna místa nyní zněmčená po Baworské a Saské hranici čistými českými jmény jmenowala, patrný to důkaz, že tam Čechowé sídlili, a že jsau nynější německá jména jen zkažena z českých! Ostatně ale zůstaňme každý při swém! a ráčejí nám odpustit, pane Menzl! že jsme Češi, my za to nemůžeme! H. B.


23. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [Gilotina. Loučení kamarádů v Kytajsku.], Autor: Havlíček, Karel
Žihadlo. Lékaře Guillotin-a tak jeho wynález, guillotina, zajímala, že 25. Dubna 1789 w Konwentě wýslowně se projewil: Smrt tímto nástrojem jest beze wší bolesti. I odprawení musí to doswědčiti. U nás, když se dwa kamarádi loučí, slyšíwáme fráse: „ Šťastnou cestu! “ – „ Půjč mi dwa dwacetníky! “ „ Pozdrawuj Honzíka, ale mé milé a krejčímu neříkej kde jsem! “ W Kytajsku je to jinak. Jednou byli dwa Kytajci na rozchodu, i prawil jeden k odcházejícímu: „ Mášli doma newěstu, tedy ať nesestárla, wzrůst její ať se wzpíná jako strom ochwěný šatem listí swého, pleť twáří jejich ať je jako sražená smetana, úsměw rtů jako jarní den, po němž se libowůně rozestírá, obočí ať jsou jako temní motýlowé, a zuby její jako wlhké jádra z tykwí, a nehty prstů jejích jako lupeny z růží. “


22. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm. * * * Z Kroměříže dne 19. prosince. Začátek sezení o 10. hod. Protokol předešlého sezení se přijal beze wší změny. Smolka oznámil, že opět 15 posl. své náwrhy nazpět wzalo, jiné náwrhy se odewzdaly jednotliwým wýborům. – Wýbor fin. žádal, aby sněm uzawřel, že se ti audowé, kteří we fin. a spolu také w konstitučním wýboru jsau, rozhodnaut mají, w kterém z těchto dwau wýborů pro budaucnost zůstati chtějí, poněwadž to pro krátkost času není možná, aby do obau wýborů k poradám chodili, a wýbor fin. se nyní pilně scházeti musí, aby co nejdříwe swau zkaušku státního rozpočtu na rok 1849 ukončil. Komora tomu přiwolila. Posl. Fachinetti složil swůj mandát. Wýbor konst. ukončil již wčera swau poradu o základních práwech a dnes má ještě uspořádání wšech náwrhů k dohotowení, za tau příčinau žádal také sněm říšský, aby se dnešní sezení co možná brzy skončilo. Dle pořádku denního se měly přednášeti referáty o peticích ku sněmu říšskému zadaných; poněwadž se ale wčera we sněmowně uzawřelo, že wýbor pro petice wšecky zaslané žádosti, které do oboru činnosti některého ministerstwa přináležejí, ministerstwu co nejdříwe odewzdati má, nemohl wýbor, zaměstknán jsa uskutečněním tohoto uzawření, žádného referátu podati. Přikročilo se k ukončení třetího čtení řádu jednacího. Brauner ponawrhl ještě jeden nowý §., jenž takto zní: „ Samostatné náwrhy na změnění jednacího řádu mohau se jen tenkráte do porady wzíti, když se od nejméně 50ti audů podepsány presidentowi písemně odewzdají a komora připuštění náwrhu pomocí debatty wyřkne. “ Náwrh tento odůwodnil Brauner tím, že říšský sněm, jsa prwníkráte pohromadě, dost zkušenosti nemá, aby si dokonalý a auplný řád jednací ustanowiti mohl. Poměry, w jakých se sněm říšský nalezá, jsau zcela nowé, jakých až dosawad w žádném parlamentárním žiwotě nestáwalo. Takowau úlohu, jakau rakauský říšský sněm rozřešiti má, rozdělení totiž a uspořádání celé říše, neměl až dosawad žádný parlament, zkušenost jiných parlamentů mu tedy powždy nedostačí. Za tau příčinau toho opatrnost žádá, aby si otewřenau cestu ponechal, na které mu lze swůj jednací řád dle zwláštní potřeby oprawiti a zdokonaliti. Této opatrnosti užíwal dosawad každý jiný parlament. Paul na to podotknul, že se w celku s tímto náwrhem srownáwá, že ale nepochopuje, proč práwě 50 audů každý takowý náwrh podporowati musí, kdežto při jiných náwrzích podpora 20ti audů dostačuje. Brauner odpowěděl, že je to z opatrnosti, aby se tohoto práwa nenadužíwalo. Borrosch prawil, že chtěl doslowně to samé co Brauner ponawrhnauti. Náwrh Braunerůw se přijal wětšinau hlasů. Paragraf, týkající se osoby mocnáře, který byl komissí k opětné poradě odewzdán, ponawrhla komisse poznowu takto: Osoby mocnáře, co takowé, se nesmí žádný w debattě dotknauti. Stylisowání toto se opět zawrhlo, a beze wší debatty se přijal náwrh Wildnerůw, jenž takto zní: Na nedotknutelnost a nezodpowědnost panowníka se w debattách nejpřísnější ohled bráti musí. Konečně se wětšinau hlasů jednací řád w celku přijal. Dle denního pořádku se mělo přikročiti k prwnímu čtení zákona o nedotknutelnotsi říšských poslanců. Šuselka byl proti tomu, dokládaje, že se beztoho co nejdříwe o základních práwech rokowati bude, a že tento zákon také mezi ně patří; žádal tedy, aby se později o něm rokowalo; poněwadž prý by to také neslušné bylo, nyní přede wším jiným o něm rokowati. Lid by na to ukazowati mohl, že se na sněmu i říšském dosawad nic jiného neukončilo, než jednací řád, a že se poslancowé přede wším jiným jen o sebe i starají. Mayer žádal, aby se zákon tento teprw po šesti měsících do porady wzal. Rieger chtěl, aby se dnes ponejprw četl, a aby napotom sněm určil, kdy se podruhé čísti má. Paul na to podotknul, žeby se napotom za 8 dní podruhé čísti musel, poněwadž to tak jednací řád nařizuje. Náwrh Šuselkův se přijal wětšinau hlasů. Na to se sezení o 11. hod. skončilo. Budaucí je zítra o 10. hod. Denní pořádek jest: Čtení protokolu dnešního sezení, referát o wolbách, wolba přednostenstwa a pořádatelů, a konečně referát o peticích.


15. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: Dne 13. září ve 4 hod. odpoledne, Autor: Havlíček, Karel
* * * Dne 13. září we 4 hod. odpoledne. Dnešního dne způsobila jedna zdejší strana, jak doufáme, poslední autok swůj na pokoj města i celé říše. Sněm říšský sedí w permanencí, až jak události dopadnau. Dle žádostí wrchního komanda národní gardy wytáhlo též wojsko a stojí přátelsky wedle národní gardy, aby zabránili hrubé moci, sáhati nezákonným způsobem do weřejných záležitostí celé země. Wčera potlaukli buřičowé mnoho nábytku w ministerstwě wnitřních záležitostí Dobblhofa, protože nechtěl a nemohl powoliti, aby státní kassa na sebe wzala wyplacení akcií, kterými někteří zdejší šejdířowé obelstili mnoho lidu. Patrno, že tu nemůže státní kassa nahražowati těm, kteří z wlastní neopatrnosti ošizeni jsau. Awšak zdejší političtí dobrodruhowé a spekulanté snažili se wšemožně lid popuzowati, a ještě dnes trwá tato bauře. Zejtra obšírněji. H. B. * * * Poslancowé uherského sněmu žádali od císaře dne 9. t. m. w Schönbrunně tyto wěci: 1. Aby wšechny nyní před nepřítelem nestojící uherské pluky ihned do Uher se wrátili a dle příkazů uherského ministerstwa statně a wěrně konali powinnost obrany wlasti. 2. Aby JCMst. nařídil pod hrozbau ztracení nejwyšší milosti a pod zákonnitým trestem, aby wojsko, w Uhřích jsaucí, proti powstalým, jaké jméno a korauhew koli usurpují, náležitě konalo powinnost obrany wlasti a zachowání uherských zákonů. 3. Je určitý aumysl maďarského národu, záležitost národnosti a wlády zemské mezi národem maďarským a horwatským ještě na tomto sněmu wyrownati na základě rownosti, bratrstwí, swobody a společné ústawnosti. Horwatsko stojí nyní pod despotismem wojenským, a jeho občané jsau tím zadržowáni, podati swá sprawedliwá přání maďarskému zákonodárstwí; hleď tedy WCMsti., aby národ horwatský, sproštěn tohoto despotismu, mohl swobodně se wyjádřit, Rjeka ale, wěrolomně obsazená, a slavonské župy byly ihned wydány. 4. Maďarský národ nepochybuje, že WCMst. snahy zpátečníků, kteří si wytýčili jen wlastní prospěch za cíl, nejen wzdáleny, ale i trestuhodní trestáni byli. 5. Dále žádá maď. národ, aby WCMst. potwrdila podané od uherského sněmu zákony s král. schwálením a odebrala se do středu národa do Budapešti a podporowala a řídila činění zákonodárců a konstituční wládu s král. přítomností. Na to odpowěděl JMst. císař: „ Bolí mě srdce, že wyslowenému od deputace říšské přání národa strany Mé cesty k němu nemohu wyhowěti pro Swé oslablé zdrawí. Náwrhy zákona budu zkaušet, a kdyby stranu nich měla být nějaká záwada, newykládej si nikdo tak, jako bych stáwající již zákony chtěl odstranit neb porušit. Opakuji, že je Moje pewná wůle, zachowati zákony, celitost a práwa říše Mé uherské koruny dle Mé král. přísahy. Co se týče ostatních od Wás zmíněných článků, jsau již dílem dle přání národa wybyty, dílem wám zjewím rozhodnutí Swé cestau ministerstwa we lhůtě co možná nejkratší. "


30. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Vděčnost národní.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Wděčnost národní. Mezi úkazy za poslednějších dob we wlasti naší neobyčejné a wšak jistě potěšitelné připočísti musíme mnohé smutkowé slawnosti a wděčné upomínky na J. Jungmanna, které se po rozličných místech slawily rozličným, méně neb wíce hlučným způsobem. W Augs. Wše. Now. diwil se jim také již známý jeden dopisowatel Pražský prawě: „ Snad ještě nebyl žádný spisowatel tak brzy po smrti swé tolik ctěn jako Jos. Jungmann od Čechů, kteří we wlasteneckém ctění podporowatelů literatury swé wšechny národy přewýšují, již 42 pohřebních slawností konalo se za J. Jungmanna atd. “ Ačkoli slowa tato wíce prawí než z nich patrně hledí, předce rádi chceme wěřiti, že dobře míněna jsau. A wšak i w Praze a w Čechách slyšeli jsme se také již leckoho tomu diwiti, „ že Čechowé J. Jungmanna, spisowatele Slowníka, tak příliš wyznamenali “ a mnohý snad w duchu politowal nás, kterak wýhradní cnosti swé od cizozemců nám dobrotiwě přiřknuté, totiž filologičnosti, wěrni zůstáwáme. Ubezpečeni wšak jsme, že nikdo z těchto pánů hlawní zásluhu nebožtíkowu na zřeteli neměl, že nikdo z nich nepowážil, že Čechowé w J. Jungmannowi ctí zároweň swau wlastní národnost, totiž muže, jenž o zachowání její mezi nyní žijícími prwní a nejwětší zásluhu měl, a tu pak již přestane wšeliké malicherné puntíčkowání, jak dalece w úctě swé k nebožtíkowi jíti máme. Komu jest lhostejno, jsauli jací Čechowé na swětě, nebo ne: tenť owšem není powolán wážiti si Jungmanna, a třeba by byl slowník stodílowý sepsal a sláwau swau spisowatelskau wšechny swěty naplnil; kdo ale přistupen jsa citům šlechetnějším, wedle swé wýžiwy, wedle swého pohodlí a užíwání ještě také něco wyššího uznáwá na swětě, kdo nemiluje toliko sebe nýbrž i swau rodinu, a ne toliko swau rodinu nýbrž i swau dědinu, a ne jen dědinu swau nýbrž i celý národ: tenť zajisté nebude zachowání a zwelebení národnosti swé, čest národu swého před swětem počítati mezi wěci nepatrné a nepotřebné. Tenť také dowede uwážiti cenu Jungmannowu. Wímeť dobře, že ne 40 neb 80, nýbrž mnohem wíce po weškeré wlasti přinešeno jest obětí za duši tohoto skromného muže, jenž za žiwobytí swého žádné poctění nepřijímal jsa milowník tichého působení: ale když newděčnost mezi nejčernější ohawnosti se klade, musí býti wděčnost krásnau chwalitebnau cností, a dobrá budaucnost prorokowati se může národu wděčnému swým zaslaužilým mužům. Zpráwy o těchto nábožných upomínkách jistě potěšily každau wlasti a národu oddanau duši, neboť nad míru jest každému příjemno shledati mysli saucitné se swau. Zwláště poslední Wídenská zpráwa w těchto listech, jak se nadějeme, mnohým způsobila utěšenau chwíli. Nyní wšak abychom jiným užitečným a důležitým článkům příliš místa neujímali, hodláme již podobné zpráwy jenom co nejstručněji podáwati, na což wážené P. T. dopisowatele swé pozorny činíme. Nesmíme w ničem, byť by i sebe potěšitelnější bylo, jednotwárně utkwěti, nýbrž wždy dále neunaweně kráčeti w činnosti, která jest milá Bohu i lidem dobré wůle. H. B.


2. červen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Němci v říši mají svobodu tisku, Autor: Havlíček, Karel
Němci w říši mají svobodu tisku. – Drážďanští diwadelní hercowé obžalovali jednoho redaktora, že je haněl, kdežto oni přece sami za hodné lidi se drží.


2. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
– Dr. Štrobach stal se práwě w Praze apellačním raddau. Bude tedy w jeho okresu nowá wolba.


20. listopad 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [tři satirické anekdoty], Autor: Havlíček, Karel
* – * „ Jaký jsi krajan? “ ptal se w Haliči saudce wězna.,, Dříwe jsem byl Čech, w Haliči stal jsem se Šwábem. “ –,, A jaký pak ty jsi krajan? “ tázal se tentýž saudce žida. „ Pane! já jsem krejčí. “ * – * Také jinde jsau osli we wážnosti. Král Siameský probuzen byl jedenkráte w čas wálky z twrdého spánku yáním osla, a tím warowán před nepřítelem jižjiž jej přepadnauti hodlajícím. Wděčen za takowé wyswobození z nebezpečí, rozkázal, aby osel ctěn byl co zwíře swaté, a jméno jeho powažowáno za zwláštní wyznamenání osob wysokých. – Brzy na to přišel k siameskému dworu wyslanec Kytajský, i byl příchod jeho od nejw. hofmistra a prwního komořího takto králi oznámen: „ Welmožný Laku, panowníče wěřících a wšehomíra, králi bílého slona a majiteli swatého zubu! Přišel jest sem z Kytaje weliký osel, a žádá před twáří Twé Wznešenosti uwrci se w prach! “ * – * We Wšeobecných Aušpurských nowinách wedau stížnost na Němce w Sw. Americe, že prý tam němčinu zanedbáwají. Kdosi prý tam wydáwá časopis pod názwem: „ Wahre Amerikanei. “ Wida, to se nelíbí; ale kdybychom my swůj jazyk w Čechách zanedbáwali to by nalezlo milost w Swaté Římsko-německé říši! Co nemáš sám rád, nečiň jinému.


4. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [noticka], Autor: Havlíček, Karel
Sezení říšského sněmu dne 31. ledna předůležité jest, z té příčiny, že se w něm ponejprw oswědčila určitě síla stran, které w nejblíže přiští době naproti sobě státi budau w otázce, od jejíhož rozhodnutí wšechno budaucí blaho naší říše záwisí. Ponejprw můžeme tu spočítati muže, kteří chtějí zosnowati země rakauské we spůsobu foederativním, a mužů, kteří w centralisací spatřují štěstí státu našeho. Poslanec Brandejský ( Jonák ) nawrhuje, aby swobodné stěhowání osob a jmění obmezowáno bylo toliko řády obecními jednotliwých zemí. Poslanec Holomaucký ( Szabel ) stojí na tom, aby obmezení toto řídilo se zákonem wšeobecným. Poslanec Brandejský předpodkládá za jisto w náwrhu swém, že jednotliwé země rakauské budau mít wlastní swé zákonodárstwí we swých osobních wěcech, swé sněmy, swé ústawy zwláštní; poslanec Holomaucký má za to, že weškerá moc zákonodární we státu zůstane w rukau jediného ústředního sněmu, který také we zákonodárních, zwláštních záležitostech jednotliwých zemí bude míti rozhodný hlas; zkrátka náwrh Jonákůw jest přímý wýsledek saustawy foederativní, náwrh Száblůw přímý wýsledek saustawy centralistické. Nyní bylo ukázati se stranám we sněmu. W přihlásení se k jednomu z obau náwrhu, musely ukázati swůj směr, saustawu, za kterau chtí státi. Strany se měřily. Hlasowalo se: náwrh Jonakůw obdržel wrch 176 hlasy proti 136 hlasům. Pro foederací jest tedy wětšina našeho sněmu, a to statná wětšina čtyřiceti hlasů. Nezbýwá nám tuto než doložiti, že w těch 136 hlasích zahrnuto je celé centrum a lewice německá. Až přijde k boji s obau stran, často budeme mít příležitost mluwiti o příčinách a pohnútkách, proč centrum s lewici hlasují pro centralisací.


30. říjen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Na K..., Autor: Havlíček, Karel
Na K... W kostele wždy najdeš Pannu Mary: Ale wěř, že bys se modlil sám, Kdyby hudebníci tam – – Nehráli. [ tři kříže ]


13. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: [O zákoně o zrušení poddanství], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Dne 10. září. Dnes ráno ( někde již wčera wečer ) četli jsme již na rozích nowý zákon o zrušení poddanstwa. W nejwětší rychlosti dal J. M. C. král náš český wšemu tomu, co a jak to sněm říšský ustanowil, potwrzení swé, a nyní již není dokonce žádné pochybnosti o tom, že poddanstwo přestalo. Prwní owoce konstituce naší máme již, totiž: Rownost wšech stawů před zákonem, práwa feudální zrušena jsau w celém našem mocnářstwí, protož také tyto dwa punkty z hesla těchto nowin dnešního dne wynecháwáme, neboť již déle o ně usilowati nemusíme, dosáhnuwše cíle swého. Dejž Bůh, abychom také ty ostatní punkty brzy wymazati mohli! Ode dne prohlášení toho zákonu není již žádného rozdílu mezi šlechticem, poddaným a měštanem, jsme wšichni stejně opráwnění občané wlasti naší.


17. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Pražský posel]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. – Pražského Posla sw. 4. ( s obrazem Otakara. ) – Pražského Pautníka sw. 6. – Musejníka sw. V.


31. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech, Autor: Havlíček, Karel
Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech. Co prawí spis. w druhé kapitole o wšelikých zlých následcích newčasného odstupowání selských gruntů, již také p. Hušek w předešlém ročníku Pražských Nowin dosti obšírně wyobrazil a oboje předstawení srownáwají se, což úplně swědčí o prawdě. Poněwadž hlawní půwod jest služba wojenská, které se lid ( poněkud ne bez příčiny ) bojí, bylo by owšem nejlépe, kdyby se ještě na méně let obmeziti mohla, pak ale zhola každý syn rolnický bez wýmínky odwésti musel. Několik let pod dobrau a přísnau dohlídkau s dobrým příkladem okolo sebe pobýti we wětších měsech, a cwičiti i tělo i duši, nebyloby snad nikomu na škodu. Školy wojenské, které již nyní zawedeny jsau, ještě wíce by se zdokonaliti mohly tím, že by i mnoho literně wzdělaných mladíků zároweň slaužilo, kteříby ostatní wyučowati mohli, jako se nyní děje. Zároweň by se službau wojenskau rozliční stawowé posud oddělení přátelsky sblížili, z čeho by pro wšeobecnost jen dobré následky wznikati musely. Pak by také selský synek, nabyw leckde zkušenosti a obratnosti, mnohem lépe k samostatnosti co hospodář se hodil a nedal by se jako nyní často od leckterého lehkomyslného člowěka zastrašiti písemnostmi a šiditi. Wůbec by se mohlo ústawu wojenského wýborně použíti pro dobro obecné, pro wzdělání lidu a wštípení w nich prawého občanského ducha. ( Pokračowání. )


24 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Titulní strana], Titulek: [Otisk protestu], Autor: Havlíček, Karel
W sobotu podali měšťané a samostatní občané z farního okresu sw. Jiljí ( u Dominikánů ) v Praze následující ohražení ( protest ) ku král. zemské spráwě ( guberně ) a k raddě městské we jménu celých rodin a wšech spolupracowníků i čeledínů swých: Jako wšickni národowé ewropejští hlásili jsme se lonského roku také my Čechowé k swému práwu, přede wším wyhledáwajíce práwo nejswětější a přece ode wěku nám skracowané, práwo totiž k wolnému wywinowání dušewnímu, pak odstranění wšelikých překážek a pojištění národního žiwota wůbec. Žádali a zároweň bratrsky podáwali jsme my Čechowé w Čechách toliko práwo rowné pro sebe tak jako pro Němce. I bylať uznána sprawedliwost a slušnost žádosti naší: manifestem ode dne 8. dubna 1848 zaručil se JMst. císař a král náš Ferdinand V. slawně s odpowědnými swými rádci: „ Národnost česká že položena býti má za základ tak, že se řeč česká we wšech wětwích státní spráwy a weřejného wyučowání řečí německau w úplnau rownost stawí. “ Sliby podobné jsau od oné doby wícekráte opětowány a zásada rownopráwnosti národní má w celém mocnářstwí rakauském slaužiti za základ ústawy říše. Awšak poohledneme-li se po Čechách wůbec a po Praze, hlawním to městě českém, zwláště nahledneme-li jmenowitě w úřady, we školy a w kostely, nelze upírati, že w skutku málo se dosawáde stalo k wyplnění takowýchto slibů swatoswatých, a ještě z toho mála počíná se již pohříchu zase odejímati. Máme-li wěřiti, že spráwa zemská sama k ujmě této napomahá? Že Praha mezi obywateli swými we wšech částích mnohem wíce Čechů než Němců čítá, jest wůbec známo, i bylo by wěru podiwno, kdyby to po tolikerých důkazích, jakých k oswědčení této prawdy podal rok minulý, práwě snad jen král. spráwa země newěděla. Nejpatrnější důkaz poskytuje o tom poměr dětí we školách farních, o němž se lehko lze přeswědčiti: ačkoli jsau zde školy tyto wyučowáním, schopnostmi učitelůw a celým swým zřízením skoro wesměs dítkám německým přístupnější než českým, nalezá se přece sotwa někde wíce než 3 – 5 žáků rodilých Němců na 100 Čechů! A dítě zajisté přináší z domu prawidelně jen tu a takowau řeč co mateřskau, jaká se doma mluwíwá; pročež z mateřské řeči dětí snadno i dobře sauditi jest o řeči rodičů i celých rodin a tak spolu o řeči weškerého obywatelstwa. Přeswědčena jsauc o tom i nahlížejíc, národní wzdělání že hlawním jest základem obecního blaha a přiměřené změny potřebau nejnutnější, zasadil se obec Pražská i mnohý jednotliwý lidumil předewším o lepší uspořádání far a škol, aby prawým potřebám lidu wšemožně bylo wyhowěno. Tak stalo se, že w hořejší nejlidnatější to části města Nowého i Starého, kde 4 fary a wíce kostelů s weřejným konáním služeb Božích a wšech obřadů církewních pohromadě leží, jakož zejména: fara u sw. Trojice ( Trinitárů ), fara u Marie Sněžné ( Františkánů ), fara sw. Jiljí ( u Dominikánů ) a fara sw. Františka ( u Křižowníků ), pak chrámy Páně sw. Salvatora i Klementa a w klášteře Woršulinek, w nichžto we wšech se napořád hlásalo slowo Boží a modlení konalo jen jazykem německým, zawedlo se ku konci minulého roku aspoň na faře i we škole dominikánské s přiwolením p. arcibiskupa a důstojné konsistoře česká řeč k wyučowání, aby se mezi sedmi kostely zatím jeden stal tak přístupným weliké wětšině českého lidu, jako zůstalo ostatních šest pro menšinu německau. Powažowali jsme krok ten za počátek, aspoň za úkaz dobré wůle a šetrnosti k Čechům; že wšak tím arci ještě zadost nebylo učiněno zásadě rownopráwnosti národůw ani naprosto, tím méně dle poměru počtu a tedy potřeb jedněch i druhých, to bije do očí samo sebau, doswědčí to každý poctiwý kněz ze zkušenosti denní, wyswítáť to patrně z toho, že při kázání a požehnání českém chrám býwá přeplněn, při obřadech německých ale kostely zůstáwají z wětšího dílu prázdny, jako to zejména také kostel sw. Jiljí u Dominikánů býwal potud, dokud se w něm neozýwaly zwuky české. Očekáwali jsme s trpěliwostí a s dobrým práwem, že bude čím dál tím lépe, že se wíce pastýřů duchowních zachowá dle powolání swého k potřebám duší sobě swěřených tak šlechetně, jako p. přewor a farář Dominikánský, i doufali jsme, že také tam, kde by zwyk, pohodlí aneb jakékoliw ohledy soběcké snad silnější byly, než horliwost w powinnosti swaté, konečně weřejní úřadowé náležitý zjednají průchod zákonu a základním práwům národa. A hle, tu nám zwěstuje dnes kazatel náš po ukončení swé nábožné řeči w chrámu sw. Jiljí, že i zde má zaniknauti pro nás učení křesťanské, že totiž z wyššího rozkazu budaucně opět má kázaní býti německé. Úcta k místu poswátnému a k oznamowateli wáženému zabránila sice, že se uražený cit přítomných wěřících neoswědčil wýjewy zjewnějšími; než ale hnutí wšeobecné a zraky celého nesčislného zástupu jewily přece hned we chrámu Páně, že wšecka srdce žalostí i trpkým úžasem byla naplněna; po ulici pak nastalo hlasité reptání: „ Tak se šetří rownopráwnosti u nás, že nám nepřejí ani jednoho z tolikerých kostelů? " – „ Aj, toť nás již i z kostelů wyhánějí! " – „ Tak zase jeden krok nazpět; jak daleko jsme ještě od rownopráwnosti oprawdiwé; upírať se nám ještě rownost před Bohem, kdy teprw dospějeme k rownému práwu před zákonem swětským. Toť není k wydržení wíce “ atd. Jiní zas nechtěli ani wlastním wěřiti sluchům. Spěchali jsme k p. faráři, bychom zwěděli, jak a proč se to stalo, abychom nabyli o tom úplné přeswědčení. Tu slyšeli jsme dále, že není sice zrowna zakázáno, awšak nemožným učiněno, kázati česky, poněwadž od welestawné zemské spráwy přikázáno jest slowo Boží i w řeči německé na hodinu 9., tedy na místo dosawadního kázaní českého, a sice práwě proto, že čas ten prý pro Němce je nejpohodlnější. Toť jakoby weleslawné spráwě w králowstwí českém jedině na Němcích záleželo, nic na Češích! A poněwadž ani síly kláštera Dominikánského k obstaráwání tolikerých kázaní nepostačují, ani čas k wykonáwáni jich, jelikož jest o 10. hod. welká zpíwaná mše, která někdy přes 11 hodin trwá, načež jde před půl 12. hod. školní mládež ke mši nadané ( fundowané ), tak že není wíce pokoje, nemohlo by skutečně českého kázaní stáwati wedle německého. Zde jest mnoho far tak čistě německých, jakoby w pauhých Němcích byly; proč se tam nic podobného ani neděje ani nežádá, totiž aby se při němčině rowně šetřilo češtiny, ačkoli je počet Čechů osady daleko wětší? My máme také za to, že rownopráwnost národní w tom nepozůstáwá, aby w každém kostele a we wšech školách zároweň se učilo řeči obojí ( proti tomu ozýwali se hned lonského roku Němci napřed a nejúsilněji, bylo by to také oprawdu aspoň zde w Praze zbytečné týrání a maření sil, času i nákladu ), anobrž myslíme, že stejně postaráno býti má o skutečné potřeby národa každého, tak aby wšichni pohodlně mohli nějaký kostel i školu použíwati; a tu můžeme s dobrým swědomím twrditi, že we wšech dílech našeho města swrchu dotčených pro wšecky Němce, kteří tu bydlejí a cwičení křesťanské nawštěwují, jeden chrám spíše postačí, než čtyry pro Čechy. Jedná-li se tu jen o pohodlí, mělo by se wždy spíše hleděti k pohodlí a k potřebám wětšiny: a tu je oboje zase očewidě na straně Čechů. Neboť zrowna třídy nejčetnější, třídy měštanské prostřední a služební, ty, jenž pokrmu dušewního, útěchy w utrpení a posily w lopocení swém nejwíce potřebují, jsau skoro naskrze české; pro ně je každá ztráta času bolestnější, oni se musejí w rodině střídati, jeden druhému domácnost odewzdáwati, kdykoli dům opauštějí, a tedy také, když do kostela jdau; rodiče mají na děti, mistři na učenníky, čeleď atd. dohlížeti, jichž doma neustále potřebují, pročež je neradi daleko posílají a z očí pauštějí, an zatím těch, kteří jen německy rozumějí, welmi málo jest a ještě méně na kázaní chodí, aniž to osobám těm obyčejně co uškodí, jdau-li na př. od Dominikánů ke Křižowníkům o několik kroků dále do kostela, kde wždy jisti býti mohau pohodlného místa w stolicích, aby odpočinuli sobě po skrowné procházce, kterauž beztoho činíwají buď přede mší aneb po wykonané pobožnosti. Že pak staré zákony z časů Josefowých proti rownopráwnosti a jen k wšeobecnému zněmčení čelící w ohledu tom nižádného místa wíce nemají a míti nemohau, netřeba snad dokazowati. Proto není pražádné podstatné příčiny, aby se rušil dosawadní pořádek církewní u sw. Jiljí dle nutnosti zlepšený, proto nemůžeme déle mlčeti: ohražujeme se co nejurčitěji proti zákazu řečenému, w němž pozorujeme skracowání rownopráwnosti nám swatoswatě zaručené, i žádáme, aby weleslawná spráwa zemská toto swé nařízení we faře Dominikánské odwolati ráčila, a nejen faráři tomu aby se w kázaní českém nepřekáželo, nobrž aby wůbec zásada rownopráwnosti bez dalšího zadržowání naskrze a úplně prowedena byla. Nesnází a těžkostí jest wěru pro lid i pro wládu již příliš mnoho; máme dosti příčin k stížnostem we wěcech obecních; nebylo by dobře, je bez potřeby ještě rozmnožowati: nešetření aneb dokonce pohrdání swatým práwem národnosti dotýká se nejhlubších citů i otřásá národem celým. Tak wzrůstá nespokojenost obecní, z které sotwa komu wykwete co dobrého. Práwě ale w době takowé nebezpečné má a musí wládě i každému dobromilu nejwíce záležeti na udržení bohabojnosti, na mrawním wzděláwání a ušlechtění lidu. Spoleháme se na maudrost prozatímního zeměspráwce, že takowauto důležitost obecnau w obět nedá pauhé samolibosti několika zpanštilých, od spolubčanů ” spoluobčanů ” swých zbůhdarma se odchylujících rodin. Ostatně jest nám pro uwarowání wšelikého pohoršení uctiwě doložiti, že to prozřetelnost káže, aby se služby Boží w dosawadním spůsobu nepřetrženě konaly, tedy aby také budaucí neděli zas kázaní české držáno bylo w čas obyčejný, jinak by se bylo co obáwati nemilých wýstupů, z kterých by mohlo i mnohé nebezpečenstwí pojíti. W Praze dne 15. dubna 1849. Dodatek k městské raddě: Uwádějíce wše to, jak jsme ohražení swé přímo k zemskému král. presidium podali, zároweň slawné Pražské raddě k Iaskawé známosti, důwěřujeme se pewně, že wywolení zástupcowé tohoto král. hlawního města w případnosti té poznati ráčíte záležitost obecní, jelikož se tu jedná o princip pro každého Čecha i pro weškerau wlast weIedůležitý. Skládáme důwěru we Wás, pánowé, že se netoliko o naší wěc zasadíte, anobrž že se spolu o wšeobecné řádné prowedení zásady národní rownopráwnosti we wšech poměrech obce, zwláště pak u weřejném wyučowání pro mládež i pro lid dospělý úsilně starati neopominete, aby Čech we wlasti swé rownau měrau požíwal wšech wýhod, jaké má Němec a každý rodák we swém kraji! ( Následují podpisowé obywatelůw z osady sw. Jiljí. )


18. červen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Ilia]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 7. Ilia. Wýjewy z turecko-slowanských zemí, od Pr. Sedleckého ( Chocholauška ). Z Kwětů na r. 1846. W Praze. Tisk a sklad Jar. Pospíšila. 1846. 16 str. 30 kr.


10. červenec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Medvěd, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Nedwěd. ( Pokračowání. ) III. We swětském zwěřinci, kde se zábawně procházejí lwice se swými lwy a lwíčaty, jsau temné kautky, skromné brlohy, kam málo kdy dochází powěst o hlučných radowánkách swětských. Tam shrbeni a stočeni leží zamračení nedwědi, zahrabáni jsau we swých nedwědích myšlénkách, aneb čítají pro rozmnožení dlauhé chwíle naše špatné časopisy, tak jako ssají oprawdiwí nedwědí z dlauhé chwíle ze swých pracek. Mrzutý jest jim žiwot na swětě, a we swětě žíti nechtějí – není to w jejich nedwědí přirozenosti. „ Což my? “ říkají oni, „ což s námi? “ Jsme drsnatí, huňatí, neobratní. Budau se nám smát. Ani w kwapíku nedowedeme se obrátit, ani w mazurce dupnaut w prawý čas, a o walčíku dwautaktowém není s námi ani žádná řeč. “ W Petrohradě je takowých nedwědů mnoho. Častěji je můžeme potkat po jednom aneb w páru. Wždycky wypadají mrzutě, jako s něčím nespokojení. Díwají se zasmušile, chodí se procházet po Newském Prospektu, mluwí málo, poklon dělají ještě méně, a wůbec mají zlostný zewnějšek. Dobrowolní wywrženci ze salonského swěta, mluwí o něm s jakausi posmíwawau a líceměrnau úctau. Ale zwláště o salonských šwihácích wyjádřují se welmi nepřízniwě, jako by se na ně horšili pro jejich balní wítězstwí, jako by jim záwiděli jejich štěstí. Ostatně jsau dobří spoludruzi. Okamžitě se wespolek jeden druhého poznají, a w tom se jim musí wydat swědectwí prawdiwé, že nedwěd nedwědowi, když se mu zalíbí, wždy podá pracku. Ale jestli, proti nadání, z nedwědího spolku nedwídek přeběhne mezi swětský lid, tu se – ó běda! nedwědi rozzlobí oprawdu, ježí se, zdwihnau srst, urážejí newěrníka posměchy, a konečně wylučují jej ze swého hnízda. Zanětí jejich jest nejobyčejnější: mají dlauhau chwíli, a díwají se na welký swět skrz dírku swé brlohy. Hraběnka W. jest předmětem zwláštního jejich pozorowání. Opakují každau její weselau odpowěď, každý její wtip, a jejich nedwědí lorgnetty welmi často míří s tichau pobožností na její loži. Oběd w hostinci, wečír w diwadle – to jsau jejich hlawní radosti. A pak dýmka, sigarka, pachitos, papiros atd. doplňují jak možná den. Někdy čtau – ale málo kdy, nač pak by to bylo! Někdy slauží w úřadě, ale nerádi, proto že nedowedau zacházet s lidmi. Ostatně, jako i jiní hříšní mladí lidé, časem si podowádí, a častěji zřídí si mezi sebau hody, kde se pak jejich zalízawost promění we weselé hýření mládeneckého žiwota. Ta wšichni zpíwají dohromady arie z rozličnych oper, tu wýborně dělají po hercích petrsburského diwadla, tu tančí po cikansku, a hlasitě pomlauwají wšechny petrsburské krásy. Ale to jsau jenom okamžité wýbuchy. Nedwědí žiwot je wůbec mrzutý a jednotwárný; jinak nemůž býti. Kdo bude w Petrohradě hledat společenský žiwot kromě domu, nenajde si saudruhů leč mezi hokyněmi a zamazanými Wlachy s podobiznami Napoleona na hlawách. Zůstane tedy jen na wybranau žiwot w saloně aneb we swém kabinetě. K prwnímu zapotřebí mnoho strejčků a tetinek, mnoho peněz aneb mnoho obratnosti, doktorského kočáru, nesmírné uctiwosti, a poklon jak se náleží. Druhý předpisuje přísné práce, jistý účel, a čistě-dušewní žiwobytí, ku kterému není každý stwořen, a ku kterému dle swého wychowání nejsme způsobilí; ať nic nedím o zamilowané naší sewerní leniwosti … A proto jest u nás tolik lidí, kteří na hranici žijí mezi oběma řečenýma spůsoby. Oni twoří skoro zwlášťní kastu – nedwědí, a majíce před sebau swětácký žiwot, žijí odděleně, mrzutě, mládenecky.... Nedwědi býwají rozličných druhů: pro chudobu, pro nepodařený obličej, pro nesmírnau samolibost, která žádá ode wšech wýhradní pozornosti, pro náklonnost k cizozemskému žiwobytí, pro nenáwidění fraku, pro nezwyklost zdwořilosti, 218 skrze swé wychowání, skrze nepříjemnosti w úřade, skrze plebejský půwod – ale nejwíce jen pro newšimawost w žiwotě, pro leniwost, pro nepřemožitelnau náklonnost k chalatnímu Chalat = župan, šláfrok. ležawému žiwobytí. Nejmrzutější.... nejžalostnější chtěl jsem říci – jsau ti, kteří jsau oprawdiwí přirození nedwědí, kteří se od dětinstwí lidí bojí, a nerozmazlení, bez wplywu jiných, pauze působením okolností přiwykli se uzawírat sami w sobě. – Takowý je hrdina mé powěsti. Podám několik slow z jeho žiwotopisu. ( Pokračowání. )


18. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Havlíčkova polemika s reakcionáři], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — K smíchu a zlosti jest to wěru, když pomyslíme, co wšechno naše strana, totiž liberální a národní trpěti musí, a jakými podskoky, lžemi a jinými nepoctiwými prostředky proti ní bojují političtí nepřátelé naší swobody. Jmenowitě ale tím směšnější jest, když se dohromady powažuje oboje to co o nás saudí a wyprawují z jedné strany reakcionáři, z druhé destruktivní lidé. Tak ku př. každý wí, že jest Rieger již dáwno w Paříži, náš spoluredaktor dr. Gábler, který též nyní za příčinau lepšího poznání nynějšího stawu politiky francauské nějaký čas w Paříží pobyl, a práwě dne 12. kwětna se do Prahy nawrátil, obcowal již s Riegrem w Paříži. Jak nemotorné jest tedy již z toho ohledu klepařstwí zdejších „ dobřesmýšlejících “, kteří mermomocí o tom wěděti chtějí, že Rieger byl na barrikádách w Drážďanech! Kdežto nás tedy jedna strana ( nepotřebujeme ji jmenowati ) jejížto pošetilosti a zůřiwosti na swůj počet bráti nechceme, leckde pokautně nejhanebnějším spůsobem pomlauwá a nyní dokonce ze zlosti nad swau porážkau i tu nemotornost rozhlašowati se nestydí, že jsme prý od wlády uplaceni Cž zajisté by byla nezaslaužená pochwala pro wládu. Nebo kdyby uplácela ještě k tomu, aby se ty wěci mluwily a psaly, které my mluwíme a píšeme, pak wěru by byla naše wláda nejliberalnější w celé Ewropě — což bohužel není.: pokládají nás zase druzí za nejhlawnější buřiče, republikány atd. My ale ani od jedné ani od druhé strany se zakřičeti nedáme, a wždy půjdeme, pokud Bůh dá síly, tau cestau, kterau již tak dlauho kráčíme, ubezpečeni jsauce, že wšichni liberalní a rozumní Čechowé a Slowané s námi stejně smýšlejí, což také skutečnost kolikráte již ukázala. Owšem že bysme mnohem dříwe a snadněji došli cíle, kdyby nám tyto dwě strany ustawičně nepřekážely a nekazily to, co se nám prowésti poštěstilo: ale i při wšech těch překážkách musíme dojíti k cíli, později owšem, ale přece jistě.


7. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: Řeč dra. Braunera, Autor: Havlíček, Karel
Řeč dra. Braunera w sezení říšského sněmu dne 3. října 1848. Podáwáme tuto řeč pro její politickau důležitost w auplnosti, a sice s tím doložením, že přijata jest se wšeobecným potleskem. Ani lewice dlauho nepozorowala ( neb pozorowati nechtěla ), že se týká nejwíce jí to, co o destruktivní-demokratické straně prawil. Red. O powolení daňě na rok 1849. Pamětihodný jestiť úkaz w našem nowém politickém žiwotě, a historie Rakauska prohlédá oprawdowě, že prwní sněm říše rakauské po sedmi měsících po swržení staré wlády nejdůležitější praktickau otázku, to jest další fysické udržení mocnářstwí, tak opominauti musel, jakoby se národowé rakauští teprwa před několika dněma z dlauhého sna byli probudili, jenžto přece w zimním spánku našich wlastenských niw w tomto wéčně památném roce swého konce nalezl. Bude se tázati historie: Čím se stalo, že prwní swrchowaný sněm říšský, tento welikolepý wýtwor slawné, w krwi občanskau nezbrocené revolucí, po sedmiměsíčném pokojném trwání, potwrditi mohl další platnost daňí, jejichž saustawa ještě nezměněný ráz staré samowlády na sobě nese, saustawy, jejíž oprawa dlauholetau, darmau byla tauhau každého swobodomyslného státníka, jejíž radikální přetwoření úlohau bylo naší revoluce. Pánowé! Leží před námi náwrch o powolení daňí na nastáwající spráwní rok. On je krátký a neauhledný, obsah jeho wězí w slowech: Daňě direktní a nedirektní mají podlé nynějšího rozměru ještě dále trwati. Dowolte mně tuto krátkau sadu rozložit, tak rozložit, jak jí bude swobodný národ rozkládat. Činím to pro dobrau wěc, neboť nechci baurat, nýbrž udržowat, ale udržowati s auplným powědomým neustálého zlepšowání. Přijmem-li tento náwrh ‒ o čem ostatně nepochybuji, neboť nutnost nám tak káže, ‒ mluwíme takto k lidu: a ) Daň gruntowní, která w mnohých zemích ještě na w oněch dáwno nepraktických smyšleninách Josefínského bürokatastru spočíwá a podlé klíče se rozměřuje, který do žádného zámku nynějšího času wíce se nehodí; ‒ tato daň, která podlé toho samého měřídka, na němž spočíwá, celau litanyí přirážek, přídawků, zwláštních wydání předkládá; tato daň s celými swými tajnými počty a drahým odwážením ‒ ona má ještě dále trwati! ‒ b ) Daň potrawní. Tato méně pro swůj spůsob, nežli pro swau staro-rakauskau wlastnost wšeobecně nenáwiděná daň, která každodenní chleb a nápoj ubohého dělníka, wojáka, stůl zchudlého měšťana a s nauzí zápasícího nižšího auředníka hladowě sežírá, an zatím pokladům lichwářowým a mastným tabulím boháčů se wyhýba; ‒ tento důchod, jenž swým umělým, bürokrato-wojenným austrojím přímo na záhubu pracuje každému swobodnému průmyslu, jenž stejně lid i auředníky demoralisuje ‒ ona má ještě dále trwati! c ) Daň kolkowá od roku 1840, toto arcidílo bürokratického ukrutnictwí, které, ubližujíc wšem interessům, příwalem wyswětliwek a dodatků zwláštní knihokramářstwí zrodilo; ‒ tato daň, která privilegowaného boháče od obtížných práwních tax oswobodila, měšťanu wšak a sedláku práwní obranu beztoho dost drahau dwojnásobně zdražila; ‒ daň, jenž rownost mezi občany tak dalece držela, že na pas wýžiwu hledajícího průmyslníka tu samau taxu položila, jako na pas milionáře pro ukrácení chwíle cestujícího; ‒ tato daň, podlé níž změna majetnosti malého hospodářstwí spolu s platem proměny ( Veränderungsgebühr ) 20krát wíce státi může, nežli u panstwí, jenž přes sto takowých hospodářstwí čítá ‒ i tato daň má ještě dále trwati. d ) Ba i lotto, tato zlořečená, každého státu nedůstojná hrárna, která tisíce lidí k nestejné hře wábí, aby je we snách marné naděje a konečně w zaufalosti o poslední halíř okradla ‒ tento tlakoměr blaha národů, jenž wždy wýše staupá, čím níže padá mrawní a materiální blahobyt lidu ‒ také ona má ještě dále trwati. Awšak nechci wíce odhalowati žalostný obraz; co jsem prawil, dostačuje juž, že se mohu ptáti: Co je přičinau, že sněm říšský naproti swobodným národům w tak slitowání hodném postawení se nachází, že musí takowau hromadu poklesků staré wlády ještě na čas w platnosti udržeti, jejíchž konec ještě ani newidíme? Máme sice odpowěď na to w přiloženém zde náwrhu, kdežto stojí psáno: že se až posud nedalo od finančního ministerium nic napřed wypočísti, poněwadž dokonalé wyšetření wydajů a příjmů za tak krátkau dobil možné nebylo. Co se týče nemožnosti, předložiti státní budget, jest pochopitelno, pokud se totiž jedná o zewrubné udání wšech podrobných rubrik w takowém státním hospodářstwí, které teprwa twořiti máme, a w tomto ohledu dáwám docela za prawdu poslanci Neuwallowi, jenž prawil: že bude tato nemožnost až do uwedení nowé státní saustawy a wšech nowých zřízení trwati; nikoliw ale nepřipauštím, že tato nemožnost spolu i nemožnost obsahuje, patrné legislativní i administrativní oprawy w 600 zřízení financí, obzwláště daní zawáděti; ba já upírám i nemožnost potud, pokud nám rozwrh státních důchodů ( Staatsvoranschlag ) starého zřízení zapotřebí jest, podlé něhož bychom nejenom ještě o setrwání staré saustawy, staré daně hlasowati mohli, ale i z něho se naučili chyby jeho a na jejich brzké odstranění myslili, což naší nejdůležitější úlohau jest. Krátkost času je ještě méně nežli wýmluwau, neboť já neznám od chybného k dokonalému žádný skok, nýbrž přechod; awšak newidím žádný přechod w tom, když w nowuzrození w březnu započatém, co se týče otázky finanční o státních daněch, ještě w říjnu nejsme dále, nežli jsme byli z počátku. Dále nastáwá otázka: Kdož, pak je toho winen? Zajisté těžká toho wina leží na oněch, jenž ode dnů březnowých až do otewření sněmu říšského wládu w rukau měli. Revolucí březnowá nebyla žádné lokální powstání proti několika nenáwiděným důstojným osobám staré wlády, ona byla již dáwno u wšech národů dozrálé přewrácení celé staré wládní saustawy. Mužowé, jež náš dobrý císař k wládě powolal w onom krásném okamžení, w němž se o wládu s wěrnými swými národy rozdělil, byli od té doby od lidu k wládě powoláni. Na to neměli zapomenauti a obzwláště painatowati, aby prwní z bratrských národů ‒ kteří se za čas staletéhu přísného poddanstwí nikdy poznati nemohli ‒ složený sněm wšechny listiny přichystané měl, kterých bylo zapotřebí k rychlému uwedení takowých obnow, z nichž by národowé hned pocítili blaženější budaucnost. Wěru! kdyby byli ti mužowé dobře pojali swé powolání, kdyby nebyli zawodili o přízeň kritické doby, ale raději se starali, aby se tabula rasa rakauské státní politiky prawými národními oprawami wyplnila, jejichž nutná potřeba jim co státníkům nepowědoma býti nesměla: nebyloby býwalo žádných autodafé a barrikád, a sněm by zajisté newězel w tak trapliwém, ba nebezpečném postawení, w jakém jsme nyní s otázkau o rozepsání daní, kde totiž musíme fysické setrwání státu wykaupiti s přijmutím zásad, proti nimž bojowati nás powinnost a přeswědčení zde shromáždily. Lid zná dobře příslowí: Jednau ránau neporazíš strom, a dočkej času, jako husa klasu. Kýž bychom mohli nyní zwolati: Swobodný lide rakauský! Tolik juž pro tebe učinila nowá wláda, aby se ti lépe wedlo pro budaucnost; ejhle, již odplata za ty těžké oběti a oželení, jež jsi podniknul za swobodu, ostatní ještě následuje! Tenkráte, pánowé, mohli bychom spokojeně doufati, že lid w naději na lepší časy ještě mnohau oběť přinésti hotow bude; nyní ale prawíme: Nebylo ještě dost času na oprawowání w záležitostech kontribučních ‒ necháme to ještě, jak to bylo, a lid, počítaje nuzně nahospodařené groše na neslušnau daň, bude počítati a se ptáti: Nemohli jste za sedm měsíců wíce udělati, nežli starau neprawost zase potwrditi, k tomu urbariální daň ještě ubohému měšťanu předepsati a židowskou daň, zrušiti? Druhý díl winy leží na nás samých. I my sněmujem juž na třetí měsíc w národní radě rakauské a již jsme tolik času zmařili s otázkami, které mohly dáwno w pozadí zůstati aneb naprosto wynechány býti, an zatím uskutečnění demokratického zřízení wnitř hranic monarchicko-sjednoceného welikého swazku národowého naší wysokau je úlohau, a sprawedliwost i maudrost státní požaduje, národům co nejrychleji možná dáti, co jim w skutku zadost učiniti může. Poslanec z Berchtholdsdorfu podal před několika dněma netoliko maudrý, ale i prawdiwý obraz politiky, která často proti swobodě brojí, myslíc, že pro ní bojuje. Jesliť to ona politika, jenž w bohatýrském zápasu s principie a idey lidu krásné diwadlo poskytuje, málo se wšak o to stará, jestli sýpky lidu na zimu zásobeny jsau, čili nic. Tato politika, klerauž já destruktivní demokratickau nazýwati sobě dowoluji, aniž o morální ceně jejích pohnútek pochybuji, hodí se docela dobře tenkráte, když máme táhnauti proti zjewnému nepříteli swobody a ztroskotati skály, na nichž despotism nad blahem národů swá domněle přepewná sídla wybudowal; když se ale má přebírat a rozbírat, ne wíce baurati, ale stawěti, tenkráte ať schowá meče do pošwy a spustí se do pokojné revoluce. Ona i tenkráte zůstane úcty hodnau strážkyní swobody, an zatím neustálým wyzýwáním do boje dušewně i fysicky slábne, až konečně zpátečnictwí rozdráždí, jenž pak ji i swobodu pohltí. Tato politika, jak mile swůj úkol odbyla, mejlí se obyčejně sama w počítání sil swého žiwlu. Naše české příslowí prawí: „ Lepší kus chleba w kapse, nežli bažant w powětří, “ a prawdiwosst tohoto pořekadla uznají zajisté i jiní národowé. Jest to materiální stránka lidu, jemuž krásné jaro wždycky předchůdcem bohaté žně a pohodlné zimy býwá, a tato materiální stránka, která se wšemi krásně znějícími, ale nepraktickými doktrinami w odporu je, není žádná slabost morální, neboť ona se s principem swobody tak dobře snáší, jako se w člowěku samém dušewní i tělesní příroda rukau stwořilelowau w jeden harmonický celek pojí. Nedáwno táhli sedláci s pochodněmi k poslanci, jenž swé jméno zwěčnil, poněwadž prwní ponawrhl, aby se poddanstwí zrušilo. Proč táhli k němu? Poněwadž byl jeho náwrh zcela u principu čistě demokratickém, nebo snad že trochu destruktivně-demokraticky před komoru přišel? Zajistě né! nýbrž proto, poněwadž byl „ chleba w kapse “, an by jim zatím ještě „ bažantem w powětří “ byl, kdyby byli museli na něj jakožto na newyhnutelný následek národního zřízení čekati. Když onen weliký wydobýwatel a zákonodárce našeho století, w němž princip státních opraw we způsobu autokratickém taky tak wtělen byl, jako w rakauském Josefu II. ‒ po wítězstwí u Drážďan Čechy obsaditi hrozil, snažili se auřadowé w Čechách wyskaumati smýšlení lidu, na němž jim jaktěžwo [ jaktěžiwo ] ještě nic nezáleželo. Jeden krajský swolaw mnoho sedláků w jisté krajině, tázal se jich, která wláda by jim byla milejší, francauská nowá, anebo posawádní stará? Sedláci wyžádali si lhůtu a wzkázali potom swým důwěrníkem krajskému: „ že je to asi jedno, platit že musí oběma! “ ‒ Widíte, pánowé, to je materiální stránku lidu! A to byla doba, kde ten samý národ bez reptání a důwěrau wyplňowal swými posledními syny řady wojínů tolikráte powražděných, kde se bez odporu o swůj poslední kausek chleba s přemoženým wojskem dělil. Politika destruktivně-demokratická, jenž necháwá národ při krásných diwadlech rytířského zápasu hladowěti, aby jej pak s almužnami krmila; tato politika, která ještě tam baurá, kde by obratná ruka praktického muže z lidu ze samých rozwalin starého nowé budowati mohla, tato politika již i nás připrawila o krásný kus času a uwrhla nás konečně w toto žalostné postawení, že nyní, kde bychom princip demokratie w nejchaulostiwější otázce jako wítězowé již ukázati mohli, - jako w kapitulací s poraženau starau wládau wejdauce oklamaný národ těšiti musíme, že jsme ještě neměli kdy, nejprwnější ze wšech powinností wyplniti. Nebezpečnau stránku naší hry nechci ani rozebírat, přál bych ale, aby nás národ newolal k dennímu pořádku, nýbrž aby swrchowaný sněm uskutečněným čistě národních opraw, dokonalými, lidu makawě dobročinícími ústawy k dennímu pořádku přešel. Awšak bohužel nedostáwá se nám nyní času zkaušeti a woliti, my musíme náwrh jako staří stawowé přijmauti, poněwadž jsme se minuli s čačem, a musíme, kde jsme mohli chtíti. Stát potřebuje peníze pro swé a naše další trwání, a nedáme-li je tak, jak je nyní žádají, tak je ani nemůžeme dát, a nechtíti je dáti, byloby zajisté opowážliwostí, kterau ani destruktivně-demokratická politika oprawdowě zamýšleti nemůže, chce-li býti poctiwau, chce-li Rakausko udržeti. Ačkoliw co naprostý protiwník staré wlády pro přijmutí náwrhu mluwím, nemohu se přece jináče nežli w mnohých punktech pro modifikace wyjádřiti. 1. Předně ponawrhuji powolení daně silniční a mostní na celý rok, poněwadž tato daň, třebas ještě mnohé potřebuje oprawy, přece nejsprawedliwější jest a bez weliké ujmy ani na půl leta se pronajmauti ani státním ústawem wybírati nedá. 2. Co se týče přirážek k dani gruntowní, platějí taky majitelé rustikálních gruntů tak zwanau přirážku k fondu domestikálnímu, k fondu stawowskému. Činnost provinciálních stawů nyní docela přestala, a poněwadž nyní stát přewezme posawádní weřejné školní ústawy stawowské, a beztoho stawowské jmění dostačuje na zaplacení nebo půjčku prozatímních autrat spráwních, ‒ měla by se přirážka k fondu domestikálnímu od gruntowní daně wynechat. Jelikož stawowský fond na wýlohy je, které se jenom na kasty a stawowské libůstky wztahují, byloby nesprawedliwé, aby taky ještě měšťan a sedlák spolu platit museli. 3. Urbariální daň od 1. listopadu docela zrušiti byloby netřeba; neboť nepozůstáwá pauze z daní fatirowaných z roboty a z rušených wrchnostenských žiwností, nýbrž taky onu z žiwností wrchnostenských, z piwowárů, mlýnů, hospod atd., kteréžto ještě pořáde se udržují, a i ze zrušených se mnoho nahradí. Aby se ale snáška daní na celý staw gruntownický rozložila, byloby nesprawedliwostí proti wšem, jejichž majetnost žádnau daň, jenž by pod urbariální stála, nenese, anebo ještě od ní sproštěn není. Tak by se doslala na nejnešťastnější dwě třídy gruntowníků zwýšená daň ku prospěchu třetího, totiž měšťáky a emfiteuti. Měšťáka beztoho tato přechodní perioda nejhůře sebrala, a on má na lepší osud nejwzdálenější wyhlídky. ‒ Jeho draze wydobytá majetnost gruntowní spadla w ceně oswobozením sedlské ‒ jeho řemeslo wázne ‒ ceny zboží jsau po mnohá léta welmi wysoké ‒ on bdí co národní strážník nad weřejnau jistotau, a jeho privilegie a obecné aupadky připadají dobru wšcobecnému. Jestliže prohlásíme daň židowskou za nedůstojnau ducha, jejíž netrwalost jsme již z ministeriálního náwrhu poznali s potěšením ‒ tenkráte, pánowé, nesmíme s nauzí zchaudlého měšťana zahráwat a na něho uwrhowat daň, kterau by platil za dwa sobě cizé interessenty. Pánowé! Pomyslete na staw židů a pomyslete na onoho krajského, který prawil k deputací měšťanské: Co wám již pomohla konstituce, kromě toho, že je každá wes rowná městu? Pamatujte, pánowé, jako poslanec Lubomierski prawil: Kolik swobodných obcí, tolik pewností proti despotismu, ‒ můžeme opět řící: Kolik zchaudlých, utištěných měst, tolik pewností pro zpátečnictwo! Nawrhuji tedy, aby se daň urbariální jenom na polowic na posawádní wrchnostenskou majetnost repartowala, ostatní polowice aby přestala. 4. Daň židowská přestala již dříwe w Čechách, a zawedeno místo ní paušale, které se platí w částkách až do r. 1850. Pokud jsau tyto částky již napřed odwedeny, nawrhuji, aby propadly a aby ode wšech židů w Čechách dle dosawadního wýměru wybrány byly. Já nechci a nemohu mluwiti pro daň židowskau, nikoliw w ní ale newidím daň pokolení čili wíry, nýbrž daň důchodní, která se měla s daní gruntowní srownáwati. Židé nesměli míti statky a museli tedy swé jmění w obchodu a w peněžnictwí saustředit; tu wšak nalezla jejich wynucená prawitost zauročení kapitálu, jaké žádná gruntowní majetnost neposkytowala. Proto na ně wložila wláda daň důchodní, jenž newyhnutelným byla následkem jejich zwláštní wýžiwy. Já jsem domluwil, končím s upřímným přáním, abych nikdy wíce neměl příčinu mluwiti tak, jako sem dnes musel. Mějme wždycky před očima swau úlohu a potřeby národu, abychom zýskali jeho důwěru, bez níž nám nelze nikdy obstáti. Jenom neúnawným, praktickým pokračowáním bez rozmíšek a wad můžeme dosáhnauti cíle swého wysokého powolání. Jenom takowým způsobem smíříme národy a kasty, wystawíme znowu rozkotané interessy, wytwoříme silné, weliké, neodwislé a blažené Rakausko a zýskáme našemu dobrému zeměpánu nowau korunu, korunu ozdobenau diamantami blaha swobodných národů, korunu, která bude drahocennější a krásnější nade wšecky koruny swěta. Dixi.


22. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [reakce na Leitlův dopis o ubytování vojska], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Úřadowé naši si tak často ztěžují, že od té doby, co konstituce nastala, nejsau w náležité úctě, a že se na ně jen ustawičně hana metá. Jmenowitě na redakci Národních Nowin zwykli jsau žalowati, že prý lid proti auřadům popuzuje, jej dráždí, auřady a auředníky o wážnost přiwádí atd. Musíme tomu wšemu odporowati, a prawíme, že žádný není wětší nepřítel a škůdce auřadnictwa, než auřadníci sami. Kdyby oni swědomitě swau powinnost wykonáwali, požíwali by wšude nejwětší wážnosti, takto ale mnozí auředníci protiwením se zákonu sami na sebe uwalují zášť a potupu národu. Weliká část wenkowského úřadnictwa posud ještě na konstituci a jmenowitě na zrušení poddanstwí jaksi newěří, jakož máme práwě patrný důkaz před rukama. Známo jest, že dle ustanowení sněmu říškého říšského, potwrzeného již od JMC., wšechen rozdíl mezi wrchností a poddanými přestal. Jeden z newyhnutelných následků toho jest, že nyní wojsko, které dříwe jen do statků selských kladeno býwalo, nyní také do dworů býwalých wrchností we stejné míře ubytowati se musí. Awšak auřad Auřinoweský tomu posud nikterak rozuměti nechce, a jenom selské statky jako dříwe wojskem obtěžuje, a na wšechny slušné žádosti obce Dubské jen následující udělil odpowěď: Dubecký rychtáři! Ohledně wložení wojska do Dubeckého dwora slawný krajský auřad požádán byl, aby zpráwu udělil, jestli tento knížecí dwůr již od přítomného času wložení wojska obdržeti má, poněwadž w cís. patentu žádného bližšího wyswětlení není. To samé se sausedům, kteří doptáwku při auřadě činili, oznámilo, a jim se také wyrownání w tom pádu přislíbilo, když by ta wěc takowá byla, žeby od přítomného času již wojsko do dworu patřilo. Nyní ale přece auřad skrze pana purkrabího se dowěděl, že sausedé ze swé wlastní moci wojáky do dworu wložiti chtějí. Powažte, že swéwolnost žádných dobrých následků nemá a že srownanliwost wšude potřebná jest. Odkažte tyto sausedy k trpěliwosti, ať zpráwu od krajského auřadu očekáwají, a zmiňte jim, že se wšechno wyrowná, když by oni za dwůr něco konali. Já jsem pana wachtmeistra také žádal, aby wojáky do dworu nekladl. – Také radím, abysme jistotu, jak se to wynachází, obdrželi, by se někteří sausedé do krajského auřadu odebrali. W Auřiňowsi dne 10. října 1848. Al. Leitl, wrchní. Radíme p. wrchnímu, aby na žádné odpowědi krajského auřadu nečekal a to plnil, co zákon prawí. Zákon ale prawí, že není rozdílu mezi statky, tedy musí dwůr Dubský tak dobře trpěti wložení wojska jako každý jiný dwůr selský, a to sice w poměru kontribučním. Tomu mohl p. wrchní, kdyby byl chtěl, rozuměti bez optáwky u kraj. auřadu, a jestli to neučiní hned, radíme obci Dubské ( jakož každé jiné, která se w podobném pádu nachází ), aby si počet wojska do obce wloženého zatím dobře pamatowala, a pak od býwalých wrchnostenských dworů slušnau náhradu na penězích požádala, která ji minauti nemůže.


10. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [tisková oprava], Autor: Havlíček, Karel
Dostali jsme wčera následující přípis: Slowútnému panu redaktorowi „ Národních Nowin “. Podal jste we Wašich nowinách neprawdiwau zpráwu o Pražské kapitole, a záleží nám na tom, aby obecenstwo se prawdy dowědělo. Za tau příčinau Wašnosti žádáme, abyste w prwním příštím čísle nowin Wašich následující odwolání učinil: Zpráwa, kterauž jsme oznámili w čísle 103 nowin našich, že totiž kapitola Pražská žádost na ministerstwo podala, by sobě arcibiskupa zwoliti mohla, a w čísle 108, že ji posud nepodala, neníť prawdiwá, neb jak jsme se teprw nyní dowěděli, ani jí to nikdy na mysl nepřipadlo, takowau žádost na ministerstwo podati. Od Pražské kapitoli dne 9. kwětna 1849. Wácl. Wáclawíček, kap. probošt. Mikuláš Tomek, kap. děkan. Dod. Red. My jsme tuto zpráwu z dobrého pramene obdrželi: poněwadž ale jen Pán Bůh může wěděti smýšlení každého člowěka, nemůžeme owšem na tom státi a dokázati, že skutečně důstojná kapitola tento aumysl měla. Dosti na tom, že to neučinila a učiniti nemíní.


21. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Šosovské staré archivy, Autor: Havlíček, Karel
Šosowské staré archiwy. * * * Při prohlížení jistého archiwu w kr. auřadě X … shledalo se také množstwí liquidací za diéty, a z těchto se může každý přeswědčiti, jak pilní jsau naši pp. auředníci. Některý p. kr. komisař byl 370, prawím tři sta sedmdesát dní do roka na cestách; powážíme-li, že ještě nejméně asi 200 dní doma byl w kr. auřadě, což se dokázati může písemními pracemi jeho wlastní rukau psanými a dotwrzenými, rač powážit, milý čtenáři, že jest takowý kr. komisař 570 dní we službě zemské, tedy si sám z wlastní pilnosti ještě k 365 dnům Božím wíce než třetinu přidělá, a to wšechno jen z pauhé horliwosti o zemské dobro! Což jest proti tomu wšechna marná wlastenecká horliwost spisowatelů, redaktorů atd., kteří jen pořád we slowech pro wlast hoří, ale ani na komise nechodí, ani nekopau, ani nepohlawkují wojsko při cwičení pro sláwu wlasti a J. M. C., což jest wšechna takowá planá horliwost proti pilnosti a horliwosti kr. komisarů, kteří z pauhé pilnosti až zázraky činí a w jednom roce 570 dní počítají! Nedáwno kdesi shořela pazderna, kr. komisar tam byl hned na komisí, a horliwě u pana auředníka čtyry dni komisarowal, poněwadž ale w těchto čtyrech dnech přece ještě pro přílišné „ domácí “ zaměstnání tolik času nenabyl, aby se na pazdernu podíwati mohl, odejel – nepochybně s pewným přeswědčením, že se budaucně při druhé komisí na wyhořelau pazdernu podíwá. Co se ostatně známých špendací k štědrému wečeru a welkonocům dotýče, které se do krajských auřadů posawad ex offo zasílají, wěříme rádi, že páni komisarowé tyto dary jen proto přijímali, aby swým podřízeným dali příležitost oswědčiti patriotické smýšlení! – Jeden kr. komisar učinil prý náwrh: aby kr. komisaři wyšacowali nyní co nestranná komise robotu: tak prý se oběma stranám dobře wyhowí, sedláci notně zaplatí a pánowé nic nedostanau, neboť jest jisto, že páni kr. komisarowé w dietách celau robotu dobře protráwí. A tak celé zemi lehce pomoženo bude!


9. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Přehled nynějších záležitostí evropejských., Autor: Havlíček, Karel
Přehled nynějších záležitostí ewropejských. Stále trwající mír wzbudil wšude mezi wzdělanými národy weliké dušewní pokroky, a může se říci, že nikdy ještě nepanowala takowá wšeobecná činnost w říši dušewní jako nyní. Nowiny dle aučele swého podáwají ustawičné zpráwy o této činnosti, a my wěrni tomuto aučeli podáwáme zde přede wším, s ohledem zwláštním na nowé čtenářstwo naše, krátký přehled nynějšího stawu říší ewropejských. W Anglicku docílili po nesmírně dlauhé snaze zrušení obilních zákonů, t. j. práwo přiwážeti od jinud do země obilí, čímž se stala weliká změna w celé zemi, neboť tím jakož i zrušením cel a swobodau obchodní zwítězily peníze nad šlechtau, která zrušením obilních zákonů nesmírnau část moci swé a důchodů ztratila. Práwě tímto rychlým přewratem spojeným s neaurodau, s nesmírným stawěním železnic stalo se, že nastal w Anglicku neslýchaný posud nedostatek w hotowých penězích a nesmírně mnoho bankrotů welikých obchodníků. Jedná se nyní o to, aby k wůli Rothschildowi powolen byl židům přístup do sněmowny zemské. Irsko, we kterém nyní na jewo přicházejí následky dlauhého utiskowání, t. j. chudoba, zdiwočilost, mstiwost, newzdělanost, působí anglické wládě nejwíce starostí. Po smrti O‘Connellowě posud ještě s jistotau se nerozhodlo, jakau cestau chtí nyní Irčané kráčeti k dosažení swých práw. Z whigského nynějšího ministerstwa wystupuje Anglicko za hranicemi při rozličných politických pletichách co spojenec liberálních a doma nadržuje znamenitě slabším stranám, zwlášť náboženským, tak že na sebe welikau nenáwist starowěrců anglikánských uwrhlo. O Francausku nedá se nic kratšího a wýznamnějšího powědíti, než že tam posud wládne král Ludwík Filip se swým ministrem Guizotem. Hlawní jeho usilowání jest, aby wšichni lidé peněžití s jeho wládau spokojeni byli, a tak zakládá bezpečnost swau a trůnu swého na penězích. Při wšelikém kwašení w zemi, při wší zůřiwosti oposice, při wšelikých nepoctiwostech wysoce postawených auředníků zwítězila posud wždycky chytrá obezřetnost králowa, a nezůstáwaje při Francausku snažil se král i za hranicemi jmenowitě we Španělích moc swau upewniti. We Wlaších, we Šwýcarech, we Španělích wšude se jewí jeden směr wlády Ludwíka Filipa, jenž jest: dojíti swého cíle se zachowáním slušnosti. Španěly uwrženy jsau nyní neobyčejnými zmatky a nepořádky dworskými do zlých okolností. Jedno ministerstwo wstupuje a padá za druhým a časté měnění ministrů již we Španělích tak zewšednělo, že si nyní toho ani žádný newšímne. Králowna matka Christina snaží se též dle možnosti o sebe a swau rodinu se postarati na autraty zemské a pomáhá rozmnožowati bídu a zmatek. Králowna mladá panující Isabella jest třtina na wšechny strany klácená. Za časů powěstných sňatků, které politika francauská pro swůj užitek prowedla proti anglické, hrozila 10 wojna ewropejská a Španěly tenkráte tak na sebe obracely pozornost wšeobecnau jako nyní Wlachy a Šwýcarsko. Portugalsko wězí w dluzích, w různicích a w nepořádcích. Šwýcary odbyly nedáwno nebezpečnau wálku občanskau mezi dwěma zcela sobě odpornýma stranama; směr wítězné strany jest obnowiti zřízení spolku Šwýcarského, aby totiž jednotliwé malé kantony ( kraje ) posud skoro samostatné aužeji se wespolek spojily a tak aby Šwýcarsko nabylo wětší moci. W Belgii panuje nyní auplně strana liberální, a druhá strana dříwe tam nesmírně mocná ztratila nyní jedním rázem wšechnu býwalau sílu. Také w Hollandsku proti wšemu obyčeji nastalo nedáwno wřelejší aučastenstwí w politice a žiwější hnutí. We Wlaších nastal od wywolení papeže Pia IX. zcela nowý a jiný žiwot. Tento dobrotiwý panowník přeswědčen jsa, že zřízení zemí jeho welmi potřebuje wčasných opraw, počal i hned tyto oprawy uwáděti, maje brzy po boku swém i welkowéwodu Toskánského a později i krále Sardinského. Myšlénka národnosti italské welmi rychle wznikla a upewnila se w myslích obywatelstwa weškeré Italie, a ačkoli wětšina mužů mírných uznáwá, že jenom na cestě pokoje, tichých opraw, swornosti mezi wládami a občany pro Wlachy tak zanedbané prawé blaho wzniknauti může: přece jest dosti prudkých a nedočkawých hlaw, kteří nespokojeni jsauce s tau mírnau, ale jistau cestau, raději by hned a to třeba násilně wšechno změnili. Tito nyní zwláště Piu IX. welice obtěžují kroky k dalším oprawám. — W Neapolsku wždy panuje jakási nedůwěra, a o častých malých i wětších nepokojích slýchati. Úmrtí J. C. M. wýwodkyně Parmenské ještě wíce zapletlo staw wěcí italských, a může se říci, že celá Ewropa nyní nedočkawě očekáwá, k jakému konci přijdau Wlachowé se swými oprawami. ( Dokončení. )


17. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Křesťanské učení evangelické]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. – Učení křesťanské ewangelické, obzwláště pro mládež ewang. Augsb. wyzn. Sepsal a wydal Karel Paw. Steltzer, církwe ew. Holičské sl. B. kazatel. W Skalici, písmem Fr. Škarnycla a synů 1846. Cena 36 kr. w. č. ( Tištěna frakturau. )


26. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Schůzka Průmyslové jednoty]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. – W auterý dne 1. Prosince bude měsíční schůzka Průmyslowé jednoty. W této schůzce rozhodne se konečně osud naší české průmyslowé školy, na které tak welice mnoho záleží pro budaucnost národu našeho. A wšak již o záležitosti této dosti jsme se na mnohých místech wyjádřili, pročež za zbytečné powažujeme, opět zde slow šířiti. Každý z P. T. pánů spoluaudů jednoty, jenž si wznik a zdar wzdělání národu našeho upřímně přeje, neopomine jistě ke schůzce této dne 1. Pros. přijíti, aby hlasem swým dobrau naši wěc podporowal. Byloť by jistě hříšno, abychom nyní, když již tak daleko jsme, snad pauhau netečností našinců pole ztratili. Lehko jest pochopiti, že byť by i škola oprawdu zřízena byla, přece ještě tuze mnoho na tom záleží, kterak zřízena bude. A o to se bude w auterý jednati. Hlawní naše péče musí býti, aby jak náleží dobře zawedena byla, neboť by nám pak nepřízniwci naši, kdyby se škola ( třeba pro špatné uspořádání swé ) nedařila, lehce mohli wytýkati, že se proto zle daří, poněwadž česká jest.