9. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Die deutschen Hegemonen, Autor: Havlíček, Karel
Die deutschen Hegemonen. ( Pokračowání. ) II. Když Herodot, nejstarší a nejwětší historik řecký, spisowal swé w Olbii nabyté zkušenosti, když popisowal obšírně země u Borystena a o rolnických národech wyprawowal, jejichžto hýrawí panowníci byli králowští kočující Skythowé: jaká tu zaznamenal utrpení slzawá, jakau krwawau národní martyrologii, jak strašliwé proroctwí prawil tu Herodot newědomky nešťastné Sláwě u kolébky její dějin! Neboť Slowané byli arci pokojní, pracowití Georowé a Aroteři na březích Borysthena a cizí wýbojnici jejich ukrutní panowníci. A tak, jak se zjewil tento nešťastný lid poprwé w historii, tak to mělo trwati beze změny tisíce let; Slowané byli wždy nádenníci cizých wýbojníků, ať jsi se jmenowali „ králowští “ bezdomowní Skythowé aneb „ císařští “ strašliwí Němci. Cnosti wětší než u kteréhokoli lidu krášlily tenkrát tylo parias historie. Upřímnými, příwětiwými a poctiwými nazwal je Prokop, hostinnými a zdwořilými císař Mauritius, a „ holubičím plemenem “ Osmanli. Pracowití a mírumilowní jsauce raději se chápali pluhu než meče, krášlili raději zem wesnicemi, než by ji byli hubili wálečními pochody ( Glagol. Cloz. Kopitar. XXXI. 2. ), a prwní člowěk byl u nich prwním rolníkem Božím Adame ty Božy kmiecu/Ty siedzisz u Boga w wiecu./Piešň Boga Rodzica.. Jsauce společenského, swobodomilowného a mírného ducha měli pro obec, pro swobodu a mír jeden smysl a jedno slowo; ( swoboda, mír ) a nauze i bída nebyly od něho poukazowány na nebe a potěšowány až na onen swět. Nenáwidě porobu a miluje swobodu nade wšecko, uměl ji Slowan také na jiném swatě šetřiti, a ani zajaté we wojně neodsuzowal k wěčné porobě; dowolil jim po krátké době buď náwrat do wlasti neb přistaupení ke slowanské swobodě, jakožto muži swobodnému a příteli. Weliká a znamenitá byla občanská i politická swoboda Slowanů. Na širokých základech obce spočíwalo zřízení zemské demokratické a socialní, jak jen si to fantastowé našich dnů přejí. Slowan neznal dědičného panowníka; swobodnými wolbami obsazowal wšechny swé úřady duchowní i swětské, od nejmenšího až k nejwětšímu, od wladyky malé srbské obce až k mocnému králi polské republiky. Neměl knížata, nýbrž starší, žádné pány, nýbrž spolupány ( condominos ) a zwolil swé Piasty a Přemyslowce mezi nejpokornějšími a nejchudšimi. Pro čistotu jeho mraw a dobrau wíru zaskwělo se mu již w nejprwnějších dobách na tmawém nebi pohanstwa zlaté trojhwězdí nejwyšší bytnosti, z mrtwých wstání a odměny — odměna a z mrtwých wstání!... jak potřebná, jak ewangelická byla tato wíra pro tak těžce zkaušeného a tak záhy smrti wěnowaného!.... Takowý byl Slowan — a čím se stal nyní, to učí waše historie, Němci! kteří jste jej historie zbawili. Jemu tak upřímnému, poctiwému a hostinskému stala se přetwářka jedinau cností, chytrost jediným prostředkem zachowání sebe a nenáwist k cizincům wlasteneckau powinností. On, který swobodu jindy nejwíce milowal a otroctwí nejwýš nenáwiděl, prowáděl a trpěl nejhorší porobu, ba i jeho slawné jméno stalo se wýznamem otroctwí ( Sclave ). Slowan, jehožto pohanská wíra byla tak blízka křesťanstwí, odstrčil od sebe ewangelium a přidržel se tak dlauho a tak twrdošijně swých model; on, který nosil tolik zlatých zárodků civilisace we swých prsau, zdiwočil a stal se barbarem wzdělaného wěku; on, který neznal legitimních mocí a žil tak čistě demokraticky, stal se nyní bojowatelem pro zpráchniwělau legitimitu, zrádcem swobody, nástrojem reakce! Ale proč? — Na špici meče bylo mu podáwáno ewangelium, civilisace byl dar Tarpejský, maje jej udusiti; swoboda nabízela se mu za tu cenu, aby se sám zničil.... Silný a nečinný — fortissimus nihil agens, prawí Tacitus — užíwal Němec wždy jen swé síly k tomu, aby si zahálku získal, zdwihl jen meč, aby si ke službě swé podmanil Slowanůw pluh. Sigurd byl jeho idealem, Sigurd, jenž silný jsa po zemích se proháněl a po zlatě obrů se pachtil. Toto zlato, tento bezstarostný žiwot za cizí práci, byl pro Němce w bohaté zemi slowanského obra. — „ Wýchod jest Californie Němců, “ prawilo se ještě nedáwno w baworském sněmu — a hnán od tohoto daemona nočního, pln jsa politického mysticismu, jenž tak jako náboženský 436 zahalowal pauze oškliwé soběctwí, tlačil se germanec na wýchod, čině ze Slowana otroka. Wítězné bylo jeho tažení a nepřemožitelné, neb jeho meč byl Bohu zaswěcen a jmenowal se po sobě: křesťanstwí, civilisace a swoboda. — „ Na koho wěříš, “ ptal se swatý Olaf jednoho ze swých německých bojowníků. — „ Na sebe, “ odpowěděl. Na sebe, na sebe jenom wěří Němec, a wíra w Krista byla mu jen nástrojem k zotročení. Proto také necítil on wěřící žádné předhůzky swědomí, když proti křesťanským Morawanům pohanské Maďary powolal a s nimi se o země Rastislawa a Swatopluka podělil; neboť Morawané přijali dobrowolně křesťanstwí, oni se dopustili té hlawní zrády, že Němcům odňali pohodlnau zamínku we jménu křesťanstwí dělati newolníky. Proto také nepohnula neunaweného křižáka německého swatá horliwost kříže, když Osmani nad křesťanskými Srby a Bulhary wznesli křiwau šawli půlměsícowau, proto také chyběli mezi bojowníky u Warny; neboť tam by byli museli we jménu kříže oswoboditi, a majíce zůstati křesťany, museli zůstati Slowany, a Polák Wladislaw III. opowážil se zde hájiti korauhew wykupitele. Proto také neučinil Němec tehdy tak swatořímský nic, aby zhojil rozdělení římské a řecké církwe, proto také se záwistiwě díwal na koncilia we Ferraře a Florenci; neboť impera záwiselo od divide, a po náboženském spojení Slowanů by bylo snad následowalo i politické. Za to ale wzmohla se w něm swatá zůřiwost, když se bratří Crha a Strachota opowážili, kázati slowanské ewangelium, když dokázali činem, že jest možná býti křesťanem a nestati se Němcem, a že kříži nemusí newyhnutelně cestu klestiti ohniwý meč Němců, nýbrž také okřídlené slowo Slowanů. Takowé křesťanstwí zdálo se Němcům neprawé a biskupowé Solnohradští i Mohučtí žalowali slowanské apoštoly w Římě z kacířstwí a z apostasie. Římská kurie to arci nenahlížela a prohlásila Methoda za prawowěrného, učiníc jej arcibiskupem, ale haužewnatost německá nepopustila a německý biskup Wichink přiwedl to brzy tak daleko, že směl bez trestu slowanské kněze mučit a wyhánět. Nadarmo se snažil papež mírniti, nadarmo prosil o milosrdenstwí; ne o katolickau, ale o německau wíru jednalo se zde: „ ať si chtějí nebo ne — psal z Mohuče Katto papežowi — přece musí německým knížatům podrobiti šíje. Jednalo se jen o totožnost křesťanstwa a němectwa a konečně raději nechalo křesťanstwo zpohaněti než poslowaniti. ( Pokračowání. )


1. duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [sdělení o vysvětlení článku], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Pan Štefan wyzwal mne wčera w saukromém dopisu o wyjádření, kterak prý we wčerejším mém článku ( z Prahy ) míněna jest strany jeho osoby sada „ a ještě něco horšího “ — W článku samém stojí bez toho, že já aumysl mám, obšírněji tyto okolnosti wyswětliti, což také brzy učiním. Čekal jsem jen posud na uzawření wýboru SIow Lípy: a poněwadž jak doslýchám dle uzawření wčerejší saukromé schůzky wýboru p. Sabina již nebude redaktorem Nowin Lípy SIow., též p. Gauč od jednatelstwí odstaupí, čehož jsem také očekáwal, neopominu co nejdříwe předešlý swůj článek jak náleží wyswětliti.


4. duben 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Nový časopis]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Nowý Časopis. J. Jungmann, professor na zdejším c. k. akademickém gymnasium, který již před několika lety spis o tehdejším stawu wyučowaní na gymnasiích s náwrhy u časi přiměřenými w nejwyšších auřadůw zadál, má w aumyslu wydáwat časopis w českém i německém jazyku k prospěchu času přiměřených opraw we wyučowáni na gymnasiích. Tento časopis je ustanowen, prwotní práce a materiale k oprawám na gymnasiích, požadawkámi času a pokroku důstojným poskytnaút, kteréžto oprawy wšak jen weřejností a wšeobecným aučastenstwím těch, kteří saudného hlasu mají, w skutek uwésti se mohau. Nechceme zde prohlašowat, jak důležitá, našemu wěku příhodná potřeba toho žádá, aby se weřejně a wšeobecně rokowalo o předmětech, které pokrok we wědách a w umění, jako i wšeobecnau wzdělanost rozšiřují, to wšak podotknauti slušno, že náš, rowněž jako pěstaun škol a přednosta na gymnasium, tak a mnohem wíce ještě jako spisowatel, wlastenec, wěrný auředník a člowěk w nejpěknejším smyslu toho slowa wysoce ctěný Jungmann, o tomto spísu, jenž mu jenom k náhlednutí a posauzení doručen byl, na němž on pak wzájemnu náhledu žíwého aučastenstwi brál, k spísowateli těmito památnými slowy se projewil: „ Jestliže Waše wyborné myšlénky w skutečný žiwot se uwedau, tedy se wyplni jedná z mých nejwraučnějších žádosti. “


22. říjen 1848, Zdroj: Národní Noviny, Část: X, Titulek: [vysvětlení sankce císařské], Autor: Havlíček, Karel
H. B. O sankci císařské Sankce jest potwrzení, které císař dáwá usnešení sněmu, načež teprwa platnosti nabýwají.. W manifestu císařském dne 19. října t. r. w Holomauci wydaném stojí: „ aby ( konstituce ) brzy Mé sankci byla předložena. “ Slowo toto sankce za poslednějších časů zawdalo příčiny k welikým rozbrojům jak w říšském sněmu tak i w časopisech a w žiwotě. Císař náš slíbil konstituci a wydal ji také brzy po tom. Awšak nebyli národowé s konstitucí od J. M. C. wydanau spokojeni, proto že nebyla času našemu přiměřena, poněwadž kromě mnohých jiných nedůstatků šlechta w ní nad jiné stawy se nadsazowala proti demokratickému smýšlení a přeswědčení našich časů. Císař náš tedy swolal konstitující ( ústawní ) sněm, aby on wypracowal konstituci ( ústawu ) Rakauska, tak jak se srownáwá s potřebami národů. Císař newyjádřil se zřetelně o tom, co si on myslí slowem ústawní sněm; ale powstalo z mnohých stran mínění, že ústawní sněm wypracuje konstituci, kterau pak císař přijmaut musí. Tak rozuměla slowu „ ústawní sněm “ celá Iewice ústawního sněmu říšského, zwláště ale ti, kteří myslili, že se snad wětšina říšského sněmu podrobí Frankfurtu, w čem by jim arci sankce císařská byla wadila. Ta strana, která tohoto mínění byla, myslila si takto: Celá moc nejwyšší ( souverenita ) jest nyní w rukau národu, sněm říšský co zástupce a plnomocník národu může tedy ustanowiti dle libosti, a císař se spokojiti má s tau mocí, kterau mu sněm ( totiž národ ) dobrowolně ponechá. Musíme wyznati, že tyto zásady jsau dobré a prawé, awšak jsau w našich okolnostech nepraktické a mohly by swobodě a prospěchu našemu spíše ublížiti než pomoci. Není nikdy dobře filosofowati do powětři a neohlížeti se po pewném základu swé filosofie, sice pak lehko celá filosofie, na oko pěkně wystawená, spadne jako domeček z karet od dětí sestawený. Kdybychom se práwě byli sešli někde w pralesích amerických a tam teď chtěli založiti nowý stát, tuť by arci bylo wšechno na místě, co Iewice říšského sněmu we Wídni myslila. Udělali bychom si zřízení dle libosti, buď republiku neb monarchii; kdyby se nám monarchie wíce líbila, wywolili bychom si krále neb císaře, a tomu bychom dali moc malau, welkau nebo žádnau, jak by se nám líbilo, a on náš nowě zwolený král neb císař by přijal ochotně to, co by se mu podáwalo. — Ale my nezakládame nowý stát, my si newolíme nowého císaře, my máme již císaře, který byl ještě na jaře neobmezeným naším pánem, a který ještě posud má tak welikau moc, že jenom blázen může ji upírati. My hledíme na okolnosti tyto se stanowiska praktického a powažujeme uwedení konstituce jako dobrowolnau wzájemnau úmluwu ( kontrakt ) mezi císařem s jedné a národem ( t. j. sněmem ) s druhé strany. Dobře nám owšem jest známo, že mezi císařem a národem stojí mnohé nepowolané osoby, které by rádi tuto úmluwu dle swého prospěchu zařídili, a kterým ani na národu ani na císaři wlastně nezáleží, nýbrž jen samým na sobě. Takowých ale zištných dohazowačů při dobrowolné úmluwě nepotřebujeme. Císař nám odewzdáwá welikau část swé předešlé neobmezené moci dobrowolně, my ji přijímáme, a ze swé strany pojišťujeme císaři dobrowolně jeden díl této předešlé jeho moci, který jemu ponechati hodláme a za dobré uznáwáme. My národ a císař jsme dwa smlauwající: prwní podání učinil císař, my jsme je nepřijali, že bylo málo; nyní činíme my podání ( t. j. říšský sněm wypracuje konstituci ), a až císař naše podání přijme, pak bude úmluwa platná, kontrakt uzawřen a naše kostituce pojištěna. Takowý byl asi smysl slow ministra Bacha, když prawil we sněmu, že se strany konstituce stane sjednocení mezi sněmem a císařem, že císař konstituci od sněmu wypracowanau ze swobodné wůle přijme. Upřímně wyznáwáme, žeby byl císař konstituci od říšského sněmu wypracowanau beze wšech starostí mohl přijmauti, poněwadž wětšina sněmu jest při wší swé swobodomyslnosti rozwážliwá a opatrná, a proto nemyslíme, žeby nyní bylo zapotřebí býwalo tím slowem sankce na wšechny pády se pojistiti. Ale co se stalo, stalo se, a my nyní nebudeme ani odporowati. Pokud konstituce ještě wypracowána není, a pokud tedy newíme, jaká konstituce bude, jest slowo sankce ještě bez smyslu, abychom se jádrně a prostonárodně wyjádřili, jest zajíc w pytli, o kterém se hádati není rádno. Až bude konstituce hotowa na sněmu, pak teprwa nabude wěc platnosti. Bude-li konstituce dobrá, dle potřeb a přání wšech národů, nebojme se o sankci císařowu; císař se nemůže opříti proti zjewné wůli celého národu, on udělí potwrzení swé dobrowolně..... Kdyby se ale osoby jiné nepowolané mezi císaře a národ stawěli a za slowo sankce swůj zisk a zisk jistých priwilegowaných stawů ukrýwali: tuť musí národowé sworně a zmužile proti takowým nepřátelům národu i císaře protestowati a je odstraniti, aby nezabraňowali slowům ze srdce národu wstupowati do srdce císařowa.


27. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Proti zákazu listu Novine Srbske], Autor: Havlíček, Karel
— S potěšením přiznati se musíme, že se za poslední doby staly mnohé důležité, a jmenowitě časopisectwu prospěšné změny w řízení poštowním. Jest ale jedna wěc, na kterau pozornost sl. ředitelstwa pošty we Wídni obrátiti sobě dowolujem. Jest tomu wíc jak čtwrt léta, co gen. Mayerhoffer zapowěděl zasílání časopisu „ Novine Srbske “, jenž w Srbském Bělehradě wycházejí, do Wojwodiny; z jakých příčin, zůstalo nás tajno; tušíme ale zámínku tu, že se Srbske Novine swobodomyslně a přímě ujímaly záležitostí rakauských Srbů. – Mněli jsme za to, že zákaz tento – aspoň pro ostatní Rakausko – dlauho trwati nemůže a nebude, tím méně že nowiny jiných jazyků a jiného přerozmanitého smýšlení swobodného průchodu do Rakauska užíwají, ale mýlili jsme se. Novine Srbske po dnešní den nás nedošly, kdežto přece te příčiny, které snad pro Wojwodinu stáwalo, u nás nikdy ani nebylo. Neradi bychme wěc tuto, kterau i we Wídni i w Záhřebu těžce nesau, powažowali za nějakau chautku proti slowanskému tisku. Pakli ale záwada leží w nějakém nedopatření cís. pošty, wznášíme na ni úsilnau prosbu, by staw wěci wyšetřila a neřest tuto déle netrpěla.


13. říjen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Epitaphium, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Epitaphium. Otec chudých tady odpočíwá; Neb kdož si ten názew wíce Zaslaužil než ten, co stwořil Žebráků až na tisíce. Pfeffel.


28. březen 1848, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: [odpověď císaře Ferdinanda I. (V.) deputaci hlavního města Prahy], Autor: Havlíček, Karel
Následující odpowěď přinesla naše deputace wčera z Wídně: J. M. Čísař Pán ráčil k žádostem dole uwedeným měšťanům i občanům hlawního města Prahy následující nejwyšší rozhodnutí wydati ministru domácích záležitostí: Milý pane z Pillersdorfu! Na žádost obecní obywatelůw Pražských a na prosby tuto we 14 článcích obsažené má se Pražské obci řádnau cestau oznámiti, jakož následuje: 1. Ustanowení Českého zemského zřízení C. II. strany užíwání jazyka Českého mají se wšady, kde se dosawad úplně nezachowáwala, obzláště ohledem na potřeby národní we školách, w úřadech a w saudech weřejných dokonale wyplňowati, a kdekoli by naproti tomu jednati w obyčej bylo přišlo aneb kdekoli by stáwala nařízení tomu odporná, wše to hned zrušeno budiž. 2. Změny zemského zřízení času přiměřené, zejmena pak rozsáhlejší zastupowání měst wyslanci od občanů samých zwolenými, přijmau se ochotně po wyslechnutí stawů w cestě konstituční a na základě patentu od 15. t. m. letošního roku. 3. Ustanowiw ministry zodpowědné, kteří mají nad wšeobecným dobrém celého mocnářstwí bdíti a záležitosti i potřeby wšech zemí stejnau bedliwostí na zřeteli míti, předešel jsem již slušná přání swých wěrných poddaných tak, jako uweřejněním důchodů zemských a nařízením, aby se weřejně kladly aučty; žádost o zřízení nejwyššího saudu w Praze pro země České odewzdáwám swému saudnímu ministru k bedliwému uwážení. 4. Powolení sněmu společního pro Čechy a Morawu bylo by w tu dobu proti zřízení obau říší a může se toliko s přiwolením stawů obau zemí dopustiti, pročež se jim tato záležitost k wyjádření předloží. 5. Oprawy saudního jednání we wšech odwětwích sprawedlnosti a jmenowitě uwedení záhodných ústawů má po dokonalé příprawě býti ulohau shromážděných wyslanců wšech zemí naší říše. K wykaupení se z roboty napomáhal znamenitě zákon od 14. Prosince 1846, a jakož mnohá wětší panstwí w Čechách již dobrowolně oswědčila ochotnost, poddaným swým wšemožně w tom napomáhati, taktéž uzawřel jsem i já, že záwazek k wykonáwání roboty skutečné přestati má za lewnau náhradu s koncem měsíce Března bud. r. 1849, o čemž wůli swau co nejdříwe prohlásím we zláštním patentu. 6. Žádost o samostatné řízení obcí jsem hotow náležitým způsobem wyplniti, až wyslechnu stawy, od nichž jsau k tomu náwrhy již požádány. 7. Žádosti o swobodu tisku jest učiněno zadost patentem od 15. Března b. r. 8. Ochrana bezpečnosti osobní zamezením libowolného zatýkání jest pojištěna ustanowením trestního zákonu I. dílu §. 85 i dílu II. §. 86, a pak podřízením auřadů policejních pod ministerstwo domácích záležitostí; kdyby wšak rukojemstwí tato nepostačowala, mají se při budaucím prohledání zákonů trestních doplniti. Neporušitelnost tajemstwí w psaních jest co nejpřísněji rozkázána. 9. Obsazowání wšech auřadů toliko osobami w zemi zrozenými a jazyka Českého mocnými jest již nařízeno zákony, k jichžto wyplnění přísně se bude hleděti. 10. Žádosti o zmenšení daně potrawní učinilo se poněkud již zadost a přikazuji zároweň, by se w tomto ulehčowání zachowáwal stejný poměr s Wídní, aby se wšemožně umenšila přirážka městská, a by se wypátrala whodná wřídla městských příjmů; po prohledání zakonů kolkowních a taxowních učiní se přiměřené změny. 11. K zřízení městských ozbrojených sborů a stráží na wenkowě započala se již přiměřená wyjednáwání; i budu hleděti k tomu, aby se tato wěc brzo přiwedla ku kouci. 12. Aby se wýmínky od powinnosti k službě wojenské co nejwíce obmezily, aby se wyzdwihowání k wojsku losowáním stáwalo, a čas služby aby se zmírnil, na wše to wzal se náležitý ohled we wypracowaném již zákoně o sbírání wojska ( rekrutowání ), který se nejbližšímu shromáždění stawů předloží. 13. Trůn můj budiž wždy přístupný wšem prosbám, a poddaným mým budiž pojištěno práwo na zákonní cestě moci se radíwati o potřebách i přáních swých. 14. Weřejné wyučowání zlepší se podle potřeb nowých poměrů w rozsáhlé míře; pročež nařizuji, aby se přepracowaly již připrawené plány studií, aby se wšemožně wzal ohled na staw učitelů a by se zjednaly k tomu potřebné prostředky; jakož i zamýšlím powoliti swobodu we wyučowání a we wolení předmětů. Dáno we Wídni dne 23. měsíce Března 1848. Deputowaní, kteří tuto odpowěď přinesli, přiwítáni jsau s nesmírnau sláwau a tlačenicí lidu: když ale obrat swrchu uwedeného spisu we známost přišel, ochlazeny jsau mysli znamenitě. Nyní jest dle tohoto dekretu opět wšechna moc dána Stawům našim, we které se bohužel! lid málo důwěřuje: representace měst má byti owšem zwětšena, ale kdož wí budeli i se zwětšením tak četná jako representace šlechty? A nejhlawnější staw náš selský ustawičně má zůstati bez representace? Přeswědšeni jsme, že přirozená dobrota J. M. C. krále našeho tomu nepřipustí! Za ustanowení strany roboty a swobodu tisku děkujeme srdečně, a neopomineme užíwati této swobody nám dané dle swědomí swého, aby se dowěděla wláda, co nás tíží a znepokojuje. Doufáme, že takowým způsobem také i w ostatních kusích nabudeme toho čeho si srdce naše přeje a čeho k blahu země naší newyhnutelně zapotřebí jest. Ostatní w nowinách. – Oswětlení města, které na wčerejšek oznámeno a připraweno bylo, nedrželo se žádné.


16. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Dramatické hry]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 3. Půwodní dramatické hry, od J. F. P. Hollmana. Sw. I. Sázka. 2. Zhojení podagry. W Jičíně 1845 u Kastránka, za 20 kr. stř. Weselohry tyto mohau se dobře prowozowat, a pobawí obecenstwo.


30. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Báchorky]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 3. Báchorky a powěsti národní od Boženy Němcowé. Sv. IV. W Praze, tisk a sklad Jar. Pospíšila 1846.


8. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Návěští literární, Autor: Havlíček, Karel
Náwěští literární. Ještě w tomto měsíci bude nákladem a odpowědnau redakci nížepsaného wycházeti časopis satyricko-humoristický pod názwem: Šotek, jenž bude wšechno ostře nabírati, co nabírání zasluhuje, a sice týdně jedno číslo s předplacením půlletním až do konce tohoto roku 1. zl. 45 kr. stř. Odbíratelé Národních Nowin budau tento časopis zdarma dosláwati co přílohu. Kdo by ale tento časopis zwláště po poště odbírati chtěl, račiž zatím s předplacením posečkati, až s c. k. poštau úmluwu učiníme; pak teprwa oznámíme, jak mnoho se bude předpláceti se zásilkau po poště. Předplacení přijímá se w expedici Národních Nowin. K. Hawlíček Borowský.


26. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [redakční sdělení], Autor: Havlíček, Karel
Činíme pozorny wšechny P. T. pány zde w Praze, kteří nám z osobní zlosti neb záwisti chtějí hrubé dopisy po zdejší poště zasílati, aby to činili budaucně franko; poněwadž by nám jinák jejich dopisy do rukau nepřišly, neboť nebudeme nefrankowané přijímati.


19. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Nařízení arcibiskupa], Autor: arcibiskup; Havlíček, Karel (přetisk)
Práwě wydal pan arcibiskup následující důležité nařízení, které jistě k tomu poslauží, aby pomohlo utišiti rozwlněné mysli jak německé, tak české. Wšem důstojným duchowním spráwcům Pražké arcidiécese! Aby se zabránilo wšemu scestnému wykládání nařízení dne 20. minulého měsíce č. 1771 wydaného, zawedení školního wyučowání w obau jazycích zemských se týkajícího, widí se zapotřebí připomenaut, že jakkoli žádaucí být musí známost obau jazyků zemských wšem těm, kteří swého prospěchu w Čechách wyhledáwají, přece nemůže být řeč o žádném nucení k zawedení učení w obau jazycích zemských we školách národních; zwláště proto, že by tam, kde lid a učitel jen jeden obau jazyků zná, ani místa míti nemohl. W krajinách takowých má tedy se školní wyučowání i na přiští časy díti jazykem tam panujícím; jen se přeje, aby byla na hlawních a měst. školách dána byla příležitost, aby se w obau jazycích potuď wycwičili, by české děti také swým německým krajanům a naopak Němci Čecnům [ Čechům ] rozuměti se naučili. Wyučowání se wšak také zde wždycky w mateřské řeči musí díti, druhá co pauhý předmět powažowati. Pokuď se nařízení toto již nyní wywésti dá na jednotliwých městských školách použijíc k tomu školních kněh w dotknutém konsistorním nařízení schwálených, musí se zatím pozůstawiti usauzení okresní školdozorců, kteří místné poměry znají, a dálšimu swobodnému usnešení rodičů i učitelů. W Praze dne 14. dubna 1849.


10. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [informace], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W poslednějších dobách staly se znamenité proměny we stranách říšského sněmu, a poněwadž nyní na ústawu naši budaucí weliký wplyw míti budau, nebude snad na škodu něco o těchto stranách promluwiti. Lewice, jejížto hlawní známka jest, že wždy brojí proti wládě, byla by nejmocnější stranau ( asi 130 hlasů ), kdyby we wšem byla stejného smýšlení, poněwadž ale z Poláků, Němců a Wlachů slaučena jest, kteří w jednotliwých otázkách zcela rozliční, ba sobě odporní jsau, nemůže se ani za jedinau stranu powažowati. Lewice polská, počítajíc asi 50 hlasů, jest zcela pro wolnau foederaci; lewice německá a wlaská asi 80 hlasů počítající jest nejwíc centralistická a přewýšuje w tomto ohledu ještě samé centrum. Příčina toho jest, že sobě Němci w saustředéní celé wlády we Wídni ( centralisaci ), kdyby jednotliwým zemím málo moci neb nic ponecháno nebylo, slibují weliký rozkwět swého němectwa, což owšem wšichni Neněmci také uznáwají a proto se wšemožně proti centralisací brání. Ostatně ale není ani tato německá lewice stejného smýšlení, bauřliwější a na počet menší čásť drží se Löhnera, wětší a powážliwější Šuselky. Wlachowé z Dalmatska, z jižních Tyrol, z Istrie atd. ( asi 20 hlasů ), kteří k Lewici náleží, smýšlejí proto centralisticky, poněwadž si slibují, že při rozdrobení říše na menší kausky a při departementalní saustawě spíše budau od jiných národností odděleni. Wůdcowé lewice wlaské jsau kněz Prato a p. Prettis. Centrum, strana wěčně ministerialní, dříwe asi 100 hlasů počítajíci, utrpělo w posledních časech welikau ztrátu a ustawičně se scwrkalo. Nejwětší ale ujma stala se mu po znamenitém 4. lednu, kdežto se wedením Szabla a Heina utwořila nowá strana lewé centrum, které si chce bez ohledu na ministerstwo w politice samostatně počínati. Auplné smýšlení této strany nemůžeme posud udati, zdá se nám wšak, že je proti foederaci. Ostatně není pochybnosti, že časem swým tato strana se na ujmu německé lewice a prawého centrum znamenitě zwětší, neboť budau wždy mírnější audowé Lewice a liberalnější audowé z Centrum do tohoto lewého centrum přistupowati. Alespoň již nyní newidíme škoro žádného rozdílu mezi smýšlením té lewice, kterau zastupuje Šuselka, a smýšlením lewého centrum. Prawice slowanská jest posud nejmocnější klubb, již proto, že jest při swé nestranné a neodwislé politice wždy dosti sworná, ačkoli audowé její w mnohém ohledu jsau rozmanitého smýšlení. W nejnowějších časech hrozí Prawici rozdwojení, aspoň se stará ministerská strana wšemožně roztrhnauti tento klubb, jehož se má příčinu nejwíc obáwati. Uskuteční-li se ale to, o čem se již přemýšlí, aby se totiž celá Prawice rozdělila sama na čtyry oddíly, totiž český, morawský, rusínský a slovinský ( jihoslowanský ), z kterých každý by sám swoje porady měl, tak aby tyto čtyry oddíly jenom w čas potřeby se sestaupily a jinak jenom skrze wolený wýbor spojeny byly. Takowým spůsobem by Prawice nabyla opět nowých sil a také co do počtu by se zwětšila, poněwadž mnozí, zwlášť Morawané a Jihoslowané, kteří posud s Prawicí spojeni nebyli, mnohem snadněji by k morawskému a jihoslowanskému oddílu přistaupili. Co ještě znamenitějšího jest, žeby se při takowém zřízení slowanského klubbu také snadno docíliti dalo to, co nadarmo sobě přejí wšichni přátelé Slowanstwa – totiž přístaupení Poláků k slowanskému klubbu. Myslíme, že bude o to péče našich parlamentárních wůdců, aby se tohoto spojení konečně docílilo, a kdyby se ona strana Poláků, kterau zwláště zastupuje Gazeta Polska w Poznani, a která se zdá míti lepší a sprawedliwější smýšlení o slowanské politice, w tom pomoc swau poskytla, nebylo by nesnadné prowedení, zdá se také, že jedna ( owšem na počet slabší ) část poslanců polských w Kroměříži, která posud wždy opatrnější byla, nyní wětší moci u celého polského klubbu nabude a tudy ono přiblížení uskuteční. Práwě nyní, kdežto se o to jedná, aby wšichni poslancowé morawští pro swé zwláštní zemské záležitosti se sestaupili, kdežto též jistý jihoslowanský poslanec P....g, který na sebe mnohé dosti důwodné podezření uwedl, že zastupuje w slow. klubbu ministerské uši, nyní o zaražení zcela neodwislého jihoslowanského klubbu se zasazuje: nyní práwě byla by nejpříhodnější doba, přetwořiti takowým spůsobem slowanský klubb, aby on sám byl jako obrazem budaucí foederace slowanské. Co se zwláštního postawení Rusínů we slow. klubbu týče, hodláme beztoho o jejich nynějším postawení we zwláštním článku promluwiti, a na který tedy odkazujeme.


2. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [České přání.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. České přání k nowému roku 1848 a ke wšem budaucím, jak dalece zapotřebí bude. Ačkoli jsme co odbíratelé omluwenky noworoční od wšelikých gratulac práwně a jak náleží oswobozeni, přece zde nad swau powinnost z dobré wůle přání umístíme, jako wstup a úwod obnowených a zwětšených Pražských nowin. Přejeme si tedy, co si wšichni Čechowé přejí aneb aspoň přáti mají, a sice: 1. Aby skutečně panowala dále swornost obau národů w zemích koruny naší bydlících, tak jak welí zákony a maudrá wůle našich králů: aby každý wzdělanec obau jazyků zemských stejně mocen byl, aby tady každý dobrau příležitost měl, přiučiti se jim, rodilý Čech němčině w té míře, jako rodilý Němec češtině. 2. Aby se žádný, kdo tuto rownost wyhledáwá, za zlomyslého, za nebezpečného, za buřiče, za přepiatce, za neprohlašowal, dle zásady: „ Quod mihi justum, tibi aequum “, t. j. „ Co nechceš sám trpěti, nečiň jinému. “ Aby tedy každý, než některé snažení Čechů haněti, a zatracowati počne, napřed rozwážil, co by sám na jejich místě a w jejich stawu činil. 3. Aby se Němci nediwili tomu, když si Čechowé příčinliwostí swau k tomu dopomohau, čeho posud neměli, nýbrž aby se tomu diwili, že toho posud Čechowé neměli, a aby nežehral nikdo na Čechy proto, že se chtí jemu wyrownati wyronati, nýbrž radowal se, že se on Čechům rownati nemusí. 4. Aby bylo zabíjení Čechů w statistikách přísně zapowězeno. 5. Aby kwetla národní swornost mezi kmeny národu česko-slowanského, aby se žádný nad ostatní nepowyšowal, a žádný pod ostatní neponižowal. Aby swornost a jednota jazyka i literatury pewně stála, a aby již konečně přestala prawopisní reformace. 6. Aby též swornost rozličných stawů a rozličných mínění panowala, twoříc z různobarewných kwětin jeden krásný wěnec. 7. Aby k blahodějným aučelům zřízené jednoty a společnosti naše probuzené dále wzrůstaly a neprobuzené se probudily, podáwajíce našim Nowinám wždy hojnější látku ke zpráwám potěšitelným. Aby se ale také pro tyto zpráwy na nás nemrzely, nás nekacéřowaly. 8. Aby se wywáželo ze země naší málo peněz, ale mnoho obilí, dříwí, uhlí, wlny, železa, skla, sukna, příze, plátna, owoce atd. atd. 9. Aby se Wšem Stawům dobře a dle žádosti dařilo. Poněwadž si, jak každý widí, nic neslušného a nemožného nepřejeme, tím pewněji očekáwati můžeme, že se naše přání brzy wyplní.


24. únor 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Z Haliče]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Z Haliče. Již předešle jsme měli o tom článek z Haliče, kterak se we Lwowských polských nowinách kdosi s podpisem „ Šlechtice na zagrodzie “ zřetelně ozwal proti Augspurským Wšeobecným nowinám, že nepřátelsky a utrhačně o Polácích píší, žádaje awé krajany, aby se na takowé nowiny nepředpláceli. Nyní opět jiný s podpisem „ Obywatele ( šlechtice ) wesnického “ w č. 17 těchto Lwowských nowin o té samé wěci píše, a poněwadž w dopisu jeho welmi mnoho jest wěcí i pro nás důležitých, s radostí sdělujeme některé části tohoto dopisu: „ Musím se Wám přiznat wážený pane redaktore, že i po onom dopisu přece předplácím na Wšeob. Augsp. Now.; neboť se mi zdá, že ne bez znamenitého užitku čítáme to, co o nás píší nepřátelé naši. Hořké tam často uslyšíme prawdy.... Z toho ohledu tedy platím a čítám Wšeobecné Nowiny, nežádám od nich hlasu saucitného, nežádám rady, neočekáwám podpory, ale jak jsem prawil, hledám prawdy, a toho tichého úsudku o skutcích a poměrech politických, jaké mají míti nowiny takowé, které nepřijímajíce zjewné barwy chtí být jenom zrcadlem ukazujícím rozličné strany, rozličná snažení, a kterýchžto jediným cílem wytknutým od založitele jejich Posselta jest: statečný pokrok. Ale z této cesty, kterau po mnoha let čestně kráčely, počínají se uchylowat Wšeobecné Nowiny, smímeli dle toho, co píší o Haliči, saudit, že o jiných zemích také nemají lepší powědomosti. Ostatně ale třeba by tak nebylo, přece nastáwá následující smutná úwaha: buďto Wšeobecné Nowiny zastáwají učení protiwné wzrůstu a wzdělání národnosti a wzkwetání dobroblaha — a tu opauštějí stanowiště nowin wšeobecných, které se snažiti mají o pokrok wšeobecný; a nebo newidí, jak to, co se u nás w zemi děje, jest welmi důležité strany změny dosawadního stawu společenského. Oswobození několika milionů ze stawu dlauhým wěkem ustáleného, jest zde u nás žiwotní otázka celého nynějšího pohybowání, příčina neštěstí, které w poslední době na nás obrátily pozornost celé Ewropy. “ Podotkna nyní, že články podobné pocházejí buď ze wkořeněné zášti proti celému národu polskému, a nebo z netečnosti redakce, které wšechno stejno jest, jaké články o Haliči přináší atd., přichází ke zwláštním článkům o Haliči we Wšeob. Now. „ W jednom dáwá se wýstraha cizozemcům, aby nekupowali statky w Haliči, neboť prý jenom nenáwist najdau u lidu, welké těžkosti při zřízení hospodářstwí, po několik let nedostanau důchody z uloženého jmění swého, a nadarmo nakládati budau prostředky swé, ba i osobní bezpečnost! — Podiwno wěru, jak možná jest s takowau neznámostí wěcí neb s tak zlým aumyslem psáti o podobných záležitostech. - - Práwě to jest u nás zjewnau a počestnau známkau národního duchu, že při tolikerém neštěstí, při tak pobauřených často myslích lidu našeho, nemáme přece žádné tiperary-men, žádné white-boys. “ Tak se nazýwají buřičowé w Irsku, powěstní ukrutnau mstau, jakau na šlechtě swé anglické často prowádějí, a to w takowé tajnosti, že se nikdy půwodce dopátrati nelze. Red. Rada, s kterau končí onen dopisowatel z Haliče, nejlépe označuje smýšlení jeho o wládě a o zemi. Neboť ani wlády přítelem se nezdá býti ten, kdo prawí, „ že jenom onen na kaupi w Haliči osměliti se může, kdo žije we Wídni neb w Paříži, co se zatím auředníci jeho hmoždí s diwochy ( barbary ) Haličskými. “ To jest wlastně ono neštěstí: nebo kdyby cizozemec kupující u nás statky sám přijel, sám nějaký čas na zřízení hospodářstwí swého wynaložil, zjednal by si prawdiwý úsudek o našich záležitostech zemských. Žije zde tak, jak zwykl žíti, obcuje s lidmi wzdělanými, necítil by nenáwist a nechuť na zem a její obywatele a byl by užitečným, činným, prawým občanem. Ale takto přijíždějí auředníci těchto pánů, plni předsudků a předběžné mrzutosti, že k wůli wýdělku wlast swau opustili a mezi „ diwochy “ žíti musí, nenacházejí zde ty obyčeje, ty lehké zábawy, laciná wyražení, která doma opustili, nenacházejí tolik zisku, co očekáwali: tak wzrůstá nespokojenost, nenáwist proti zemi a lidu, kterýchžto jazyku se učiti musí Ba kdyby se aspoň učili, ale mnoho těchto auředníků ani u nás w Čechách jazyku lidu se neučí k weliké škodě obecné, překážejíce tak mnohým záměrům milostiwé wlády!! Red., zkrátka powstane ono smýšlení, které se našincům již kolikráte trpce cítiti dalo, a které jest pramen mylných zpráw rozsíwaných o naší zemi, půwod, že se často nejupřímnější wůle a snažení neuzná, a semeno mnohých neštěstí, které nás potkaly. “ Promluwiw ještě něco obšírněji o ostatních dopisech o Haliči we Wšeob. Augs. now. ( což wšak zde pro české čtenáře za potřebné neuznáwáme ) končí onen Obywatel wesnický následujícím wšeho powážení hodným způsobem: „ Tak mylné a zlomyslné články, umístěné w nowinách německých snad nejwíce za hranicemi čítaných, rozsíwající falešná ponětí zjewně dokazují: 1. že nowiny zahraničné lepších dopisowatelů aspoň u nás zapotřebí mají, a proto také 2. že máme hledati swazků s takowými časopisy, we kterých bychom mohli naprawit onyno a podobné omyly. Nejkratší k tomu cesta zdá se, aby naše domáeí Nowiny pod oswíceným wedením Waším wážený pane redaktore staly se skutečně organem weřejnosti wšeho toho, co se důležitého w zemi stáwá a tak by byly pro zahraničné nowiny nejenom pramenem wědomostí prawdiwých, ale zároweň prawidlem, podle kterého budau moci posaudit prawdiwost, známost wěci a dobrau wůli dopisowatelů swých atd. “ Tolik „ Obywatel wiejski “ w polské gazetě Lwowské, my ale zčeštiwše jeho slowa zanecháwáme krajanům swým úsudek, pokud se wěci zde pronešené i na naši wlast wztahují.


24. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 21. srpna. Dnešního dne stala se w interpellací zmínka o důstojnících w maďarských plukách, kteří, nejsauce rození Maďarowé, musí nyní proti swým spolubratřím bojowati. Ministr odpowěděl, že se o to postaralo ministerstwo, aby takowí důstojníci do jiných pluků přestaupiti mohli. Při referowání wýboru petičního přišla petice Pražských obywatelů na swětlo, w níž žádají, by ministr Dobblhof byl obžalowán ze zrády. K odůwodnění swé žádosti uwádí: 1. Dobblhof utwořil ministerium, aniž by byl na province ohled wzal; 2. přijal Schwarzera za ministra; 3. jmenowal státní sekretáře bez powolení sněmu; 4. ucházel se o přízeň mnohých žurnálů; 5. ssadil Lwa Thuna; 6. jmenowal Rothkircha za presidenta české guberny; 7. neobsadil presidentstwí dolnorakauské wlády; 8. nekonfiskowal panstwí Metternichowy, Plasy a Kušwartu. Komu nepřijde na mysl powěstná 67! Ale nelekej se, milý čtenáři, tentokrát je to jen pětka. Tak opět má Praha snášet předházky, že její obywatelé to byli, kteří tak nesmyslný attentát na naši mladau swobodu si dowolili. Neb za něco jiného se to sotwa dá powažowati. Dobblhof je prwní ministr, pošlý z důwěry lidu a nešen důwěrau lidu. Owšem posud málo učinil, co by důwěru w něj kladenau osprawedlnilo; ale naopak také nic neprowinil, co by dobrau wůli a swobodomyslnost jeho w podezření uwádělo. A tohoto ministra obwiňují ze zrády! Hawlíček činil náwrh, by se to ministerstwu k wyšetřowání odewzdalo; ale Borrosch, který tak mnoho, ne-li wšecky wlastnosti sedmašedesátky má, odporowal tomu, že nehodno, we swobodném státu inkvisicí zawádět. Ó ta dobrá, filantropická duše, ten Borrosch, snad co nejdříw udělá náwrh, by se inkvisice i w kriminále zrušila. Ó člowěčenstwo, jak potom budeš šťastné, a to wšecko budeš mít jen pěkným slowům pana Borrosche co děkowati. Klaudi a Rieger podporowali Hawlíčka. Rieger zwláště na to činil pozorna, žeby petenti ( t. j. kdo tu petici zadali ) museli být před saud pohnáni, kdyby si w tisku něco takowého dowolili. Nepotrestá-li se tento pád, bude každému budaucně wolno, kohokoliw před celým sněmem zostuditi. Říšské shromáždění ale myslilo, že dosti na tom, když wšeobecným smíchem ukáže, že tato petice spíše do Kateřinek patří, než před saud, a odložilo peticí ad akta. – Škoda, že nebyla celá ta žádost čtena, také prý je w ní na Swornost zpomínáno, a ne tím nejrozmilejším způsobem. Ku konci stůjtež tu jména této o swobodu tak starostliwé petice. Johann Plahowicz 327/2. Finger Anton 123/3. Wenzl Pladík 12/4. Franc. Kutschera 92/1. Hornik 23. w Karlíně. Pillersdorf opakuje w krátkosti we finančním operátu činěné náwrhy a rozbírá je. Rád by udržel auwěr ( kredit ) národního banku, jakož i jeho samostatnost. Myslí tedy, by bank 6 milionů zatím půjčil, které pak co nejdříw w kassowních poukázkách ( obligacech ) mají zaplaceny býti. Hypotheky nechce, špatná prý to podpora důwěry. Mnoho prostředků nám ještě zbýwá, a wláda, důwěrau národu nešená, jich použije. 900 milionů dluhů jsau notná památka staré wlády. Od nynějška ale, cokoliw bude národ platit, bude to pro sebe platit; průmysl se wznese, jak jen nawrátí se důwěra. Má se zřídit stálý finanční wýbor, by předběžné práce pro budaucí saustawu přewzal. Kassowní poukázky nemají dostati žádný nucený kurs, neb se tím důwěra ruší. Šuselka: Že pro náwrh mluwím, stalo se jenom tím, že nauze žádného přikázání nezná. Nemohu jinak než kárati, že tištěná zpráwa bez poptání se sněmu, pauze wůlí finančního ministra se změnila; to není parlamentární. Cokoliw se we shromáždění předneslo, jest jeho jměním a může jen s jeho wůlí změněno býti. Ani zpráwa fin. ministra, ani komisse newyhowuje potřebám času. Útěcha je w nich obsažená, ale žádná nowá, sociální myšlénka. Starau wládu nazýwáme neblahau, a toto není nic jiného, než pokračowání její. Ale potřeba káže, ohledy mlčí. Nicméně se musejí zástupcowé národu ohradit, by se powolením ( auwěru ) nepřekwapili. Sněm již sedí kolik neděl pohromadě, mohl tedy fin. ministr již dříwe swůj náwrh přednésti, bychom nebyli nuceni úhrnkem powolowati. Neb pro budaucnost nesmějí miliony, které z kapsy národa jdau, powoleny býti, aniž by se do podrobnosti nešlo. W starém způsobu wlády nemáme pokračowat, nýbrž nowý zawésti. Ale k tomu je času zapotřebí. Jen železná nutnost může naše jednání osprawedlniti. Porownáwám-li náwrh komisse s oným fin. ministra, musím litowati, že komisse práwě to přešla, kde fin. ministr práwě něco nowého nawrhuje. Myslím speciál-hypotheku státních a zádušních statků. To by byla nowá myšlénka, ale komisse si jí nepowšímla. Prawila, žeby hypotheka stejnost státních dluhů zrušila, jakoby stejnost kdy w nich byla býwala. Zajisté není státu, w jehož dluzích by takowá rozdílnost panowala; naši fin. ministrowé dobře se srozuměli we špekulací a wyčerpali umění, peníze sháněti, až na dno. Praweno tu, žeby hypothekau bylo práwo starého wěřitele obmezeno, to ale nepochopuji. Půjčí-li někdo bez hypotheky, jest to jeho dobrá wůle, a nemůže si stěžowat, když pozdnější wěřitel od dlužníka fant žádá. Již nowotě a zásadě k wůli byl bych přál, aby komisse byla ohled na tento náwrh wzala. Že žádný náwrh nečiním, stáwá se to jen proto, že si přeju, by státní a zádušní statky co zásoba pro budaucnost ostaly. Při 7. punktu ale, „ že k ušetření financí w prostředku monarchie prameny w dobytých provinciích co nejbedliwěji mají wyčerpány býti, “ musím něco poznamenati, bychom o postawení italských provincií wíce swětla nabyli. Až posud se jedná tam zcela neodwisle od sněmu. Wyslowíme-li náwrh tak, jak we zpráwě komisse podán, newyplyne z něj financím žádná wýhoda. Pročež musí tato slowa přidána býti, „ že se sněmu z toho musí aučty klásti. “ Neb když štěstím naší zbraně a udalností wojska nám možnost podána, čestný mír uzawříti, musíme dokázati, že konstitující sněm práwo má, i do těch záležítostí co mluwiti, a že wše, cokoliw tam naší krwí a naším zlatem dobyto, kde k rozhodnutí přijíti má. Referent nám zde rozložil politiku na důwěře a naději se zakládající; a já si dowoluji tedy, wyzýwati ty, kteří důwěru získati mají, by se wšeho wystříhali, co důwěru překazit může, která náwratem císaře pána obžiwowati počíná; wyzýwám je, by se wšeho wystříhali, co zaufalost a nedůwěru rodí: zaufalost, žeby kdy naše záležitosti na konstituční cestě se spořádat mohly; nedůwěru, že se s národem upřímně smýšlí. Widím se nucena, wyznati, že způsob, jakým se w sobotu se sněmem zacházelo, důwěru ruší, poněwadž tisíce lidí se domýšleti musí, že se sněm posud neuznáwá. Powěsti, jaké tyto dny městem obíhají, že studentská legie se rozpustí, a že to ku krwawému sražení přijíti může, nejsau podlé toho, aby důwěru upewnily. Gobbi pohřešuje we zpráwě finančního wýboru welmi důležitau okolnost, wýrok totiž, že sněm weškeré státní dluhy za platné uznáwá, a že národní bank co nejdříw bude s to, swé noty wyměňowati. Co se 7. punktu we zpráwě fin. wýb. týče, drží jej za welmi nesprawedliwý. Neb nezpůsobilo wlaské obywatelstwo tu wálku, která nás tolik milionů stojí; byl to Carlo Alberto, který despotickými laskominami puzen, tuto wálku prowolal. Kdyby nebyl do našich zemí wtrhl, byla by se i tato provincie z nabytých práw radowala, a wálka by nebyla tuto krásnau zem plenila. Jak může wýbor tuto provincii za to zodpowědnau učiniti, nenahlížím, snad proto, že i ona chtěla jařmo Metternichské politiky se sebe swrhnauti? Jak medle se ukázalo, že účel obsazení Ferrary nic jiného není, než stawění hráze proti wlašské swobodě, musel wlašský národ se tomu protiwiti. W krátkém čase zawedla následkem swobodomyslného snažení wětší část italských států – ani absolutistický Neapol newyjímaje – konstituční oprawy. W prostřed těchto konstitucí oblažených národů žili Lombardowé a Benátčané pod Metternichskau knutau, obklopeni hejnem hnusných špehů. Kdyby w těchto okolnostech w nich nebyla tauha po swobodě wznikla, museli by wěru z jiného masa a jiné krwe býti, než Němci, kteří při prwním wýbuchu únorowé revoluce w Paříži od Rýna až po Dunaj pro jednotu Němec se zdwihli; z jiného, než Wídeňané, kteří we wěčně znamenitých dnech březnowých staré okowy rozkotali. A tito Wlaši by se ponížili, byl wojenský zákon prohlášen a nejšlechetnější syni země wypsání, a teprw když nenáwist k wládě nejwyššího stupně dosáhla, zawítala k nim zpráwa o pozdwihnutí Wídně; ale jako na mnohém již místě, tak také zde osudné „ již pozdě “ přiwedlo zem na kraj záhuby. Až sem sahá winna země, máme-li to za winnu powažowati, dále padá wšecka winna na Karla Alberta. Račiž to tedy sl. sněm uwážiti a dle toho sauditi. ( Silný tleskot. ) Biliński: Mohli bychom si štěští přáti, že od roku 1836 důchody neustále rostly, kdyby w stejné míře se dluhy nebyly hromadily. Ale i s tím se můžeme spokojiti, neb 56 milionů na železné dráhy a na skaupení privátnich železno-drážních akcií wynaložených ponesau aspoň potomstwu užitek. Od wýboru ponawržené prostředky nezdají se mi býti postačitelné. Owšem jsem srozuměn, by při nowé wýpůjčce se hledělo na to, by se wětší úroky dáwaly a za to wětší summa sehnala, ale pochybuji, že w nynějších okolnostech budem s to, tolik sehnati. Pěkně zní poznamenání, že „ slowo wolených zástupců postačí, důwěru a kredit získati, “ ale nezapomeňme, že jsme až posud na dílo konstituce ani ruku newložili. I sama wyhlídka na náhradu wálečných autrat ze strany oněch mocnářstwí, které wálku proti nám zwedly, nezdá se mi být dostatečná, neb mír není ještě uzawřen. Jak se ale komisse rozhodnauti mohla, národního banku použíti, nenahlížím, též, an se před několika dny proti tomu wyjádřila; powažme, že nár. bank má jen 26 mil. hotowých peněz a 149 mil. banknot w oběhu. Proč se tedy komisse proti wypůjčení na zwláštní ( speciální ) hypotheky wyjádřila? Ať jen powáží, že ustawičným poukazowáním na budaucnost lehce přítomnost w nebezpečenstwí může uwržena býti. Vaschank mluwí proti náwrhu fin. komisse; od Francie, ne od lichwářského Albionu ( Anglicka ) se máme učit znáti cenu lidí; zamítá celau finanční saustawu a chce ryzau mincí, jakau sotwa peníz může býti, chce půdu, wýrobek za minci atd. Na Italii daně uwalowat, nezdá se mu být důstojno Rakauska, které přece chce nazýwat oswoboditelem Italie. Chce pak čísti fin. plán, pro Uhry určený, s kterým se srownáwá, je napomenut k pořádku, a opustí řečnickau stolici. Brestl: Nejedná se tu o uspořádání státního hospodářstwí, ani o nowý systém, to požaduje dlouhého uwažowání, a za tak krátký čas nemůžem od wýboru již náwrh požadowat. Zde je jenom zapotřebí; se rychle uraditi, by se celé státní hospodářstwí nezarazilo; ale proti tomu se musím ohražowati, jakoby wýbor chtěl starý způsob wlády dále wésti. Učinila se tu námitka, že wýbor kassowním poukázkám žádnau hypotheku newykázal; ale to proto učinil, že žádná wýhoda z toho newyplýwá, jak to při hypothece na solnicích Gmundských ten pád. Neb hypotheka má jen tenkrát cenu, když se w pádu nezaplacení prodati může, ale proti státu jest těžko žalobníkem býti. Stát má sice práwo, se státními a zádušními statky dle potřeby nakládati, ale zdaliž toho již nyní třeba? – Wýbor uznáwá zásadu, že stát musí powinnosti, které na něj přešly, přewzíti, ale nebylo by to maudré, již dnes to wyslowiti; státní dluhy se také pro Italii a Uhry dělaly, a tyto země byly by wšeho powinowání zproštěny, jak mile to wyřknem. ( Dokončení )


14. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Studentské shromáždění], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Wčera odpoledne mělo studentstwo Pražské shromáždění w Karolínské aule, aby se takořka wyjádřilo o swém nynějším poměru k Wídeňským hnutím. Wyslancowé studentského wýboru Pražského do Wídně prohlásili Wídeňský boj za boj swobody s reakcí a wyzwali studentstwo o pomoc Wídeňanům. ‒ W shromáždění wčerejším ale wyložil posl. Rieger, oswědčiw se swobodomyslnosti swé, široce důkladnými, wážnými slowy příčiny a powahu wzbauření Wídeňského, že to nikoli není boj proti reakcí, nýbrž boj mezinárodní, boj způsobený penězi a slowy maďarskými, že je to nad pochybnost spor maďarsko-německý proti Slowanstwu k potlačení tohoto, jenž wyhledáwalo rownopráwnost wšech národů rakauských w říši foederativní, což wšak ani Maďarům ani Němcům není po chuti, ač se již přemnozí poslanci něm. hlásili k této sprawedliwé zásadě a aučelu. Prawil, že podlé bezpečných wědomostí byly spolky demokratické we Wídni w žoldu Maďarů, že Löhner byl we spojení s Maď. Pulszkým a jinými maď. emissary, a že se brojilo nejwíc proti těm poslancům říšským, jenž byli proti tomu, aby deputace maďarská tehdá před sněm byla předpuštěna. ‒ Nám Slowanům w Rakausích ale že musí nade wšechno záležeti na tom, bychme zachowali Rakausko w celosti, jehož rozpadnutí powede za sebau ewropejský boj, ne národů, ale celých plemenů, celých rass, slowanské rassy totiž s germanskau a maďarskau. My Slowané musíme zachowati Rakausko celistwé, bychom se strany jedné nepodlehli despotismu ruskému, s druhé pak přewládě národů německého a maďarského. Rakausko, složeno z tak rozmanitých národů, buď jako swobodný přístaw wšech, aby w něm každý národ nemýlen mohl obcowati. My wyhledáwáme swobodu wšech, zatracujem ale swobodu jedněch nad druhými. Slowák Štúr na to potwrdil wšechna slowa Riegrowa a poukázal na to, jak welice muselo Maďarům záležeti na tom, aby se jim pomohlo odjinud, poněwadž Jelačić blížil se již k Budínu, a s Budínem že stojí i klesá zem uherská. ‒ O Maďarech se nesmí myslet, žeby upřímně smýšleli o swobodě. Swobodu že přiwlastňují sobě jen a upírají ji národům jiným; že jejich swoboda jest swoboda aristokratická; proč se za dříwější wlády nezdwihli pro swobodu lidu w Uhřích, když jí měli wíc než národowé druzí? ‒ Ubezpečowal, že Jelačić neslauží kamarille, že je tělem duší Slowan, a že swobodu miluje, dokázal na sněmu Záhřebském, oswobozením hranice wojenské a j. ‒ že je miláček národu. Welikým potleskem byl wywolán Hurban na řečniště. S mnohým humorem wykládal slowo reakce, i přešel na to, že jest reakce mezi námi dwojí: zpátečnictwí totiž ke staré zhynulé wládě, a reakce národů mezi sebau, která nedá národnosti druhé zniknaut, a znikne-li, která ji potlačuje. Nemluwme pořád o reakci, ale postarejme se, aby nebyla. Co nám pomůže stálé mluwení o demokratii, nemáme-li půdu, na kterau bychme zásady její wsadili, nemáme-li lid z poddanstwí cizého wybawený. Nyní jest čas, bychme si tuto půdu dobyli, ale ne marným hádáním a prázdnými řečmi, nýbrž šawlí a puškau. Znowu wystaupil Rieger, uwáděje pohnútky, proč poslancowé čeští opustili sněm, že ne z bázliwosti o swau osobní bezpečnost, nýbrž proto, žeby daremné bylo, dáwat žiwot w šanc bez potřeby, jímž na jiném místě a w jiné době lépe mohau slaužit národu. Na to jmenowal některá fakta na důkaz, že se oprawdu jednalo o bezžiwotí některých, kterážto fakla přislíbil že poslanci co nejdříwe uweřejnějí. Na to podotknul jeden student o článku we wčerejších Nár. Now., wywáděje z něho potřebu, aby studentstwo Pražské smýšlení swé w nynější příčině weřejným oswědčením dalo na jewo. Jiný po něm wyřknul obáwání, žeby pád auly Wídeňské, jakož po dobytí Wídně očekáwati jest, měl za následek i zrušení legie Pražské, načež Rieger: Legie Wídeňská nezáleží jen ze studujících, nýbrž z lidí rozmanitých stawů, do auly wšelijak se wedralých, jenž tam nyní welké slowo wedau. Myslím sám, že aule Wídeňské bude konec učiněn; z toho wšak nenásleduje nic na bytí auly Pražské, dokud se totiž w mezích zákonních zachowá. Jak mile by ale wykročila z nich a začala se chowat jako Wídeňská, pak jsem prwní, jenž o zrušení její na sněmu se zasadím. ‒ Napomíná studenty, aby nebyli wíce studenty nežli syny národu. O smýšlení našich poslanců pak tolik doložil, že se swobodau stojí a wládu jen potud podporují, pokud ona stojí ke swobodě; že jsau hotowi opustiti ji, jak náhle by odejímati chtěla národům swobody, kteréž jim byla udělila. Ku konci prohlásil aud Wídeňské legie, Slowan, zpráwu o zawraždění dwau Horwatů na Wídeňské aule za neprawau. Před rozchodem uzawřelo shromáždění, pohnati wyslaného do Wídně studenta Kleinerta před čestný saud, poněwadž překročiw swé plnomocenstwí, we jménu Pražského studentstwa wyzýwal studenty slowanské k aučastenstwí w boji Wídeňském.


13. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 11. září ( Dokončení. ) Nyní wystaupil referent petičního wýboru p. Doliak, Slovinec z Gorice, na tribunu. Deputowaní wlaského národu z jižního Tirolska, z Dalmatska a z Pomoří Terstského, nejsauce schopni jazyka německého, podali žádost ke sněmu, aby pro ně byly wšechny náwrhy, protokoly, jednání sněmu we wlaské řeči wytištěny, a aby jim powoleno bylo, jednoho z deputowaných si ustanowiti, jenžto by místo nich we sněmu jejich mínění, jejich náwrhy atd. po německu přednášel. Petiční wýbor uznáwaje slušnost této žádosti, jakož i dobrau wůli deputowaných těchto, jednohlasně uzawřel sněmu nawrhnauti, aby tuto žádost powolil, tím wíce, že wywedení její nebude nikterak nemožné neb obtížné. Hawlíček: Já se s náwrhem petičního wýboru dokonce srownáwám, a nawrhuji jen ještě k tomu: „ aby před každým hlasowáním, když toho deset deputowaných žádati bude, otázka, o které se hlasowati má, od translatora, od komory a z komory wywoleného, také w polském neb rusínském jazyku nahlas přednešena byla. “ Borrosch: Tohoto zdání já nejsem dokonce; já, maje zkušenost co kněhkupec, musím sněm na to pozorna učiniti, že tato wěc nejméně ročně 25.000 zl. str. státi bude, a ještě kromě toho jednání sněmu zdrží, protože se opozdí tisk náwrhů. A pamatujme také na to, že zde máme wíce ještě národů, žeby to každý pro sebe žádati mohl, a jmenowitě snad brzy mezi nás přijdau i Uhři, jak potom sněm wšem těm žádostem wyhowí? Ambrož: Já jsem Slovinec a musel bych skutečně pro swé krajany též něco podobného žádati. Brázdil ( z Morawy ): A já zas žádám to samé pro český jazyk. Hawlíček: Chci jenom několika slowy náwrh swůj podporowati. Nežádám to pro swůj přirozený jazyk, ačkoli jej tak cením, že mi žádný jiný tak drahý býti nemůže. Awšak na tomto sněmu náhodau skoro wšichni deputowaní národu mého po německu rozumějí. ( Odporuje se tomu z prawice. ) Owšem, pánowé! a jest-li několik, kteří auplně nerozumějí, rozumějí aspoň z části. Proto jsem tedy o našem jazyku nyní zmínku nečinil, nechtěje jednání sněmu bez welké potřeby obtěžowati, a očekáwám, až jak konstituce Rakauska wypadne: podrží-li se pak zrowna takowý sném jako tento, owšem musíme i my Čechowé swého jazyka zde užíwati. Nyní se ale jedná o wěc newyhnutelnau: 40 spoludeputowaných haličských sedí mezi námi, nerozumějíce ani slowa z toho, co se jedná. Nepříjemné události, které se proto nedáwno w tomto domě mezi dep. Stadionem a Hubickým přihodily, mohau nám býti důkazem, jak potřebno jest, náwrh můj přijmauti. Nazýwali jsme starau wládu despotickau, proto že národům nedowolowala aučastenstwí míti we spráwě zemské, a my, kteří se tak rádi demokraty nazýwáme, činíme totéž, wylučujíce welikau část spoluobčanů swých pro řeč z rokowání. Račte jenom staw těchto našich spoludeputowaných powážiti, když oni swědomím zawázáni jsauce, nejlépe pro swé kontinenty a pro swůj kraj hlasowati, od rozličných stran zcela rozličné a protiwné zpráwy dostáwají, o tom, oč se hlasuje, a do nejwětších rozpaků přiwedeni býwají. Trojan: Musím odporowati mínění p. Borrosche; také wýbor petiční uznal obtížnost této wěci, ne ale její nemožnost. Já swau národnost nepowažuji za horší než každau jinau, poněwadž ale práwě nyní newyhnutelnau potřebu nemáme, neučinili jsme my pro sebe u sněmu podobnau žádost, čímž ale práwo swé nikterak nezadáwáme. Co se oněch 25.000 zl. týče, musím předně naději míti, že sněm tak dlauho trwati nebude, a za druhé se při wěci tak důležité nikdy na takowau wýlohu hleděti nemá. Potocki ( z Krakowa ): My přijdauce na tento sněm rokowati o společných záležitostech, přijali jsme němčinu jakožto prostředek toho času newhodnější, čímž jsme ale práwu swému žádný nic nezadali. Nepatřme tedy na tuto wěc ze stanowiště práwa, nýbrž jen z praktičnosti. Jsau zde na sněmu skutečně deputowaní dwau národností ( wlaské a polsko-rusínské ) nerozumějící po německu, jedná se o způsob, jakým by i oni w jednání sněmu podíl míti mohli, a tu se mi náwrh wýboru spojený s náwrhem p. Hawlíčka auplně wyhowěti zdá. Lubomierski: Také já myslím, že zde o práwu řeč býti nesmí, práwo má skutečně každý mluwiti we swém jazyku. Neboť jest jedno z nejdůležitějšíeh práw, swobodný tisk a swobodná řec. Naši spolusněmowníci wlaští dobrowolně se části swých práw odříkají, jen aby wšeobecnost netrpěla. Srownáwá se ostatně s oběma náwrhy. Borrosch ( mluwí s hrozným pathosem ): Já wždy politické otázky za důležitější powažuji, než národní, a nebudu nikdy trpěti, aby státní toga německého jazyka swlečena byla z naší rakauské říše. Když tito pánowé německy neumějí a tudy schopni nejsau, zastáwati powinnost deputowaného, ať ji složí a jiného za sebe wywoliti dají. Jenom Němcowi se takowé náwrhy dělat mohau. Já bych se tázal, zda w Paříži Provençal nebo Bask ( oho! ) něco takowého projewí. To přece připustíte, že swoboda tam nejwíce wywinuta, kde je republika. W Paříži je republika, a přec nikdo tak horrendní žádost neprojewil, poněwadž wí, žeby Francie se rozpadnauti musila. Já jsem w mém přeswědčení pro nezakrnělau ( unverkümmerte ) swobodu, poněwadž w ní základ dědičného trůnu widím, který zas naopak jest hlawní záštitau swobody. Já sice jdu stejnau cestau, zdánliwě k stejnému cíli s těmi, kteří z jiných ohledů Rakausko welké a nerozdílné ( grosses, gesammtes ) udržeti chtějí, neb jen takto widím prawau swobodu uchráněnau, awšak oni pánowé se swým libůstkářstwím národním ( Nationalitätsliebhaberei ).... Jak mile p. Borrosch tato slowa z úst wypustil, strhla se nesmírná bauře; Poláci, Čechowé, Morawané, Jihoslowané, Wlachowé, zkrátka wšichni Němci bez ohledu na politické smýšlení zdwihli se jako jednau ránau ze swých sedadel a počali jedním hlasem křičeti: „ Zur Ordnung “, „ ať jest napomenut řečník, ať to odwolá! “ Bauře tato trwala dobrau dobu, až konečně president zwoněním pokoj docílil a pana Borrosche k pořádku napomenul. P. Borrosch odwolal skutečně dle možnosti swé, co byl dříwe powěděl, a pokračowal ještě dále we swé řeči, wždy ale we stejném smyslu, a nawrhowal konečně, aby se s uznáním jazyku německého jakožto jediného státního a parlamentárního ( als Staatssprache ) celá wěc komissi odewzdala, která způsoby wyhledati má, jak by se jiným národnostem wyhowěti mohlo. Po Borroschowi mluwil Neuwall z Morawy, Němec, awšak welmi mírně a slušně, uznáwaje potřebu tuto a dáwaje práwo každému národu. Löhner činí náwrh, aby se tato wěc odložila. Rieger ( mluwí dnes zwláště prudce a nadšeně ): Newím skutečně, jakými slowy mám wyslowiti se proti nehodnosti, jakau se opowážil jeden z deputowaných Pražských mluwiti o wěci nejswětější každému, o národnosti. ( Powyk, němečtí deputowaní někteří, a hlawně p. Borrosch, žádají, aby p. Rieger též „ zur Ordnung “ napomenut byl, poněwadž se wěci dotýká, kterau již p. Borrosch odwolal. President to učiní, Rieger protestuje a pokračuje dále. ) Pořád se mluwí o rownosti a bratrstwí, ale rozumíte této rownosti tak, aby jen Němci panowali. Jako jsem proti státnímu privilegowanému náboženstwí, tak jsem proti privilegowané řeči a národnosti, a ona státní toga, do které by nás p. Borrosch rád oblékl, byla by nejwětší násilí. Práwo jazyka a národnosti jest přirozené práwo, které nikdo wzíti nemůže, a kdyby sám sněm se proti němu prohlásil, nemohli bychom se wýroku jeho podrobiti. Když by se již o státním jazyku mluwiti chtělo, ačkoli jsem zcela proti tomu, mohl by slowanský jazyk jakožto jazyk wětšiny s mnohem wětším práwem o přednost se pokusiti. Pánowé! mluwíte tak často a tak rádi o jednotě rakauské říše, ale prawím wám, že Rakausko jenom námi stojí, a Rakausko bude tak dlauho pohromadě, pokud my Slowané budeme chtíti! ( Pohnutí, syčení a tleskot. ) Ale my chceme, a chceme tak dlauho, pokud rownost wšech národností šetřena a zachowána bude. Co ostatně p. Borrosch o 25.000 zl. mluwil, jest zrowna hanebné. Jak možná tam, kde se o nejdůležitějším práwu celého národu jedná, na takowau mizernau sumu se ohlížeti. Není pochybno, žeby Wlachowé tak jako každý jiný práwo měli, zde we swém jazyku mluwiti; když tedy oni z ohledů přátelských dobrowolně od toho ustupují a spokojiti se chtí s málem, musíme jen s wděčností náwrh jejich přijmnauti. Löhner welmi se snaží pohnutliwě mluwiti, lituje, že dnes tato národní rozepře powstala, a chce celau wěc aspoň na dálší čas odložiti. Prosí, aby sněm we swornosti zůstal, což obyčejně Němci říkáwají, když se proti nim Slowané práwa swého domáhají. Celá tato owčí kůže, kterau dnes p. Löhner přes sebe přehodil, nic neprospíwá. 520 Dylewski srownáwá se auplně s náwrhem wýboru, jakož i Hawlíčkowým, kterýžto zwláště jakožto welmi mírný, užitečný a lehký k prowedení sněmu schwaluje. Poukazuje na Uhry, jak daleko to přiwedli se swým státním jazykem. Diwí se, proč p. Borrosch se za těchto několik neděl polsky nenaučil, když myslí, že tak snadno jest každému naučiti se německy. Též Hawelka w podobném smyslu mluwí. Haušild: Wěc, která nám nawržena jest, byla zajisté welmi mírná, a jenom protiwníci její způsobili dnešní zůřiwau debattu. Ostatně ale jest to nesmírná wypínawost a opowážliwost, twrditi, že deputowaní po německu neumějící poděkowati a jiné za sebe wywoliti nechat mají, čelí to proti wšem demokratickým zásadám, když se okrsku předpisuje, jakého deputowaného si wywoliti má; jest to censura a nejoškliwější censura, privilegium jazyka a národnosti. Trojan: Pan Borrosch byl by se jistě podiwně k tomu měl, kdybychom my byli náwrh učinili, aby žádný na sněm připuštěn nebyl, kdo slowansky neumí. Mluwí se zde o jednotě, jednota ale bez rownosti nemožná jest, a kde jest panowání jednoho, není jednota. Potocki: Mluwili zde někteří o společné wlasti, zapotřebí tedy jest, abychom strany toho smýšlení swé znali. Co jest naše společná wlast? Jenom ten stát, kde my wšichni spokojenost najdeme, a jestli tedy w našem státu bude jen jeden národ panowat, není naše společná wlast. Konečně ještě p. Doljak jakožto referent mluwí, a ukazuje, jak snadně jest žádost Wlachů wyplniti, a wywrátiw ještě mínění protiwníků, doloží konečně: Ejhle! když již zde, kde nás Slowanů tolik sedí, takto se rownosti rozumí, můžeme si pomysliti, jak by se nám bylo wedlo we Frankfurtě. ( Bauření Frankfurtistů, Löhner a Kudlich a jiní žádají, aby od presidenta p. Doljak napomenut byl, president ale tuto jejich žádost jakožto nepodstatnau odmrští. ) Přistaupí se tedy k hlasowání. Náwrh Borroschůw, aby wšechno odewzdáno bylo komissí k lepšímu uwážení, propadl. Též tak i Löhnerůw propadl. Hawlíčkůw náwrh přijat jest s welikau wětšinau; též tak i náwrh Bodnárůw, aby se totéž stalo w jazyku rumunském pro Bukowince. Nyní přišlo k náwrhu wýboru strany Wlachů; p. Borrosch, aby wěc pokazil, učinil k němu ze zlosti amendement, aby se totéž stalo nejen pro Wlachy, nýbrž pro wšechny ostatní národnosti, domýšleje se, že sněm ulekna se toho, náwrh wýboru odmrští. Zlomyslnost tato p. Borrosche z toho wyswítá, že on sám proti swému wlastnímu náwrhu hlasowal. Ale sněm zmýlil p. Borrosche; žádalo se hlasowání zejména. Ultraněmci a Frankfurtisté widauce slabost swau, opustili komoru, a náwrh komisse i se zlomyslným náwrhem p. Borrosche přijat jest s 244 hlasy; jen 16 ( nejwíce Čechoněmci a někteří rolnící z Rakaus ) hlasowalo proti němu, ostatní uprchli. Sám Šuselka hlasowal s námi, wida naši sílu, a p. Löhner napřed ze sněmowny ušel a nebyl přítomen, když se jeho jméno čtlo, pak ale wida přewahu welikau, nawrátil se a též s námi hlasowal.


31. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Čechy], Titulek: [Doporučení pro nové volby], Autor: Havlíček, Karel
H. B. ‒ Zemské presidium oznámlio již w auředních nowinách, že nowá wolba w okresích Jindřicho‒Hradeckém, Bidžowském a Humpoleckém co nejdříwe wypsána bude. Opětujeme tedy P. T. pánům woličům těchto okresů co nejwraucněji swé předešlé odporučení a jmenowitě: w Jindřichowě Hradci pana setníka Fialku od pluku Latour, horliwého wlastence, jehož si zwláště k wůli reformám stawu wojenského we sněmu míti přejeme, aby ty mnohé obtíže, které posud každého skličowaly, whodně se odstranily; w Bidžowé hr. Wojtěcha Dejma, kterého smýšlení bez toho celé zemi dobře známo jest; a w Humpolci p. Smrčku, který co tamnější rodilec beztoho pánům woličům znám jest a také zde doleji swé politické smýšlení podáwá.


30. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Schůzka Národního Výboru], Autor: Havlíček, Karel
[ Schůzka Národního Výboru ] [ tři hvězdičky]Wčera we schůzce Národního Wýboru oznámil p. hrabě Leo Thun, že pro nowé události Wídeňské roztržen jest auplně swazek mezi auřady Pražskými a Wídeňskými, což potřebnau činí jakausi wyšší raddu pro záležitosti české, a za takowau raddu ustanoweni jsau pp. Borrosch, Brauner, hr. Nostic Albert, Palacký, Rieger, Štrobach. ‒ Dnes pojedau pp. hrabě A. Nostic a Rieger k JMCé. do Tyrol o potwrzení.


5. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk přípisu], Autor: Havlíček, Karel
– K obecnému poučení sdělujeme zde auřední dopis důstojné konsistoře Králowéhradecké k okresnímu auřadu školnímu w Kutné Hoře. Okresnímu auřadu školnímu w Kutné Hoře! Městská radda Kutnohorská wznesla dne 3. kwětna b. r. na wysoké presidium zemské žádost 1 ) aby se w prwních třech třídách zdejší hlawní školy pauze w řeči mateřské wyučowalo; 2 ) aby i we čtwrté třídě aspoň z části mateřské řeči se šetřilo; 3 ) aby se we wšech třídách hlawní školy řeč německá na základě české mluwnice co samostatný předmět přednášela; 4 ) aby se mezi školními předměty dějepisu a zeměpisu zwláště korunních zemí českých důstojné místo wykázalo, a konečně 5 ) aby powoleno bylo, ze středu městské raddy dwa audy zwoliti, jimž by dozorstwí nad zdejšími školami wůbec ponecháno bylo. Žádost tato byla dne 2. čerwna b. r. číslo 29978 s poukázáním na guber. dekret od 10. 676 září 1848 č. 48497 od wysokého gubernium zemského biskupské konsistoři odeslána a zároweň wysloweno, aby ihned přiměřené kroky auřední se učinily a wýsledek jejich až do 20. b. m. oznámen byl. Co poslední části žádosti té se týče, bylo wyřknuto, že jest zcela zbytečnau, poněwadž o ní politické zřízení škol určítá posawáde ještě nezměněná ustanowení již obsahuje. Za tau příčinau se okresní auřad školní s ohledem na rozkaz, odtud dne 15. listopadu 1848 č. 129 wydaný, od Kutnohorského učitelstwa wšak docela zanedbaný, wyzýwá, aby řečenému učitelstwu nařídil, by přísně rozkazu wysokého ministerstwa od 2. září 1848 č. 5692 ( kons. kurrd. č. 33. ) se drželo a k tomu působilo, aby pokud možno již w letošním, dojista ale a bez odporu w budaucím školním roce w skutek uweden byl. Dále budiž dotčenému učitelstwu uloženo, aby i o wyplnění ostatních sprawedliwých žádostí Kutnohorského měšťanstwa činně se staralo. O dalších krocích záležitosti té se týkajících budiž zpráwa sem podána a Kutnohorské raddě městské swrchu uwedená odpowěď na její žádost oznámena. Od konsistoře Králowehradecké dne 14. čerwna 1849.


30. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [oznámení M. Havelky], Autor: Havlíček, Karel
Pan M. Hawelka, býw. Poslanec Čáslawský, oznámil nám, že též přistupuje k oswědčení poslanců českých w č. 72 Národních Nowin wydanému.


6. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [výňatek z nařízení], Autor: Havlíček, Karel
– Oznamowatel Pražských nowin ( č. 156 ) přináší nařízení česk. zemského řízení strany obecního jmění, z něhož tato místa wyjímáme. Dokud obce místní nebudau zřízeny a tím rozřešena otázka, kdo má budaucně jakožto aud obce obecní mohowitostí spoluwládnauti a ji spoluužíwati, nemůže se dowoliti, aby se nynější audowé obecní rozdělili o mohowitost obce anebo o užitky z ní wyplýwající, anebo aby osadní takowí, kteří doposud užíwání užitků z obecní mohowitosti nebyli aučastní, nějaké práwo na ně si brali. Neboť by to bylo na překážku nowým ustannwením o spráwě obecní mohowitosti, kterých w čase nejblíže příštím očekáwati máme. Z důwodu tohoto a z příčiny množících se žádostí jednotliwých osadníků, aby se jim obecní mohowitost, jmenowitě pak obecní grunty přiřknuly za wlastní, widí se wláda pohnuta wyslowiti, že se k žádostem takowým nyní žádný zřetel míti nemůže, že nowé žádosti tohoto spůsobu jsau dokonce bez užitku a že wláda nynější staw obecní mohowitosti přísně zachowati chce, až dotčená nowá ustanowení budau wydána.


4. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [reakce na překroucenou zprávu v Prager Zeitungu], Autor: Havlíček, Karel
– Před několika dny jsme přinesli w našich nowinách zpráwu, kterak doslýcháme, „ že se opět o ustanowení dra. Braunera za wládního komissaře na Slowensku mluwí. “ Prager Zeitung přinesly tuto zpráwu zcela překraucenau, že prý dr. Brauner komissařem již w skutku jmenowán jest, udáwajíce za pramen naše nowiny. Na tom by ale tak mnoho nezáleželo, diwiti se wšak musíme té naivnosti Prager Zeitungu, kterak tuto překraucenau zpráwu za smyšleninu prohlašují. Prager Zeitung si nejdříwe tuto smyšleninu samy smyslily, dokládajíce, že od nás pochází, a pak ji opět za smyšleninu prohlašují. To by zajisté hned každý dowedl?!


18. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Morava a Slezsko, Titulek: [zákrok úřadů proti „zázračnému“ působení venkovanky], Autor: Havlíček, Karel
– Z Přerowa píše Neue Zeit: I zde přicházejí zázraky na swětlo. We wesníci Předmostí sausedící s Přerowem wychwaluje se wěřícím žena, jenž prý duchem swatým nadšena jest. Každý čtwrtek wečer potí se krwawě na rukách i nohách, pak padne w magnetický spánek a tu oznamuje lidu wšechny příbuzné a přátely, jenž snášejí muka w očistci. Aby jich byli sproštěni, jest prý zapotřebí, aby pozůstalí příbuzní dali za ně slaužiti mše swaté. Auřadowé stíhali ženu tuto, ona o tom se dowědíc utekla do blízké osady, kde pohostinsku přijata jest.


16. duben 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Zřízení anglického parlamentu., Autor: Havlíček, Karel
Zřízení anglického parlamentu. ( Dokončení. ) Obecní sněmowna jest půwodem č. žalobníkem, a lordowé sedí na soudě a nalezají po zákonech wšeobecných podlé wýpowědi dolejší sněmowny. Když se také wětšinou hlasů usnese, aby obwiněnec pohnán byl, wywolí se wýbor, aby před zábradlím lordské sněmowny žalobní artikule přednesl. Lordowé pohnanému i žalobníkům položí rok, a na tom roce mají stati oba, žalobní artikule se přečtou pohnanému, dá se mu jejich opis a znowa se mu rok položí kdeby mohl práwo swé ohraditi a hájiti. Soud pak se wede při otewřených dweřích. Nemůže-li pohnaný newinu swou pokázati, ztratí při, zbawí se ouřadu a propadne pokutu, aniž milosti očekáwati může. Snešení, kterým hořejší sněmowna odsuzuje, slowe bill of pains and penalties. K panské sněmowně se také děje odwoláwání od soudů zemských. Jeden parlament nesmí déle pohromadě býti než sedm let, pak se rozpadne, což se také stáwá, když umře král, a nowé wolení se začne. Outraty při wolení obnáší 900000 lib. st. Parlament nesmí déle než na tři léta, pořád zběhlá odročen býti, na několik dní může král i sněmowny sezení odložit ( adjourn ). Ostatně se wšak každoročně swoláwá, proto že obecní sněmowna berně jen na jeden rok wypisuje. Ten den, když se parlamentní sezení začne přijde král u wší sláwě swé, králowským rouchem odět, s korunou na hlawě do lordské sněmowny, kamo deputací z obecní obešle. Tato přijde od mluwčího wedena, nebo jestli si ho nowě wywolili, wedou jej dwa deputowani před trůn, aby ho král potwrdil. Pak se postawí okolo zábradlí, mezi nímž smeknuto majíce lordowé a uprostřed nich král na trůně sedí. Král drží trůnní řeč, w které wykládá potřeby zemské, položení politické celé říše a náhledy swé, dle jakých tento rok panowati hodlá. Na trůnní řeč odpowí každá sněmowna zwláštní addressou, w které wyjadřuje mínění swé o posledně zběhlé zpráwě zemské a spokojenost nebo nespokojenost swou. Rokowaní o addressu se děje jako weškeré parlamentní jednání u weřejných sezeních, a obecenstwo, z něhož jenom ženské pohlawí wyloučeno, stojí na tribunách. O co se a jak se w parlamentě rokowalo, zwěstují weřejné listy swobodně wší zemi. Nowiny tam slouží spolu za organy, kterými se wyslowuje obecné mínění o tom, co se dělo w parlamentě. Tu se nešetří osob; kdo mluwí w parlamentě, mluwi před celým národem co zástupce jeho, a národ jej může owšem jen úsudkem swým pokárati a pokárá, kdyby něco začal, co by se s blahem občanstwa neshodowalo. A tak se zastraší nejrázněji wšechno soběctwí, žádný nemluwí pro sebe, každý pro národ. Jak mile wšak král náwrh nějaký zákonem učiní, přestane wšechno hadání, jakby usekl, a každý hledí zákon plniti až na nejmenší čárku. A tato občanská mysl je nejwětší síla národu Anglického, který w historii zaujal místo prwní, a tak brzy to nebude, aby ho jinému ustoupil: řád zemský w Anglicku wystawěli wěkowé na základu powahy národní, on s národem srostl, a ani wěky ho nerozboří, leda by národ sám wyhynul. Kolikrát pak již křiklawá publicistika Britům hrana odzwonila, a přece se po každém pohřbu Britansko k nowé sláwě zdwíhá. A jako hřmění a blesk powětří čistí a málo kde jen udeřením uškodí; tak taky nerázné třenice a reformy národ ode wšech neprawých přiwěsků čistí, a třebas při tom někdo o zděděné swé užitky přišel, přece se celost národu wždy wýš a wýše powznáší. A tak bude také ještě mnoho oprawowáno na parlamentě, a kolikrát se mu ještě odzwoní, ale swět se jeho zrušení tak lehce nedočká. J. Liliow.


1. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Přednesení prozatímního ministra, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Přednešení prozatímního ministra wnitřních záležitostí Alexandra Bacha o nejwyšší schwálení základních rysů pro zřízení politických spráwních úřadů. Nejmilostiwější Pane! Rozdělenost a obapolná nezáwislost řízení saudního a spráwy - tato zásada, kteráž pro neporušenost a samostatnost saudnictwí neméně jest newyhnutelná jako ke spořádané spráwě na nejwýš prospěšná - wyslowena jest w ústawě říšské jakožto sada základní, i bylo jí již i také šetřeno při zřizowání saudním, jehožto základní rysy Waše Milost nejwyšším rozhodnutím od 14. čerwna tohoto roku schwáliti ráčila. Nowé zřízení saudní jehožto rychlé prowedení mně WMst uložila za powinnost, wstupujíc do žiwota wyhledáwá co newyhnutelný následek důkladné oprawy wšech ostatních odwětwí weřejné služby. Neboť dle posawadní saustawy, která se s proměněným žiwotem státním snésti již nemůže, byla we wšech téměř zemích korunních nižším saudům swěřena i také řízení politická a komorní, auřadowé pak političtí i we wyšších instancích museli wedle řízení swých sprawowacích zastáwati též řízení saudcowská; nyní ale, kde se wšechny auřady saudní rozebírají a znowa zřizují, kde se orgánům saudnickým odejmauti mají wšechny záležitosti jim cizé, musí se zároweň hleděti k tomu, aby o řízení tato na jiných cestách bylo pečowáno, ač nemá-li spráwa politická spůsobem weřejnému pořádku a jístotě nebezpečným a hospodářstwí státnímu škodliwým utrpěti přestáwku. S neodbytnau potřebau, aby auřadowé političtí nowě byli zřízeni, spojena jest wítaná příležitost, ústrojí spráwní tak zjinačiti, aby se záležitosti politické spůsobem mnohem jednodušším i kratším bez welikého psaní a rozwláčných obcházek a auřednictwem mnohem skrownějším mohly zastati. Možnost takowéhoto jednoduššího zřízení zakládá se netoliko w tom, že wšeliké wýkony saudcowské budau wymezeny, nýbrž hlawně w proměnách, která w poměrách poddanských a gruntownických, pak we zřízení obecním zákonně se zawedly. Patenty o wywazení gruntů od 7. září 1848 a 4. března 1849 sprosťují wšechny politické auřady welikého množstwí auředních úkonů ze záwazku poddanského wyplýwajících, jakož i těch, kteréž se wztahují k dáwkám a pracím buď již wyzdwiženým anebo za wýkupné prohlášeným. Zákonem obecním od 17. bř. 1849 byla netoliko k nesmírnému ulehčení politických auřadů obcím swéspráwa wnitřních záležitostí, co práwo základní jim pojištěná, skutečně dána, ale wláda WMsti, wzdáwajíc se wšelikého zbytečného poručníkowání a wší tísnící centralisace i také w posledních odnožích státního ústrojí, wzložila wšechny části moci wýkonné, které se žiwotem obce nerozdílně a přirozeně jsau spojeny, na orgány obce samé, a přiwedla tím do pořádku obtížné a obšírné podrobné nižší řízení spůsobem k ústawním spůsobám státním přiměřeným. Čím wětší jest ostatně swoboda jednotliwců a čím rozsáhlejší jest práwo obce w samostatném rozhodowání, tím jistější a obecnější průchod musí se zjednati ohradě, která jest pro swobodu, ač nemá-li se zwrhnauti we swéwoli a pro swéspráwu, ač nemá-li přewrátiti w bezpráwné wýtržnosti, newyhnutelně potřebná: totiž zákonu, tím wíce prostředků se musí pojistiti orgánům moci wýkonné, aby odhodlaně a wýdatně mohli hleděti k zachowáwání zákonu. Wšechny tyto poměry, z kterýchžto se potřebnost a přiměřenost přeměny auřadů politických ukazuje, měla wěrně oddaná ministerská radda již při straších zákonech organických, WMsti k nejwyššímu stwrzení předložených, na zřeteli, a jmenowítě při zákonu o obci a při zřízení saudním předpokládala na budaucno politické orgány docela jinačí, nežli jsau nynější. Ačkoli ku konečnému ustanowení proměn w tomto odwětwí spráwním potřebných a opraw zákonodárních s tím spojených swým časem sněmy budau muset ruku přiložiti, dowoluji sobě přece, ježto obecné položení říše a stwrzené od WMsti normy o zřízení obecním a saudním této reformy spráwní newyhnutelně wyhledáwají, předložiti W. Msti w nejwětší úctě dle smyslu §. 120 ústawy říšské základní rysy nowého zřízení auřadů politických, w ministerské raddě již schwálené, a wyprositi si nejmilostiwější zmocnění WMsti, abych je we srownalosti s nowým zřízením saudním mohl prowesti. Bylo w nich šetřeno té dwojí zásady, aby pro wšechny záležitosti, které wůbec odwolání nějakého dopauštějí anebo wyššího rozhodnutí wyhledáwají, byly tři stupně politických instancí, a aby každý sbor, jenž jest wyšší nežli jest ten, který zastupuje obec, totiž wýbor okresní, sjezd krajský a sněm zemský měl po boku swém nějaký orgán wládní, a sice w osobě okresního, krajského a místodržícího, rowněž jako wedle zákonodárního sněmu říšského stojí odpowědné ministerstwo co majitel moci wýkonné. Pojmenowání a postaupnost auředníků politických dána jest již w ústawě říšské, ana mluwí o místodržících, od JMsti w jednotliwých zemích korunních zřízených, a w zákoně o obci, kterýž okresnímu jakožto hlawě auřadu okresního a krajskému jakožto hlawě auřadu krajského wyměřuje jistau působnost. Co se týká místodržících, dowoluji si ještě zwláště wytknauti, že w těch zemích korunních, které nejsau na kraje rozděleny, nébrž kde se přímo z obcí okresních stawí obec zemská, jak w zastupowání tak i we sprawowání jeden článek mizí, a že tedy dle toho místodržící wedle zemského sněmu auřadující w takowýchto zemích spolu také w ohledu spráwním bude také zastáwati powinnosti krajského, bezpostředně jsa podřízen pod ministerstwo. Postawení a působnost místodržících pak ještě jasněji se určí ustanoweními ústaw zemských, ku kterýmž náwrhy pro nejwětší díl korunních zemí s pomocí důwěrníků z nich již jsau hotowy, i doufám, že je brzy budu moci WMsti předložiti ku potwrzení. Místodržící, krajští a okresní obdrží pomocní auřednictwo podle nejpřísnější potřeby wyměřené, pro kancelářní manipulaci ale bude zřízen u každého auřadu jen jeden stálý auředník k wedení jejímu určený. Poměry auředníků wůbec, zwláště pak wýminky jich přijímání do státní služby a spůsob jich užíwání a powyšowání, jich propauštění a dáwání na odpočinek musí býti spořádány spůsobem požadawkům služby wyhowujícím a tak, aby auředník slušně byl nadán a před libowůlí předstawených chráněn, aby horliwý a zaslaužilý s jistotau očekáwati mohl náležité uznalosti, nedbanliwý pak a powinnosti swé nepamětný nejpřísnějšího kárání. Obor působnosti orgánů spráwy politické dá se nyní wyměřiti jen w obecních nákresech, poněwadž není možné, aby se, bez nekonečné a přec nepostačitelné kasuistiky a bez ujmy budaucím oprawám w ostatních odwětwích spráwních mohly wšechna řízení, která auřadům politickým k obstaráwání, spoluwedení, dohledání a wplýwání přikázána budau, wypočítati jinak než přiblížitelně a odkazujíc na příslušnost posawadních politických auřadů a na zákony a předpisy, jimiž se posud politické řízení sprawuje. I bude jak pro ministra wnitřních záležitostí tak pro každého předstaweného nějakého politického auřadu úlohau nejhlawnější, pracowati k tomu, aby se běh spráwy co možná zjednodušil, řízení zkrátilo, a aby se méně písemními příkazy a spráwami, ale raději přímým působením w lidu, osobním poučowáním a dohledáním a přiměřeným wkročowáním na místě samém hledělo k zachowání pokoje a pořádku a k ostříhání zákonů. Náklad, kterého politická spráwa podle zřízení nejuctiwěji nawrženého wyhledáwati bude, nedá se sice posawad wykázati zewrubným počtem. Co nejswědomitěji wšak budu pečowati o to, abych we srozumění s finančním ministrem potřebný náklad wyměřil, šetře co nejwíce financí. A již nyní mohu, saudě podle zřizowacích prací pro wíce korunních zemí dokončení swého již blízkých, wyslowiti upokojující přeswědčení, že autraty nowých auřadů politických bezpochyby wýlohy posawadní politické spráwy buď dokonce anebo welice přewyšowati nebudau, ačkoli se nižších wladařských auřadů mnohem wíce zříditi musí nežli prwé, kde politické řízení w tak weliké míře swěřeno býwalo magistrátům a wrchnostem. Práce zřizowací pro jednotliwé země korunní pracují se, wyslyšíc náwrhy wrchních auřadů politických a hlasy důwěrníkůw, we stálé srownalosti s nowým řízením saudním, i hledíce při tom hlawně toho prawidla, že hranice obcí a saudní wůbec nesmí býti prořizowány hranicemi politických okresů a krajů. Pakliže WMst ráčí uděliti nejwyšší schwálení zásadám zřizowacím co nejponíženěji nawrženým, předložím WMsti bez odkladu náwrhy, které jsau o zřízení korunních zemí: obojího Rakauska, Salcburku, Tyrol, Morawy, Slezska, Čech, Korutan a Krajiny již wypracowany, aby zemské komisse podrobnému prowedení těchto prací zřízené, wšude mohly zároweň se zemskými komissemi saudnímu činnost swau započíti, o wčasné opatření potřebných auředních stawení, o náwrhy k obsazowání auřadů, pak o chystání wšelikých zařízení k odewzdání auřadů příhodných tím spůsobem pečowati, aby bylo možné, zároweň s nowými saudy posawadní politické auřady zrušiti a nowé na místo nich dosaditi beze wšechny přestáwky we spráwním řízení. Obšírné instrukce budau těmto zemským komissím dány, podle nichž se budau muset říditi. Musím jen ještě připomenauti, že základní rysy a jednotliwé práce celého politického zřizowání, dokawáde stwrzeny nebudau praktickým prowedením a delším wykonáwáním, nikoliw sobě neosobují neomylnau dokonalost, wždy ale jistý stupeň dokonalitelnosti, aby se swým časem bez přerušení celé spráwy daly udělati a prowesti jednotliwé proměny, kterých potřeby lidu anebo wlády budau wyhledáwati. Račtež tedy, Waše Jasnosti, nejmilostiwěji powoliti, aby se zřízení politických auřadů podle základních rysů s nejwětší úctau tuto přiložených mohlo uwesti we skutek. We Wídni 21. čerwna 1849. Bach w. r.


5. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Milovník literatury české]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. Jistý podiwný milowník literatnry české, poslal nedáwno do Medau‘ského skladu po poště nefrankowané psaní s 16 kr. stř., žádaje za ně powídku „ Kamzikostřelci “, aby mu k nowinám přiložena byla na poště. – Porto za psaní šťastnou náhodou, dělalo práwě těch 16 kr. stř., a proto se hned nimi zaprawilo, a poněwadž na knížku nic nezbylo, nemohla se odeslati. Docílil tedy onen podiwný milowník literatury tolik za swých 16 kr. stř., že se aspoň w Praze jeho žádost wí, ale – bohužel wyplniti nemůže.


13. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: Dne 10. září, Autor: Havlíček, Karel
H. B. Dne 10. září. Dnes ráno ( někde již wčera wečer ) četli jsme již na rozích nowý zákon o zrušení poddanstwa. W nejwětší rychlosti dal J. M. C. král náš český wšemu tomu, co a jak to sněm říšský ustanowil, potwrzení swé, a nyní již není dokonce žádné pochybnosti o tom, že poddanstwo přestalo. Prwní owoce konstituce naší máme již, totiž: Rownost wšech stawů před zákonem, práwa feudální zrušena jsau w celém našem mocnářstwí, protož také tyto dwa punkty z hesla těchto nowin dnešního dne wynecháwáme, neboť již déle o ně usilowati nemusíme, dosáhnuwše cíle swého. Dejž Bůh, abychom také ty ostatní punkty brzy wymazati mohli! Ode dne prohlášení toho zákonu není již žádného rozdílu mezi šlechticem, poddaným a měštanem, jsme wšichni stejně opráwnění občané wlasti naší.


30. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Vysvětlení nynějších okolností. II., Autor: Havlíček, Karel
Wyswětlení nynějších okolností. II. H. B. — Rozpuštěním sněmu a tím, co po rozpuštění následowalo a ještě následowati bude, wzmohla se welice moc wlády nad mocí národu. Jak se to ale stalo, že swoboda naše tak patrnau pohromu a škodu utrpěla? Winu toho nesau hlawně dwě strany, a bylo by skutečně těžko wyměřiti, která z nich má na sobě wětší část této winy. Tyto dwě strany jsau předně reakcionáři a za druhé přepiatci a bláznowé političtí. Obě tyto strany hrály si zrowna jedna druhé do rukau, a jedna sama nebyla by nikdy mohla naše swobody tak zkrátiti, jako se to jejich „ spojeným silám “ podařilo. Přepiatci newěděli nikdy čeho žádat, wšeho jim bylo pořád málo, pořád tupili wšechno jakožto neswobodné, a konečně přepiali míru žádostí swých tak dalece, až praskla, tak žeby nyní wšichni i tito přepiatci sami děkowali za to, co dříwe zrowna zahodili a čím pohrdnuli. S druhé strany čekala zas reakce, strana aristokratická, ku které náleží mnoho auřednictwa a mnoho wyššího kněžstwa, a použíwala chytře wšech nerozumností, kterých se tito přepiatci dopustili. „ Widíte ten nepořádek, to wáznutí žiwností, to buřictwí a wšeobecnau neposlušnost, to je následek swobody! Widíte, jaké hanebnosti a nezralosti se tisknau w časopiskách, to je následek swobody tisku! Tak to bude pořád hůř, konečně nastanau hrůzné časy francauského konventu, wraždění, pobírání jmění, ti kteří nic nemají, budau se o waše statky dělit, to budete mít z té swobody! “ — takowým a podobným spůsobem hleděla zlomyslná reakce mnohé poctiwé lidi od swobodomyslnosti odwrátiti, ukazujíc jim na mnohé skutečné wýstupky a nerozumnosti přepiatců, a snažíc se tyto winy jednotliwců swaliti na celau poctiwau swobodomyslnau stranu. Bohužel! že se jí to podařilo. Kromě toho uměla reakce w těch prwních časech, když si sama ještě ani na swětlo wyjíti netraufala, wýborně použíti přepiatců k tomu, aby pokazila wšechno, co mohlo swobodě budaucnost a pewné trwání pojistiti, aby tak hodné zmatky nastaly, we kterých by se dalo w kalu něčeho ulowiti. Já jsem z wlastní swé zkušenosti minulého roku, který mohu skutečně za nejznamenitější rok swého žiwota powažowat, mnoho těchto wěcí seznal, zwlášť we Wídni a později, kdežto jsem skoro wšude při tom, co se důlžitého dělo, osobně přítomen byl. Zwláště we Wídni se ukázalo, že ti sami židé, kteří před říjnem nejwětší zůřiwostí buráceli w přehnaných časopiskách Wídeňských, a kteří mají nejwětší winu z události 6. října, potom po bombardowání zase psali do reakcionářských časopisů Wídeňských, kteří nyní jako psí plémě lezau pod nohy naší národům nepřízniwé wládě. Kdož tu newidí patrné spojení těchto dwau stran? Wezmeme jiný příklad. Jisto jest, že tak národní swobodě nepřející strana, která nyní wládne, hned od počátku rokowání o základních práwech a již dříwe hleděla sněm říšský wšemožně w očích nezkušeného lidu snížiti a potupiti, jen aby pak tím snadněji mohla proti swobodomyslným ustanowením sněmu jednati a sněm zahubiti. A co činili naši přepiatcowé? Oni statečně pomáhali reakci we snižowání sněmu a w podkopáwání jeho důwěry; jak často musely naše nowiny hájiti sněm a poslance proti tupení a podrýwání této politické nedospělosti. Pak owšem, když tekla již woda do úst, shledali se tito pánowé se swým rozumem a počali s námi společně sbírati adressy důwěry pro sněm!! Jiný zas příklad máme strany předešlého ministerstwa. Jsa tenkrát we Wídni očitým swědkem wšeho, co se děje, a wida před sebau již patrnau propast, snažil jsem se wšemožně w Národních Nowinách držeti liberální ministerstwo Dobblhofowo, kdežto wšichni ti naši i Wídeňští přepiatci neznajíce těžké postawení tohoto ministerstwa, které proti sobě mělo celau aristokratickau a wojenskau reakci, ustawičně toto liberální a s národy poctiwě smýšlející ministerstwo podkopáwali, a ještě k tomu o mně ( jak s mnohých stran se dowídám ) wšude rozhlašowali, že jsem se ministerstwu zaprodal, že jsem reakcionář atd. Ať si nyní každý přečte to, co tenkrát se psalo w Národních Nowinách, kolikkrát jsme to napřed prorokowali, že po pádu ministerstwa Dobblhofowa bude následowati Stadionowo?! Awšak co se stalo, již se nazpět wrátiti nedá, a jediný užitek jest pro budaucnost — dobré ponaučení a wýstraha. Žeby to ale nyní s námi a s Rakauskem zcela jinák stálo, kdyby bylo zůstalo liberální ministerstwo Dobblhofowo, to nahlíží nyní každý, ale pozdě. Proto ale se musí říci, žeby reakce nikdy nezwítězila, kdyby jí nepomáhalo buď newědomky neb naschwál nerozumné a nezkušené přepiatstwí! Konečně se i to wěděti musí, že při wšech politických bauřkách a zmatcích wždy mnozí lidé nepoctiwí jako hmyz se objewují a pro sebe něčeho při tom urwati se snaží. Ti pak zapletau wšechno mnohem wíce a pokazí tolik, že to ani celý wěk naprawiti nedowede. Jest ale prostředek proti takowým lidem. O každém, který se wám w politických a weřejných záležitostech za rádce nabízí, hleďte se wždy napřed strany jeho domácího a privátního žiwota přeswědčiti, je-li zachowalý muž. Kdo je ničema sám osobně a nedowedl si mezi těmi, kteří jeho domácí žiwot z předešlých a nynějších let znají, ani jméno poctiwého a řádného muže zachowati, ten také jistě se nemíchá do politiky z poctiwých aumyslů, a musí mít nějaké tajné, ale jistě nečisté ohledy. Také jest ještě jíná známka: Kdo sám sebe a swau rodinu zachowalým a řádným spůsobem žiwiti neumí, newěřte mu, že dowede radu dát, jak by se zlepšil staw celé země. A práwě mnoho takowých lidí se nejwíce roztahuje a potlauká we weřejném žiwotě jistě jenom ke zkáze země a národu. Kdo wí, jaké nám nyní nastanau důležité doby: práwě proto snad nebude toto ponaučení na škodu. Neb čím důležitější wěci se dějí, tím wíce může se w nich pokaziti.


29. srpen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: – W Kroměříži, Autor: Havlíček, Karel
– W Kroměříži na Morawě připrawují na den 6ho Září slawnau národní besedu, která jak jsme již s mnohých stran doslechli, mnoho přislibuje. Zwací lístky zaslané nám dobrotau p. Viktora Brázdila tamějšího práwníka welmi jsau wkusné se znakem morawským „ Orlicí pestrau ". Kdožby tedy z cestujících našinců někde na blízce byl, neopomiň zawítati na tento den do Kroměříže, města nyní we wlastenecké horliwosti na Morawě wyznamenaného.


2. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Úvod novinářský, Autor: Havlíček, Karel
Úwod nowinářský. Dwě welmi důležité wěci, na které přede wším zřetel obrátiti zapotřebí, jsau rozličné způsoby wlády a rozličná politická smýšlení čili strany politické. Kdo o těchto dwau záležitostech dobře, zdrawě a přirozeně smýšlí, tenť má hlawní základ weškerého rozumění wěcem weřejným a obecným. A wšak během časů se tyto wěci tak zahátily, buď samy zamotaly neb aumyslně zamotány jsau nahromadilo se tu tolik rozmanitých druhů, jmen, rozdílů, tak dalece se wěci od jmen a jména od wěcí uchýlily, že se nyní již lidé o pauhé šlupiny toho hádají, jedni schwalujíce něco, jiní haníce. K wůli pořádku w obci newyhnutelně musí býti w ní jistá nejwyšší moc, která dílem prawidla, dle nichžto se obec řídí, ustanowuje ( zákony ), dílem wykonáwá we jménu wšech ostatních občanů, čehož jednati prospěšno i zapotřebí, dílem rozepře wšelijaké saudí. S ohledem na tuto nejwyšší moc jsau nyní tři hlawní způsoby wlády: monarchická, kde jeden wšelikau nejwyšší moc we swé osobě zastáwá; aristokratská kde nejwyšší moc w obci dána jest do rukau malého počtu osob wznešenějších, a demokratická, kde buď weškeren aneb skoro weškeren lid sám dle swé wůle se řídí. Tyto dwě poslední mohau býti a jsau oprawdu welmi rozmanitého druhu a od auplné monarchie do auplné demokratie možný jest nesčíslný počet stupňů, nejhlawnější ale rozdíly jsau: konstituční wláda, kde mocnář obmezen jest w moci swé, a sice buď aristokratská konstituce, když malý počet tuto obmezující moc w rukau má, aneb demokratská, kde weliký počet neb celý lid wládaře obmezuje: pak republika, kde se bez mocnáře obec sprawuje swěřujíc moc na čas woleným auředníkům, a ta opět může bytí aristokratská neb demokratská. Toť jsau owšem jen nejznamenitějsí rozdíly, a marné by bylo chtíti zde wšechny druhy a způsoby wlád wyjmenowati, neboť jest jisto, že nejsau ani dwě wlády na swětě docela stejné. Poněwadž ale způsob wlády jest záležitost, od nížto welice záwisí pozemská blaženost, spokojenost lidu, pokrok, rozkwět a sláwa národů: proto také odjakžiwa lidé welmi mnoho o této wěci přemýšleli, rozličná mínění wznikla o tom, a tudy newyhnutelné hádky, neboť jedni onen, jiní jiný způsob wlády wíce schwalowali a sobě přáli, proti čemu zase jinák smýšlející se wšemožně opírali. Tak skrze toto nedorozumění skrze takowé rozličné a od sebe rozdílné smýšlení o wládách, pro tyto hádky, jaká w zemi wláda býti má, powstaly opět rozličné politické strany rozmanitými jmeny se jedna od druhé wyznačující, jako jsau konserwatiwní, liberální, radikální, servilní, moderados atd. Strana politická jest počet lidí jistý způsob wlády schwalujících, a zasazujících se o to, aby takowého způsobu wláda w zemi jejich panowala. Strany politické jsau tedy se způsobem wlád auzce spojeny, a jedno bez druhého se dobře mysliti. ( Dokončení toho článku uemůžeme podati až w budaucím čísle. )


5. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Uhry, Titulek: [Osvědčení], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Něm. Pešť. nowiny od 30. září přinášejí následující oswědčení Kollárowo: „ Podepsaný widí se z mnoha příčin, zwláště z lásky k wlasti pohnuta, weřejně oswědčiti, že nemá wůbec w politických rejdech, jakož i nyní w pobuřowání Slowáků ani nejmenšího aučastenstwí; ano že má ze swého wnitřního přeswědčení ono pobuřowání za nezákonné a trestuhodné, i že již po několika let spolu se ctihodným p. superintendentem Seberinim proti oněm zaslepeným buřičům slowem i písmem bojowal a lid před oněmi swůdci warowal. Že tomu tak, o tom může celá má obec a wšichni, kteří mně a mé poměry znají, swědectwí složiti. Jan Kollár, ew. kazatel. “ ‒ Přijde na to, není-li oswědčení toto wynucené.


18. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [úvodník], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Kamkoli wyjdeš, nic neslyšíš, než hádky o tom, bude-li sněm rozpuštěn, nastane-li reakce, co bude s Frankfurtem, bude-li foederace neb centralisace atd. Až k promrzení, a k tomu se každý den z rozličných stran wždy s nejwětsí jistotau brzy to brzy ono wyprawuje a dokazuje. Moje politika – kterau bych každému jinému pro zachowání zdrawí a dobré mysli srdečně schwalowal – jest žádným takowým politickým klepům newěřit, ale přičinit se wšemožně, pokud síly stačí, aby dobře bylo a aby strana zpátečnická zwítěziti nemohla. Některé nowiny si z toho dělají zwláštní práci, aby dnes některau zpráwu rozšiřowaly a zejtra ji odwoláwaly, my raději, když něco neobyčejného jest, počkáme až je to skutečně prawda, domníwajíce se, že jest lépe zwěděti prawdu zejtra, než dneska lež. Co se sněmu týče, newíme nic o rozpuštění, a pokud se rozumně sauditi dá, není žádného pomyšlení, žeby se mohlo ministerstwo k takowému násilnickému kroku odhodlat. Pomysleme si jenom, že jak nyní wěci stojí, Rakausku každoročně nejméně asi 100 milionů zl. stř. se nedostáwá, že se tedy každořočně tolik wypůjčit musí. A kdo w těchto časech co půjčí wládě beze sněmu, bez zaručení-se celého národu? Snad císař ruský? Wíme sice, že byl tak dobrotiw a Ludwíku Filippu nějakau maličkost zapůjčil, ještě za starých časů, když byl Ludwík Filipp králem, ale nic to nepomohlo. A konečně jest jisto, žeby ani „ kazna “ Tak se nazýwá w Rusku poklad císařský ( zemský ). Red. wšeruská nepostačila platiti dluhy takowého konstitučního Rakauska, jako máme nyní, s 600.000 kamašnickými chrániteli konstituce! Chce-li tedy wláda peníze dostat, musí mít swolení sněmu; chce-li mít swolení sněmu, musí swobodu šetřit a konstitucí zachowáwat. Proto také jsau tyto naše dluhy – diwná wěc, ale jistá – naše nejlepší naděje!! Co se Frankfurtu týče, slyšeli jsme práwě tak jistau zpráwu o úmyslu ministerstwa, jakoby z úst samého ministerstwa pocházela: že totiž ministerstwo nehodlá jinak s Německem a Frankfurtem do spolku wejíti, leč s celým rakauským císařstwím, nikoli wšak jen s jednau částí. Ačkoli by dle našeho mínění prozatím a snad i pro budaucnost nejlépe bylo, s Německem newstupowat do pražádného spojení, přece by nám jakožto newyhnutelná wěc ještě takowý spůsob, když by celé Rakausko i s uherskými, wlaskými a haličskými zeměmi přistaupilo, nejmilejší byl, proto že bychom tak byli nejwíce pojištěni a žeby takowý swazek nemohl býti příliš tuhý. – Zcela prawdě podobno jest ale to, že rakauská wláda uzawření parlamentu Frankfurtského neuzná nikterak – tím prawdě podobněji, poněwadž jak se zdá ani uzawření rakauského sněmu příliš neuznáwá! Co se Uher týče, snaží se nyní ministerské nowiny wšemožně zabarwiti některé příliš hmatawé kausky staromaďarské reakce K ministerským nowinám počítáme také „ Presse “; nemůžeme si pomoci, ale zdá se nám, jakoby Presse měla úlohu, zdáti se někdy samostatnými a w maličkostech někdy nesauhlasiti, aby pak w důležitých wěcech tím lépe ministerstwo hájiti mohla. Red., jako ku př. přípis maďarský hraběte Almasy'ho do Chorwátska atd., a Lloyd horlí na maďarskau reakci ( tak ji nazýwá Lloyd!!! ) a na její Separationsgelüste. Musíme ostatně dodat, že w řeči Lloyda znamená Separationsgelüste, když někdo strany budaucího zřízení Rakauska nesauhlasí s p. Stadionem! Jak tu ostatně podmaněná nyní koruna uherská nowě zřízena bude, o tom mluwiti bylo by wěru málo rádno: wsadil bych se, že ani ministerstwo, ani Maďaři, ani Slowané, ani Němci, zkrátka že žádný posud newí, jak by se to nejlépe zařídilo. S welikau jistotau si traufáme twrditi, že nynější ministerstwo chce Uhry celé pod jeden říšský sněm s ostatním Rakauskem přiwesti. Podaří-li se ale Košutowi ( na kterého snad přece trochu kwapně byl wydán zatykač ), až do jara wojnu udržeti a jmenowitě w horách sedmihradských delší podrobnau wojnu westi, newíme sami, jak brzy bude moci nějaký sněm celých Uher být powolán. Celé Uhry bojí se nyní zněmčení a budau se proti němu tak pewně bránit, jako se bránila jen jedna část proti zmaďaření! Co z toho ještě bude? –