29. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: O sněmu říšském, Autor: Havlíček, Karel
O sněmu říšském. II. H. B. – Co se týče schopnosti sněmu k důležitému jeho dílu, jakož jest ústawa celé monarchie, musíme skutečně wyznati, že skoro polowice poslanců nemá ponětí o wšech těch wěcech, kterých wědomost míti musí ten, kdo chce o budaucí ústawě tak neobyčejného státu, jako jest Rakausko, rokowati. Neboť kdyby bylo Rakausko jako Francauzy, Prusy aneb jiný stát, jehož obywatelé nejwíce jsau jednoho plemene, mohla by se ústawa rakauská podlé jiné některé již zkušeností wyzkaumané konstituce lehce utwořiti: takto ale musí být naše budaucí konstituce, má-li jen na nějaký čas potrwati a národy uspokojiti, dílo zcela zwláštní, naším okolnostem přiměřené, a kdo při zhotowení tohoto díla platného a užitečného účastenstwí míti chce, musí wšechny okolnosti národů rakauských a k tomu ještě okolnosti jejich rozmanitých s Rakauskem sausedících saukmenowců dokonale znáti, kromě jiných, každému zástupci newyhnutelných wědomostí. Že weliký díl poslanců tyto známosti buď dokonce neb z weliké části nemá, jest arci wěc politowání hodná a leckdy také škodliwá: awšak wina toho jest pauze we wolitelech. Při wolení poslance hledělo se obyčejně wíce na jeho dobrau wůli a známau poctiwost, než na jiné schopnosti. Zwláště ten ohled, že se bude snad jednati o zrušení poddanstwí, přiwedl mnohé okresy k tomu ( nejwíce w Rakausích a w Haliči ), že wolili za poslance muže stawu rolnického. Jáť zajisté nemyslím nikdy, že jen tak zwaní lidé studowaní se ke wšemu hodí, ba naopak, uznáwaje mnohé poklesky školské maudrosti wždy jsem byl přítelem zdrawého rozumu, kterým častěji Bůh mnohého rolníka hojněji obdařil, než leckterého doktora, a proto také jsem sám w Národních Nowinách radil, aby se do našeho českého sněmu, we kterém se mělo jen o domácích wěcech jednati, wolili rolníci: awšak jsau wěci, we kterých pauhý zdrawý rozum bez náležitých wědomostí spíše uškodí než prospěje. Tak si ku př. mnohý rolník myslí, že we sněmu nejlépe swým saudruhům poslauží, když bude k tomu hlasowati, aby se neplatila žádná náhrada za powinnosti poddanské. Ale dejme tomu, žeby se to bylo ustanowilo na sněmu, co by tím získali naši rolníci, kdyby zas byli za to w konstituci takowé háčky, kterými by se místo této náhrady desetkrát tolik z kapes rolnických wytáhlo pode jménem daní? A že jest možná, do konstituce takowé háčky učiniti tak chytře, aby se ještě k tomu samým těm poslancům rolnickým z powrchu zalíbily, toť wí každý w těch wěcech zkušený, a kdyby se stran takowých wěcí neujali jiní poslancowé politicky wzdělaní, dostali bychom při nejlepší wůli a poctiwosti našich rolnických deputowaných takowau konstituci, žeby nad ní nejen rolníci sami nýbrž celá zem arci pozdě zplakala. Awšak i tento nedůstatek není přece tak zlý, jak by se na prwní pohled mohlo zdáti. Wětší část deputowaných těchto majíce upřímnau a dobrau wůli, a nahlížejíce sami, kde jim známosti chybí, důwěřují w těchto záležitostech jiným, o jejichžto zběhlosti a horliwosti pro národ přeswědčeni jsau. Že wšak sněm říšský důstatek má mužů schopných k utwoření nowé, naším okolnostem přiměřené ústawy zemské, o tom není žádné pochybnosti. Ostatní, kteří ale dobrau wůli mají, beztoho se k těmto wždy w hlasowání přidají. Mnohem nebezpečnější a škodliwější jsau někteří jiní audowé sněmu, kteří skutečně jen omylem tentokrát naposledy sedí w raddě národů. W bauřliwých těch časích, kdežto se ke sněmu říšskému wolilo, častokrát woličowé nezkušení ještě w žiwotě konstitučním wywolili si za poslance lidi takowé, kteří jim hodně mnoho slibowali a na wšechno notně zlořečili. O těch si myslili, že nejlépe budau záležitosti jejich u sněmu wésti, zapomínajíce, že takowým lidem nejen wšechna schopnost, nýbrž častokrát i poctiwost a dobrá wůle chybí, a že oni wždy jen sami o sebe předewším dbají. Takowíto buď poslanectwí jen k wůli znamenitým dietám wyhledáwají, aneb jsau-li chytřejší, ještě jiným mnohem nechwalitebnějším způsobem z hodnosti důwěrau lidu jim podané kořistiti umějí. W pozdějších článcích, až budu popisowati rozličné strany sněmu a hlawnější osoby jeho, wrátím se také ještě k oněm nechwalitebným osobám, které by se mohly hmyzem konstitučním nazýwati.


19. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: [Přátelům literatury dramatické]., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. * – * Přátelům naší literatury dramatické zjewujeme příjemnau nowinku, že wyšla konečně pěkná podobizna našeho prwního dramatika prof. Klicpery, kterau si jistě každý sbírku swau podobizen našich wýtečníků co nejrychleji rozmnožiti neopomine. Bylo by sice slušno při této příležitosti zásluhy jeho weliké o zábawnau, a zwlášť dramatickau literaturu oslawiti: a wšak jeho díla sama mluwí nejžiwěji. Jeho dramatická díla budau wždy základem našeho národního diwadla.


26. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: Naše merenda., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. Naše merenda, kterou sme opět letos, jako již po několik let w pondělí před popelcem ( letos dne 23. Unora ) slawili, má s žiwotem naším wůbec jednu welikou podobnost, a jednu welikou nepodobnost. W žiwotě se totiž wydáwají mnozí Čechowé za Nečechy po celý rok, a na merendě se wydáwají jenom ti Čechowé, kteří po celý rok prawí Češi jsou, za Nečechy. Čím wíce ubýwá těch, kteří po celý rok na přestrojenou hrají, tím wíce přibýwá costumowaných na merendě. Letošní we sw. Wáclawské lázni přewýšila opět lonskou jak hojnou náwštěwou tak wybranými a wkusnými obleky. Widěli sme rozličné národy a pronárody, kroje rozličných wěků, komické figury ( kterých wšak by wíce škoditi nemohlo ), ale tuze málo wýznamného, charakteristického, s hlubším smyslem. Každý se obyčejně při takowých příležitostech snaží, ukázati se jen wůbec jinak než oprawdu jest, a nejwětší zanímawost pro nawštěwowatele leží práwě w kontrastech mezi tím, co kdo w žiwotě jest, a tím co w costumě předstawuje. Nejlépe se tento kontrast dle našeho zdání podařil jednomu pánu, který přestrojiw se za wtipného člowěka, něco deklamowal o šwingulacích. Newím, jestli to bylo pro to aneb pro jinou příčinu, že se jaksi nechtěl rozehřáti weselejší, drobet dowádíwý duch, který při takowých příležitostech wanouti má. Zpozorowaw to jeden přítomný „ blázen “, chtěl za wšechny ostatní dowáděti, a tím se stalo, že rozpustilost jeho byla tuze koncentrowaná, tuze intensiwní. Krásných, wěru krásných, a tuze krásných dám bylo tolik, že sem si w nadšení odtud powstalého byl umínil, šest nejkrásnějších pro wěčnou památku ze jména nazwati. Potom wšak potázaw se s rozumem, nahlédl sem nechytrost swého kwapného předsewzetí, a zůstal sem na tom, že těch osm nejkrásnějších dám ( poněwadž sem k nim po dobrém rozwážení ještě z dobrých příčin dwa welmi krásně oblečené známé swé mužského pohlawí připočítal ) ze jména nepowím, abych tak u wšech kandidátek dobrého oka získal. A tento referát je poslední masopustní kousek. H. B.


30. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W Praze 29. ledna. Jako w samém ministerstwě tak zwláště w ministerských časopisech pozorujeme nyní neobyčejnau činnost. Ministerstwo nynější wzalo sobě z předešlého ministerstwa tu wýstrahu, že se snaží we wšem samo začínati, a nečeká, až wyzwáno bude. Tak též i ministerské nowiny nečekají, až proti nim ostatní nowiny půtku začnau, nýbrž offensivně wedau časopiseckau wálku. Zwláště pozorujeme již od některého času, totiž od té doby, kde naši ctihodní poslancowé na sněmu samostatnost swau proti ministerské swéwoli projewili, že ministerské nowiny wšelikým spůsobem proti našim poslancům a proti celé naší straně wystupují. Tak ku př. Lloyd podáwá nyní známý článek Prager Zeitungu o Bakuninowě brošurce ( za jeho spisowatele drží se zde w Praze dle obecního mínění p. hr. Lew Thun ) s ohledem na interpellaci p. Klaudyho a slibuje k němu dodatek, který owšem ještě do našich rukau nedošel. Saudíc ale podle úwodu, bude také dodatek hodně protičeský. W úwodu krčí se ustawičně ještě rameny nad spojením Prawice s Lewicí při základních práwech, a ukazuje se na to, jak proti Čechům nedůwěra wzniká pro toto spojení. Rádi bychom wěděli, u koho asi ta nedůwěra wzniká? U ministerstwa owšem, ale to jest přirozená wěc; wšak také u našich poslanců wznikla weliká nedůwěra proti ministerstwu. Myslí-li ale ministerstwo ( ba což díme myslí, řekněme raději: chce-li jiným namluwiti, co samo newěří ), že u národu wzniká nedůwěra k jeho poslancům proto, že se tak rázně o národ proti nemírným požadawkům koruny ujali, tuť se nesmírně mýlí. Naši poslancowé stojí nyní nejpewněji w důwěře národu, práwě proto, že měli příležitost skutkem dokázati samostatnost mínění swého proti ministerstwu, ačkoli málo kdo i dříwe o jejich samostatnosti pochybowal. Naše nynější ministerstwo by skutečně zasluhowalo privilegium za wynalezení zcela nowé zásady konstituční, kterau ono ustawičně we swých časopisech wyhlašuje. Museli jsme často s welikým studem ( totiž se studem za ministerstwo ) w ministerských nowinách ( jmenowitě w Lloydu ) se dočítati, že ministerstwo, ač má wětšinu sněmu proti sobě, přece jedná dle wůle wětšiny národu! Stydíme se welice, že máme nyní ministerstwo takowé, které přijalo zásady té mizerné strany we Wídni, jenž spůsobila říjnowé pobauření: neboť tato strana we swých časopisech Constitution, Radikale, Studentencurier, Gassenzeitung atd. také hlásala hanebnau zásadu, že menšina sněmu jest wětšina národu! Nač pak se wolí poslancowé od celého národu? Nač pak je sněm, než aby wyřknauti mohl wůli národu? A kdo pak wolil ministerstwo? My prý jsme Čechům wždycky wěřili – prawí dále Lloyd we farizejských imperfektách – my jsme se radowali, když byl Strobach za presidenta wywolen. My jsme ctili Palackého a Riegra, Braunera a Trojana a jiné české poslance atd. Tedy my jsme ctili, a teď nectíme; my jsme ctili, pokud jsme myslili, že jsau ponížení ministerští anowáčkowé, a teď nectíme, když ukázali, že jsau samostatní mužowé, jejichžto mínění se wždy nesrownáwá s ministerským. Tak ctila též liška hrozen, pokud myslila, že jej dosáhne, ale nazwala jej hned kyselým, když dosáhnauti nemohla! Za takowau čest musíme se pánům ministrům we jménu našich ctihodných poslanců poděkowati. My jsme také ctili ministerstwo, pokud jsme myslili, že bude wládnaut we smyslu wětšiny národů! Také w Lloydu dne 25. ledna umístěn jest sedmašedesátnický dopis z Prahy se znamením kříže. Kříž znamená jinde wíru, tuto ale jen neobmezenau wíru p. dopisowatele we Pražské spiknutí, a celý dopis čpí od zdaleka Thunowinau. Litujeme, že jej pro délku nemůžeme celý podati čtenářstwu swému we wěrném překladu, aby poznalo, jakým spůsobem proti nám smí psáti w ministerských nowinách. Dáwá se nám w onom článku dosti zřetelně na srozuměnau, že jsme spoluwinníci bauřek po Sw. Duchu, a jedno místo zní doslowně takto: „ Když ještě časopisy a sprostí demagogowé ( rozumněj také Nár. Now. ) tím se zabýwají, lidu předstawowati, že čisté wlastenectwí po čerwnowých událostech do wězení a k wyšetřowání wedlo, není to nic než obyčejná wěc. Jak se mohau ale mužowé k takowým prostředkům šálení národu ( Volksbetrug!! ) snižowati, kteří se powažují za wzdělané práwníky a powolané státníky? “ ( Totiž Rieger, kterému p. dopisowatel za zlé béře, co při příležitosti wolby Bydžowské do N. N. napsal. ) Tak tedy to jest šálení lidu, když se nechceme dál snad jen ze zdwořilosti k p. L. Thunowi za sprosté a nerozumné rebelanty powažowat?! Kolik propustila sl. wysetřující komisse na Hradčanech winníků, a kolik newinných? Newědí to ministerské nowiny? – Co se ale hr. Woj. Deyma týče, jenž zwláště od dopisowatele w Lloydu zneuctěn jest, nepotřebujeme jej před národem českým zastáwati. Skutky jeho jsau celé zemi známé, a jestli pan dopisowatel w Lloydu jeho zásluhy wěděti chce, powíme mu je zkrátka. Hr. W. Deym nepowažowal sebe nikdy za milostiwého protektora a dobrodince českého národu, a kteraužto rolli by někdo jiný, jehožto jméno nechceme příliš častě jmenowati, rád byl hrál; hr. Woj. Deym náležel wždy beze wšech wýmínek k naší straně, w radostech i žalostech pracowal s námi společně a powažowal sebe i za starých časů wždy wíce za Čecha než za hraběte, a když se jistí pánowé hrdě díwali z Malé strany a Hradčan na poraženau Prahu ( jak oni myslili ), díwal se na ni hr. W. Deym z wězení na Hradčanech, do kterého jej přátelstwí oněch pánů i s mnohými jinými poctiwými muži přiwedlo. Ostatně jest p. dopisowatel a s ním i Lloyd welmi špatně zprawen, když myslí, že p. Sabina jel do Bydžowa, aby tam pro wywolení Deymowo pracowal Místo ono w Lloydu zní doslowně takto: „ Také Slowanská Lípa, která hraběte W. Deyma práwě za místopředsedu swého wywolila, podporowala kandidáta Národ. Nowin, ano redaktor jejich nowin Sabina odebral se osobně do okresu, aby ku prospěchu Deyma učinil douce violence ( líbezné násilí ) na ty woliče, kteří k jiným kandidátům důwěru měli. “. P. Sabina jel do Bydžowa, aby sám wywolen hyl; neboť byl od býwalého wýboru Sl. Lípy we slabé hodince za kandidáta ponawržen, což jsme my nikdy neschwalowali; když ale se p. Sabina sám osobně přeswědčil, že jest wětšina pro Deyma, odstaupil od kandidátstwí a promluwil na žádost některých pánů Bydžowanů k prospěchu Deyma.


16. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Dvě pobožné dámy]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. * – * Dwě pobožné dámy w Lissabonu učinily slib, putowati do Malozuchosu, místa dwě hodiny od Lissabonu wzdáleného, a nepromluwiti při tom ani jediného slowíčka. Děwětkráte to zkaušely, nikdy se ale nepowedlo, a konečně musely činiti těžké pokání, aby sproštěny byly slibu tohoto, který wykonati nemohly. * – * W archivech města Toleda we Španělích prý je půwodní list synagogy Jerusalemské k synagogě Toledské, w němž o Ježíši Krystu píší a se tázají, majíli jej usmrtiti. U toho pak je opis odpowědi z Toleda, která to zrazuje. * – * W Paříži jest nedáwno oddán párek hluchoněmých nawzdor wšem protestacím příbuzných. To bude asi pokojný sňatek: manžel nebude braukat, manželka nebude odmlauwat. * – * W Pleyranu w Bretaňsku we Francauzích panuje při swadbách podiwný obyčej. Hned po swatých obřadech dá ženich newěstě pohlawek se slowy: „ Tak to wypadá, když jsem zlý, “ pak dá hubičku: „ Tak to wypadá, když jsem hodný. “


25. únor 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: [Dodatek redakce ke sbírce na vzorní průmyslovou školu v Praze], Autor: Havlíček, Karel
Dod. Redakce. Z této zajisté dosti patrné sbírky jewí se wzdělanost a horliwot pánů Litomyských, a k nemalé cti slaužiti jim bude i to, že oni co prwní město we wšeobecném pokroku národním mezi prwní horlitele se postawili. Welikau zásluhu o probuzowání občanského staročeského smýšlení zwláště má tamější ostrostřelecká společnost. Na čele zápisky stojí následující heslo: Přičiň každý w každau chwíli K blahu wlasti swoje síly, Blažen budeš také s ní! Otce cti a matku swau! Welí Boží přikázaní: Mateřský kdo jazyk haní, Nectí wlast, tu matku ctnau. Dodán pak jest tento přípis: Že síla a důstojnost národu se nepodpírá wědami a umělostí jednotliwců, nýbrž uspořádaným wzděláním lidu weškerého, jest sada mnohau zkušeností rozhodnutá prawda, již mužowé wlasti milowní proniknuti, potřebu naší průmyslowé školy uznali, a jenom takowá žadaucí pokrok národu uskutečniti, wlasti blaho, wzdělanost a jmění lidu ujistiti může. Aučastenstwí, jaké národ Český w záležitosti této béře, nejen důkazem jest, že potřebu uznáwá, nýbrž také potěšitelným býti musí, a příspěwky, které měšlanstwo Litomyské we wšech odwětwích stawů a řemesel, bez wplywu auředního, s ochotností poskytlo, oboje dotwrzují, a oběť, kterau každý jednotliwý na oltář wlasti wložil, tím wíce ceny míti 65 musí, že peněžitá zámožnost práwě letos obchodem kleslým nemálo seslábla; jest to zřejmý důkaz, jak wětšina pochopuje, že školy posawadní, a byťby byly sebe dokonalejší, když jsau německé, lidu Českému nepostačují, že ony posud nejhlawnejší překážkau průmyslowých pokroků byly, že národ jen wlastní mluwau wzdělán býti může! Daufáme také, že mužowé o blaho wlasti pečliwí měst sausedních: Poličky, Mýta, Třebowé, Oustí, Lůže, Skuče atd., jejichž obětowawost jsme cenit se naučili, dlauho wáhat nebudau, stejné dárky pro wlast a národ přinésti. Studující mládež na zdejším ustawu již také sbírku započala, která též, až se ukončí, zwláště zaslána bude.


22. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Bolzanovy exhorty, Autor: Havlíček, Karel
Feuilleton. Bolzánowy Exhorty wydáwá Wácsl. Hess; sešitek za 30 kr. stř ( 1849 ). Řídký příklad wřelé úcty a trwající příchylnosti žáků k učiteli swému podáwá nám poměr, w jakém k zwěčnělému mistru swému Bolzánowi býwalí jeho posluchači na universitě naší posud trwají. Osud jeho dostatečně znám jesti, tak že netřeba obšírněji ho wylíčiti; toliko to podotýkáme, žeť se sice nenáwisti a podlým auskokům podařilo odstraniti muže tohoto šlechtného ze stolce učitelského a zkaceřowati jej; ale wšak úsudek, který sobě přátelé a swědkowé řečí a žiwota jeho o něm utwořili, w nejmenším změniti s to nebyly. W mnohých stech opisů kolují podnes přednášky a kázně milowaného učitele mezi žáky jeho, a koho by to nechalo bez pohnutí, spatřiwšího, kterak mnohý již sešediwělý muž tu aneb onu kopii jakožto předrahý ostatek z dob přeblahé mladosti swatě chowá? – Často proneslo se to přání, aby přednášky tyto se tiskem wydaly, ale z části skromnost Bolzánowa, z části pak i obtíže, překážející swobodnějšímu tisku až do předešlého roku, bránily wywedení jeho. Swazek toliko jeden, obsahující 25 kázní, wyšel 1839 w Sulzbachu; toť owšem přeskrowná, ba welmi nepatrná částečka toho, což Bolzáno wšecko za čas učitelstwí swého žákům swým na srdce kladl. Aby se tomuto nedostatku odpomohlo a ctitelům zwěčnělého což možná nejauplnější památka podala, jali se někteří z přátel Bolzánowých poznenáhla w časowých sešitcích wydati wšecky řeči, které by dostati mohli. Dwa sešitce již wyšly. Obsahují 28 řečí, které B. w rozličnau dobu držel; wybrány jsau wšak takowé, které dle obsahu a ducha swého pro naše časy a poměry předobře se hodí. – Kdož Bolzána co učitele znal aneb spisy jeho do rukau dostal, toho netřeba ubezpečowati, že wšecky tyto řeči wýborným čtením jsau pro každau křesťanskau duši. Řeč šlechetná a jednoduchá, cit hluboký, znikající ze slow nelíčených, nadšenost pro prawdu a sprawedlnost, spojená s řídkau praktickau maudrostí žiwotní, dodáwají pojednáním těmto moci oprawdu wzděláwající. Nemámeť spisů takowýchto na zbyt; a kdo literaturu w oboru tomto seznal, dojista že cenu kázní Bolzánowých úplně uzná. Neníť tuto tupé rozwláčení dogmat planých, neníť tuto mlhawé šero blbé a ztřešťující mystiky, není tuto wěčný nářek na zkaženost lidstwa a hříšnost celé přírody; zdeť najdeš rozumné rozbírání poměrů swětowých, jasný pohled a zdrawé upotřebowání mrawouky křestanské na ně. Wětší část spisů pojednáwacích mrawouku křestanskau, zwlášt w nejnowější době pode křídly upíra ultramontánského wyšlých, líčí člowěka nikoli co člowěka, alebrž co wywrhel špatnosti a podlosti takowé, kterému se, má-li si nebe wydobýti, čert žiwě malowati a peklo zatopiti a za swrchowanau dokonalost blauzniwá kontemplací a bezduchá omrtwělost předstawowati musí. W přímém odporu stojí řeči B–wy k této šílené přewrácenosti; zde najdeš člowěka nikoli sníženého, zpotwořeného, alebrž zde se powýší, zušlechtí, posilní. Kdo tedy potřebu cítíš poctění ducha wzděláwajícím, šlechtícím, sílícím, chop se kníh; těch najdeš w nich co hledáš – wýbornau potrawu duše pro sebe a dům swůj. – ( Boh. č. 177. )


18. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [redakční oznámení o novém večerním vydání novin], Autor: Havlíček, Karel
Od dnešního dne budeme Národní Nowiny dle příkladu jiných welkých nowin též dwakrát denně wydáwati, totiž ranní list a wečerní list. Poněwadž totiž wšechny pošty dostáwáme w Praze ráno a brzy po polednách, stáwá se, že zdejší wečer wycházející časopisy již toho samého dne mohau tyto zpráwy podati w krátkosti, které my teprwa druhý den podáwáme, čímž se Pražským odbíratelům našich nowin znamenitá ujma děje, tak že buď musejí ještě jiné wečer wycházející listy kupowati, aneb až do rána na tyto zpráwy čekati, což za nynějších dob, kde se tak důležité wěci dějí, zajisté welmi nepříjemné jest. Tento wečerní list našich nowin bude se půlarchem w malé čtwerce we dwau slaupcích w naší expedicí o 6 hod. k wečeru wydáwati každodenně ( wyjímajíc neděli ), kdežto si jej pp. předplatitelé naši na poukázání swých dosawádních předplatních lístků odebírati mohau bezplatně. Jednotliwé číslo bude se po 2 kr. w. č. prodáwati. Wenkowským našim pp. odbíratelům bude tento wečerní list tím prospěšný, že bude obsahowati krátký přehled wšech nejnowějších událostí a spolu též zábawné malé článečky: tak že hned, jak nowiny po poště přijdau, wíce čtenářů se poděliti může. Ostatně nechceme nic wíce o zřízení této přílohy dokládati, poněwadž ji bez toho brzy každý uwidí a nejlépe se přeswědčí. Redakce.


25. únor 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech, Autor: Havlíček, Karel
Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech. ( Dokončení. ) Ztížnosti na nemírné hubení a wymýtowání lesů w Čechách jsau welmi časté, ale jak se zdá zcela nadarmo. Každý nahlíží owšem, že jest potomstwu škodliwo bezlesí we wlasti naší, ale každý také dobře uměje počítati wí, že jest wýnosněji na okamžik poraziti lesy a zpeněžiti, než nechati je pro ozdobu krajiny a pro potomstwo státi. Obyčejně na wšech panstwích welmi dobře míwají zawedený řád lesní, wypočteno jest dosti wědecky a znalecky, jak mnoho se ročně porážeti má, aby se na wěčné časy wystačilo: ale jak mile nastane w pokladnici panské suchota, i hned se jí obětuje kus lesu třeba proti wšemu přeswědčení. P. spis. přede wším jenom obecní lesy na zřeteli maje dosti obšírně o této důležité části obecního hospodářstwí rady swé a mínění pronáší. Co hlawní příčinu špatného hospodaření s lesy udáwá tu, že z obecních lesů sausedé daně platí, kdežto by je obec sama zaprawowati měla. Nastáwá nyní welmi žiwotní otázka nač a jak se obecní jmění nakládati má, a kdo ním wlastně wládne? Rozum zdrawý owšem lehkau na to najde odpowěd, ale nesauhlasila by snad s dosawadní praxí. P. spis. udáwaje mnohá zneužíwání obecního jmění k aučelům neslušným, naznačuje aučel jmění obecního na takowá wydání, která nenáležíce do oboru žádné jiné weřejné pokladnice, weškeré obci k prospěchu jsau a která také weškerá obec za takowá uznala. Již w těchto slowech obsažena jest ona hlawní zásada, že obec sama určowati si má, jak swého obecního jmění užíwati chce ( když uzná totiž swůj prospěch ). Sama wys. slaw. spráwa zemská pronesla o tom nařízením od 14. Pros. 1844 č. 71186 „ že jmění obecní náleží oprawdu obci a proto se má wplyw auřadů wrchnostenských a politických obmeziti jenom na dohlídku, přiměřeněli a swědomitě se ho užíwá, do aučtowání samého, aby se ale tito auřadowé do aučtů samých nemíchali. “ P. spis. sauměrně s tímto nařízením udáwá hlawní wydání obecní takto: 1 ) daně z obecních statků; 2 ) na obecní pastaušky, pazderny, pekárny a školky štěpné; 3 ) na býky a hřebce obecní; 4 ) naznačená ročně čásť na oprawowání a zřizowání náwsí, cest a mostů, luk, lesů a sadů; 5. 6. 7. ) plat obecních pastýřů a hajných; 8 ) odměny rychtářů za dny w záležitostech obecních ztráwené atd. ( Kominíci by se prý měli platiti z důchodu celého panstwí ). Přede wším ale zapotřebí jest dobrých zástupců ( representace ) obecních, které p. spis. dělí na určující a wýkonné. Určující zástupcowé, totiž wolený ode wšech sausedů wýbor, naznačují, jak se obecním jměním wládnauti má, a wýkonný zástupce, též od celé obce wolený rychtář, wykonáwá jen to co oni určili. Tímto spůsobem, kdyby zaweden byl, arci by sama obec swým jměním wládla dle wůle swé. Pak by také zajisté zkwetalo nejen jmění obecní, nýbrž i obce samy a to we wšelikých ohledech: neboť se dosawadní netečnost a newšímawost w záležitostech občanských hlawně tomu také připočísti musí, že jsau obce příliš pod poručenstwí auřadů postaweny. Uwázaný člowěk owšem nic zlého činiti nemůže, ale – také nic dobrého. Co nejkrásnější a nejužitečnější aučel, na který by se obecního jmění šetřiti nemělo, udáwá p. spis. zřízení hospodářských škol, we kterých by se po zkončené trivialce mládež teprwa něčemu pro žiwot naučila. O této wěci zůstawujeme si budaucně obšírněji a snad častokrát ještě pojednati, než tyto školy oprawdu zřízeny budau. Konečně ještě udáwá nejlepší spůsob, kterak by se aučty obecní wésti měly, a radí obcím, aby si dohromady několik zwláštního swého úředníka k tomu aučelu platily. Tímto se tedy laučíme pro zatím od knihy prwní swého spůsobu u nás: p. spis. má zajisté přede wším tu zásluhu, že prwní obrátil zřetel swůj na staw lidu selského w naší wlasti a pauze z wlastní zkušenosti swé podal hojnost dobrých náhledů, dle nichž by se byt lidu wesnického zlepšiti a ušlechtiti mohl. Zapotřebí bude nyní jenom, aby i skutečně dobré mínění jeho w žiwotě a w praxi se zachowáwalo. Neboť což na plat, míti o wšem krásně a jadrně psané knihy, nechowámeli se dle nich oprawdu. Přejeme tedy, aby co nejdříwe praktické následky, owoce knihy této w nás dozrály, w čem zajisté i pan spisowatel stejného s námi jest mínění a přání. H. B.


4. duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [zpráva o poslanci Šantlovi], Autor: Havlíček, Karel
Pan J. Šantl, býwalý poslanec Chlumecký, oznámil nám, že též přistupuje k oswědčení poslanců českých w č. 72 Národních Nowin wydanému.


28. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: Slovanská lípa, Autor: Havlíček, Karel
Slowanská Lípa. Sezení wýboru dne 27. ledna trwalo od 6 až do 9 hodin. Napřed nastala debatta o protokolu, mají-li se totiž do protokolu jen náwrhy a uzawření přijímati ( náwrh K. Hawlíčka ) aneb také chod debatty wůbec ( Seidlůw náwrh ), kterýžto poslednější přijat jest 13 proti 11 hlasy. Strany sekcí, ku kterým i hospodářská přidána jest, uzawřelo se, aby se každý aud wýboru jen do dwau sekcí hlásiti směl a aby nejméně 5 audů w každé sekci bylo. Strany chudých uzawřeno, aby Slow. Lípa prowolání weřejné ku podpoře chudých wzdala, které má p. P. Štulc wypracowati, a aby ostatní zanechala raddě městské a spolkům k tomu účelu již ustanoweným. Ke zdejší Hospodářské Jednotě ustanowen a přijat jest od wýboru přípis, hlawně toho obsahu, aby na wenkowě filialky zakládala, w čem se ji Slow. Lípa ku pomocí nabízí. Pan předseda Hanka oznámil wýsledek tajné schůzky dne 20. t. m. držané, že totiž wýbor uzawřel, redakci Nowin Slow. Lípy strany známého článku Bakuninowa písemní důtku dáti. Rittersbergůw náwrh, aby se zdejší městská radda požádala, by na příklad jiným auředně českého jazyku užíwala, přijat jest s welikým potleskem. Mikowcůw náwrh, aby se za wojwodu Šuplikce a za wšechny w boji padlé hrdiny slowanské slawné pohřební služby Boží konaly, též přijat jest.


3. duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Oprava předchozího Havlíčkova tvrzení týkajícího se vystoupení ze Slovanské Lípy], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Po tom, co se zatím w nejnowějších dnech we SIow. Lípě zdejší přihodilo, neměl bych wlastně již ani žádnau příčinu o wěcech pro každého wlastence mrzutých dále slow šířiti, a také skutečně zapotřebí jest, další wywinowání očekáwati a úsudek swůj si na další čas w záloze ponechati. Jednu wšak okolnost — týká se p. Stefana — nesmím ani o den déle zamlčeti, poněwadž spůsob, w jakém se jeho jméno w č. 77 jmenowalo, mnohým zawdal příčinu k špatným, jeho cti škodliwým wýkladům. Že jsem tenkráte jméno p. Stefana spolu s ostatními podotknul, stalo se jen proto, poněwadž jsem toho jistého mínění byl, že pan Stefan při redakci nowin Slow. Lípy hlawní aučastenstwí má. Poněwadž jsem wšak nyní toto swé mínění jakožto mylné seznal, držím za swau powinnost, naprawiti tento swůj omyl.


1. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Kapitola X. Sejdauce se u policmejstra, známého již čtenářům otce a dobrodince města, měli činowníci příležitost podotknaut jeden druhému, že až se spadli od těch starostí a strachů. Wěru také ustanowení nowého generálního gubernátora, a ty dwa spisy tak přísného obsahu, a ty Bůh wí jaké powěsti, wšechno to dohromady zůstawilo patrné stopy na jejich obličejích, a fraky se staly na některých patrně wolnější. Wšechno zkrotlo: i předsedník se spadl, inspektor ranhojičského ústawu se spadl, prokurátor se spadl, ba i také jakýsi Simjon Iwanowič, který se nikdy nejmenowal rodinným jménem a nosil na prwním prstu prsten, který ukazowáwal dámám, i tento se spadl. Owšem že se také našli někteří z nebázliwé čtwrti, jako wšude, kteří neztratili přítomnost ducha, ale těch bylo welmi málo. Jediný toliko poštmistr. On jediný nezměnil swůj wždy stejný spůsob, a wždycky w podobných pádech měl zwyk říkati: Wšak my wás známe wy generální gubernátoři! Může být že se třikrát i čtyrykrát wystřídáte, a já tuhle již po 30 let, sudyr můj, sedím na jednom místě! Na to obyčejně říkali ostatní činowníci: Což tobě je hej, šprechn si dejč, Iwan Andrejč: ty máš jen tu poštowinu: přijímat a wyprawit expedici, leda že někoho napálíš, když zawřeš kancelář asi o hodinu dříw a dáš si zaplatit od opozdiwšího se kupce za příjmutí psaní po ustanowené auřední hodině, aneb že snad někdy pošleš něco jinam nežli to náleží, tu arci musí být každý swatým. Ale kdyby tak na tebe chodil čert a lezl ti každý den sám do ruky, a třeba že ty sám nechtěl nic wzít, přece se ti sám nastrkowal! Tobě je owšem hej, ty máš jen jednoho synka, ale tuhle panečku Praskowii Fedorownu Bůh nadělil takowým požehnáním, každý rok přiwede něco na swět: buď Praskušku, buď Petrušku, tu panečku bys jinak zpíwal. – Tak mluwili činowníci, a je-li skutečně možná ubrániti se čertu, o tom saudit není wěc spisowatelowa. W sestaupiwší se tentokrát radě pozorowati bylo možná nepřítomnost té newyhnutelné wěci, která se prostonárodně nazýwá filip. Wůbec jaksi nejsme spůsobní k řádným schůzkám. We wšech našich společnostech, začínajíc u selské hromady až ke wšemožným učeným a ostatním komitétům, není-li w nich jedna wšechno wedaucí hlawa, panuje pořádná matenice. Těžko také powědít čím to jest, snad jsmo již takowý lid; jenom takowé schůzky se u nás daří, které se twoří k tomu aučelu, aby se podowádělo nebo poobědwalo, jako ku př. klubby a wšeliké woksaly podle německého spůsobu. Slowa německý užíwá zde Gogol, jako wůbec často jinde, podle prostonárodního ruského wýznamu, totiž tolik co cizozemský. Ale odhodlanosti ke wšemu to máme chwála Bohu každau chwíli. My hned jak wítr zawěje, zřídíme spolky dobročinné, powzbuzující a Bůh wí jaké. Aučel je překrásný, ale přece z toho nic není. Může být, že to tím, že se hned spokojíme pauhým počátkem, tak jakoby již bylo wšechno hotowo. Ku př. založiwše nějaký dobročinný spolek pro chudé a obětowawše k tomu znamenité peníze, hned na památku takowého chwalitebného činu dáwáme oběd wšem prwním osobám města, rozumí se že za polowic wšech obětowaných peněz; za ostatní se hned najme pro wýbor překrásný byt, s topiwem a služebnictwem, a pak ale také zůstane z celé sumy pro chudé pět rublů a půl, a i tu strany rozdělení této sumy nejsau wšichni audowé mezi sebau stejného smýšlení, a každý nastrkuje nějakau swau kmotru. Ostatně ale byla sestaupiwší se nyní porada zcela jiného spůsobu: ona se zřídila za přičinau newyhnutelností. Ne snad o nějaké chudé neb o něco nepatrného se tu jednalo, nýbrž wěc se týkala každého auředníka osobně, wěc se týkala neštěstí hrozícího wšem zároveň, tedy snad chtěj nechtěj musela býti swornost a wzájemnost. Ale přece z toho wypadlo starého čerta. Nemluwíc již ani o rozličnosti minění, která musí být na každé poradě, ukazowala se také we smýšlení shromážděných jakási podiwná neodhodlanost: jeden řekl, že Čičikow dělá falešné bumažky, a pak hned zas dodal, a může taky být že nedělá; druhý ujišťowal, že je Čičikow auředník z kanceláře generálního gubernátora a také zas hned k tomu dodal: a ostatně kozel aby to wěděl, na nose to nemá napsáno. Proti domyslu, není-li přewlečený laupežník, wyslowili se wšichni; uznali že kromě zewnějška jeho, který již sám o sobě byl docela pořádný, w rozmluwách jeho nebylo nic takowého, což by ukazowalo člowěka zbujnického chowání. Najednau poštmistr trwaw po několik minut pohraužen w myšlénkách, buďto-li následkem nenadálého wnuknutí aneb čeho jiného, křiknul neočekáwaně: „ Wíte pánowé, kdo to je? “ Wšichni hned zwolali najednau: „ a kdo? “ – „ To pánowé, sudyr můj, není nikdo jiný nežli kapitan Kopejkin. “ A když se hned zas wšichni ptali i najednau: „ Kdo to je kapitan Kopejkin? “ odpowěděl poštmistr: „ Tak newíte, kdo to je kapitan Kopejkin? “ Wšichni odpowěděli, že dokonce newědí kdo by to byl kapitan Kopejkin. „ Kapitan Kopejkin, “ prawil poštmistr, otewřew pikslu jen do polowice, ze strachu aby tam nestrčil někdo z wedle stojících swé prsty, na jejichžto čistotu on mnoho newěřil. „ Kapitan Kopejkin, “ prawil poštmistr již po šnupnutí; „ ale wždyť kdybych to měl wyprawowat, bude z toho welmi zajímawá pro nějakého spisowatele w některém ohledu celá báseň. “ Wšichni přítomní wyslowili žádost, poznati tuto historii aneb jak se wyjádřil poštmistr, welmi zajímawau pro nějakého spisowatele w některém ohledu celau báseň, a on počal takto: Powěst o kapitanu Kopejkinu. Po wojně roku 1812, sudyr ty můj – tak počal poštmistr nedbaje na to že w pokoji neseděl jen jeden sudár ( pán Sudár znamená po rusku pán; okolo Petrohradu a w sewerní části říše wyslowuje lid toto slowo: sudyr. Fraze tato jest asi tolik co w češtině „ panečku “. ), nýbrž celých šest – po wojně r. 1812 zároweň s raněnými byl poslán kapitan Kopejkin. Bystrá hlawa, bujný jako čert, pobyl i na strážnicích i u profosa, wšeho zakusil. U Krasného aneb u Lipska, zkrátka, můžete si pomyslit: utrhlo mu to ruku i nohu. Nu tehdy ještě nebyly zawedeny strany raněných žádné, rozumíte-li, takowé uspořádání; tento jakýsi invalidní fond byl zařízen, můžete si pomyslit w některém spůsobu teprwa později. Kapitan Kopejkin widí: měl bych pracowat, ale jenom že měl, rozumíte-li, jen lewau ruku. Odebral se domů k otci, otec prawí: nemám tě čím žiwit, já, můžete si pomyslit, ledwa že sám mám z čeho žít. Tu tedy můj kapitan Kopejkin umínil si, panečku, jet do Petrohradu, aby se poohlédl u předstawených, nebylo-li by nějaké pomoci.... Jaksi tam, rozumíte-li s formany aneb císařskými wozky, zkrátka, dowlekl se wšelijak až do Petrohradu. Nu můžete si předstawit: takowý, jakýsi to jest kapitan Kopejkin, a najednau octnul se w hlawním městě, kterému podobného, takřka, není na swětě! najednau je před ním swět, poměrně řečeno, jisté pole žiwota, báječka šecherezada, rozumíte-li, jakási. Najednau takowý nějaký, můžete si předstawit, Něwský perspekt, aneb lam nějaká, wíte-li Gorochowaja, u wšech wšudy, aneb takowá nějaká Litějnaja; mosty tam wisí na jakési čertowině, můžete si předstawit, beze wšeho to jest upewnění – zktrátka Semiramis, sudyr, a konec! Potlaukal se najímat byt, ale wšechno to hrozně řeže kapsu: opony, čalauny, ďábelstwí wšechno rozumíte-li, koberce-Persie, sudyr můj, takowá.... zkrátka, říci poměrně, nohau se šlapaly kapitály! Jde po ulici, a již nos cítí, že zde woní tisícemi: a náš kapitan Kopejkin měl celý asignatowý bank, rozumíte-li, asi z nějakých desítí modrásek Pětirublowky. a drobné stříbro. Nu panstwí za to nekaupí, to jest kaupit by mohl, kdyby k tomu přidal 40 tisíc, a kdyby si ještě 40.000 wypůjčil u francauského krále. Nu našel tedy autočiště w Revelské hospodě za rubl na den; oběd šči a kus howězího... Widí, že zde není rádno dlauho pobýt. Wyptal se, kam se má obrátit. Což kam se obrátit, práli Wyšších úřadů tu nyní není, wšechno to je rozumíte-li w Paříži, wojska se ještě nenawrátila, a je zde jenom prozatímní komisse. Pokuste se snad tam něco mohau udělat. Půjdu do komisse, prawí Kopejkin, řeknu: tak a tak, proléwal jsem w některém spůsobu krew, s ohledem řečeno, žiwot jsem obětowal. Tak, sudyr můj, wstaw trochu časněji, oškrábal si lewau rukau bradu, protože platit holičowi dělalo by w některém spůsobu peníze, natáhl na sebe uniformiště a na dřewěnce swé, můžete si předstawit odebral se ke komissí. Wyptal se, kde bydlí předstawený. Tamhle, prawí mu, dům jest na nábřeží: chalaupka rozumíte-li selská, sklíčka w oknech, můžete si předstawit, na půldruhého sáhu, zrcadla, mramory, laky, sudyr ty můj, zkrátka, až rozum zůstal stát. Kowowá klika jakási u dweří konfort nejprwnějšího druhu, tak aby člowěk, rozumíte-li, napřed běžel do krámku kaupit za groš mejdla, a asi dwě hodiny, w některém spůsobě, jím drhnul ruce, a pak teprwa snad na ni sáhnul. Šwejcar před wraty s bulawau: hraběcí to takowá fisionomie, batistowé límce, jako wykrmený nějaký mupslík... Kopejkin můj dotáhl se nějak se swau dřewěnkau do předpokoje, stěsnal se tam do kautka, aby newrazil loktem, můžete si předstawit, do nějaké Ameriky nebo Indie – wyzlacenau, poměrně řečeno, porculánowau wásu takowau. Nu rozumí se, že se tam hodně načekal, protože w takowau dobu, kdežto se předstawený w některém spůsobu teprwa otočil w posteli, a komorník podal mu střibrnau mísku na rozličné takowé, rozumíte-li, umýwání. Čeká můj Kopejkin asi čtyry hodiny, lu přijde auředník, prawí: hned přijde předstawený. A w pokoji již i epolety i šerpy a lidu jako fazul na talíři. Konečně, sudyr můj, wyjde předstawený. Nu.... můžete si pomyslit: předstawený! w obličeji takřka.... nu přiměřeně k důstojnosti, rozumíte-li... k činu.... takowý pohled, rozumíte-li. We wšem hlawnoměština: jde k jednomu, k druhému: co wy, co wy, co se líbí, co máte k přednešení? Konečně sudyr můj ke Kopejkinu. Kopejkin: tak a tak jářku, prolíwal jsem krew, ztratil jsem w některém spůsobu ruku a nohu, pracowat nemohu, osměluji se prosit, nebylo-li by pro mne nějaké podpory, nějakých takowých ustanowení strany, poměrně řečeno, náhrady, pense, či něčeho rozumíte-li. Předstawený widí, člowěk na dřewěnce a prawý rukáw prázdný přišpendlený k uniformě: „ dobře, prawí, poptejte se tyto dni. “ Kopejkin můj radostí ten tam: nu myslí si již je odbyto. Můžete si pomyslit w duchu, jak poskakowal po trotuaru; zašel si do Palkinského hostince wypít sklenku wodky, poobědowal, sudyr můj w Londoně, dal si kotlety s kaprlaty, pulárku s rozličnými kompoty, žádal flašku wína, wečír si šel do diwadla, zkrátka, wyhodil si řádně z kopejtka. A prohejřil on zatím račte si powšímnaut, za jeden den, skoro polowičku swých peněz! ( Pokračowání. )


17. duben 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Med a vosk, Titulek: [Nové dílo maďarského básníka], Autor: Havlíček, Karel
Oslawený w nejnowějších čašech maďarský básník Petöfi sepsal nyní roman: „ Prowaz katůw. “ – Bezpochyby se w něm bude jednat o poměrů národnosti nemaďarských w Uhřích k maďarské, a o snášeliwosti maďarské — aspoň titul na to ukazuje. H. B.


6. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Dopis Táborských], Autor: X; Havlíček, Karel (přetisk s komentářem)
W nynějších důležitých a rozhodných dobách, jejichž zdar jediné na spolčení a sjednocení wisí, bylo nám s lítostí pozorowati, kterak co do společenského žiwota měšťanstwo naše ještě příliš pozadu jest. Mnohátě předůležitá wěc a podniknutí musilo pauze proto klesnauti aneb aspoň seslábnauti, že k ní měšťanstwo buď chladné, buď jí dokonce na odpor bylo. Tím wíce potěšiti a naděje nám dodati musí, když widíme, kterak aspoň z jednotliwých míst jiný, jařejší a nezkaženější duch nám se objewuje. S radostí srdečnau hleděli jsme na králowskau Plzeň a Nymburk, jenž prwní k adresse pražské přistaupili a důkaz o swé zralosti na jewo dali, a již zase s plesáním uwítali jsme adresu ze staroslawného Tábora, který we welikých a bauřliwých dobách založen nepohřbil pod rumem nowowěké zkaženosti swau staročeskau sílu a bodrost, nýbrž směle a hrdě národní korauhew wytknuw nezůstal při pauhém zewnitřním státi, ale také ukázal, že pojal smysl a směr nynějšího času, nynějších bauří a přewratů. Dne 4. dubna obdržel totiž náš měšťanský wýbor z Tábora adresu, o níž tuto záhodno několik slow promluwiti. Již skwostnost adresy zewnitřní swědčí, kterak bodrým Tábořanům na wěci mnoho záleží. Jestiť welmi wkusně w tuhé čerwené desky se širokým pozlaceným okrajem swázaná. Na přední desce spatřuje se na bledorůžowém poli zlacený znak města Tábora se znakem českým a rakauským, pod ním pak tento nápis: „ Adresa na welectěný wýbor weleclěného měšťanstwa král. hlawního města Prahy! " Čtwero bílých a čerwených stužek swazuje desky dohromady. U wnitř w deskách pak jest adresa sama welmi čistě psaná a zní doslowně takto: Adresa na welectěný wýbor welectěného měšťanstwa král. hlawního města Prahy! Newýslowná bylatě radost a jásání dne 27. běž. m. března, kdežto na památném místě naší starobylé ctihodné radnice přednostau král. krajského úřadu co nejslawněji ohlášeno bylo, že Jeho král. Milost náš milowaný otec wlasti Ferdinand V. dwa dny předtím welikomyslně uzawříti ráčila, wšem národům rakauského mocnářstwí již dáwno žádaucí ústawu ( konstituci ) uděliti a že táž s zároweň wyřčenau swobodau tisku práwě w žiwot wešla. Jako elektrickau jiskrau rozháral se w srdcích weškerého táborského obywatelslwa blahodějný plamen wznešeného citu a nejwraucnější wděčnosti k panujícímu dworu rakauskému, ježto w zájemném sdělowání, w rozmanitých radostných wýrazech, w slawném oswícení města, obzwláštně pak w auplném přeswědčení se projewil, že konečně nanejwejš napnuté trpěliwosti a nadobyčejnému usilowání wšech k rakauskému mocnářstwí patřících národů možná bylo, raušku s očí našeho milowaného panowníka sníti a Jeho Milosti w nelíčené prawdě wčasná swá přání w známost uwésti. Toto ušlechtilé usilowání welectěné měšťanstwo našeho starobylého we swětě proslulého hlawního města Prahy, od nadějné študujíci mládeže naší milé wlasti bratrsky jsauc podporowáno, s prawým wlastenským citem a dobrowolným se obětowáním i hned podniknauti newáhalo, aniž potřeba kázala, cizím puzením, zňaté žiwotné záležitosti w poradu wzíti, obecnému nepokoji předejíti swobodné řízení od milostiwého wladaře wydobýti a tudíž naší milé wlastí ono dobré wyprositi, po kterémž již z dáwna w tichosti wzdýchala a kteréž pauze a jediné s to jest, blaho Čechye a k její koruně patřících sester Morawy a Slezska w každém ohledu založiti a 7 milionům obywatelůw příležitost poskytnauti, swau wěrnau náklonnost a nelíčenau swau w útrobách srdce upewněnau lásku k panujícímu domu bezprostředně w každé době a we wšech poměrech slowem i skutkem oswědčiti. Šlechetně, powážliwě a wážně počínalo si welectěné měšťanstwo a welectěné študentstwo naší Prahy w jedwa uplynutých dnes nebezpečenstwích! Ani krůpěj krwe neskropila půda drahé wlasti a žádnému na jmění a práwu se neuškodilo. Jižjiž schwalují hlasy z pohraničných státu statné počínání Pražanů, celá Ewropa je též uzná a tak pokojným během wydobytá ústawa ( konstituce ) dějeplnau historii naší milé wlasti nejkrásnějším tiskem ozdobí, jakož i wšecky utrpené strasti z mysli zapudí. I my obywatelé a měšťané král. města Tábora, jehožto založení, zakladatel, děje, příběhy, dobré i zlé doby w dějepisu naší wlasti s nezrušitelnými tahy zaznamenány jsau, nechcemeť pozadu zůstati a widíme se zawázanými welectěnému měšťanstwu a welectěnému studentstwu naší Prahy náš nelíčený saucit a nejwděčnější uznání s srdečným ujištěním na jewo dáti, že odhodlaní budeme w každé době k našemu král. hlawnímu městu se přidati a k tomu napomáhati, co w jakémkoli ohledu naší milé wlasti za spasení a prospěšné uznáno bude. Sláwa našemu milowanému králi Ferdinandowi! Sláwa konstituci! Sláwa měšťanstwu! Sláwa studentstwu naší Prahy! Žádáme, by welectěný wýbor toto naše srdečné a upřímné smejšlení co důkaz naší wřelé a powinné wděčnosti powažowati, weškerému welectěnému měšťanstwu a welectěnému studentstwu naší Prahy nejlaskawěji w známost uwésti a schwáliti ráčil, kteréžto setrwáme Welectěného wýboru Wlastensky smejšlející bratří! W král. krajsk. městě Táboře dne 27 Března 1848, Následuje 153 podpisů měšťanských. Přijměte, statní Tábořané, aspoň w myšlenkách naší bratrskau prawici, tiskneme wám ji upřímně a wřele, neb wíme, že ty samé myšlénky, ty samé city duši waší hřejí jako naší. Cizí nám radost, že nejsme sami, že máme we wlasti přátely, kteří hotowy jsou pro wlast a práwo duší i tělem bojowati. S Bohem! Sláwa, sláwa, sláwa Táboru!


10. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 7. září. Den ode dne padá sněm říšský hlauběji: dnes snížil se až k nejhorším skandálům. Po přečtení protokolu předešlé schůzky wystaupil deput. Hubicki, že událost, týkající se jeho osoby, není w protokolu. Wčera totiž, když náwrh Löhnerůw ( jenž směřowal k tomu, aby se sněm sankcí císařské wyhnul ) welkau wětšinau propadl, wystaupil Hubicki, jeden z polské lewice, a winil dep. Stadiona, že rolníky haličské proti Löhnerowu náwrhu popudil udáním, že ti, jenž s Löhnerem hlasují, císaře odstraniti hodlají. Na to strhl se w komoře s obau stran powyk, někteří z lewice: Violand, Brestl a Goldmark, protestowali proti celému jim nemilému hlasowání Hlasowalo se s udáním jmen, a proti Löhnerowi hlasowala i wětší čásť polské intelligence, t. j. těch deputowaných z Haliče, kteří stawu rolnického nejsau; a kdyby byli wšichni rolníci haličtí, kterých jen asi 40 jest, pro Löhnera hlasowali, přece by byl ještě propadl. a jeho platnosti, a proti tomu, že wčera president Hubického k pořádku napomínal. President odpowěděl p. Hub., že wšechno, co se stane w sezení, do protokolu nepřijde, sice by musel být konečně protokol jako stenografické zpráwy. Stadion žádá o slowo, celá komora jest napnuta. Neupírám, že jsem skutečně mnohé deputowané haličské přemlauwal, aby se mnau hlasowali, awšak jen prostředky w každém parlamentě dowolenými, a rozumí se samo sebau, že si každý přáti a se přičiniti musí, aby pro swau stranu wětšinu získal. Aneb snad myslí oni pánowé s druhé strany, že jenom oni práwo mají, jiné na swau stranu přemlauwati? ( Smích. ) Mne samého přemlauwali někteří pro náwrh Löhnera, a za zlé jim nepokládám, ostatně ale myslím, že dobře bude, ustanowí-li komora zwláštní komissí k tomu, by jednání moje w tomto pádu wyšetřeno bylo, užil-li jsem prostředků neparlamentárních. Hein nemyslí, žeby wěc do protokolu přijíti měla, protože jest twrzení p. Hubického posud nedokázané a posud pauhé jen nařknutí. ( Sykot na lewici. ) Kudlich žádá, aby ta wěc z ohledů pro čest celého shromáždění do protokolu přišla. 508 Hubicki proti Heinowi: Jáť nepřednesl pauhé udání, nýbrž řekl jsem již tehdy a říkám posawad, že hotow jsem, dokázati wšechno, a nedokážu-li, sám se podrobuji následkům. Borrosch: Dep. Stadion prawí, že užil jen parlamentárních prostředků. Jedná se ale o to, řekl-li on po německu mluwícím deputowaným neprawdu, a neprawdu takowau, která weliké straně tohoto domu křiwdu činí. Konečně dle náwrhu Kudlichowa přijato jest, aby se celé obwinění wčera od p. Hubického pronešené doslowně do protokolu wzalo. Hned na to ale po protestu Violanda čteno jest wyjádření rolníků haličských, we kterém oni prawí, že dle přeswědčení swého hlasowali. Nyní přijat jest náwrh dep. Stadiona, že k tomu wyšetření komisse wywolena bude, a sice dle mínění Brestla do této komisse mají sobě deput. Stadion a Hubicki, každý po čtyřech wywoliti, a o dewátého se srownati obapolně těchto 8 wywolených. Brauner nawrhl, aby se při této příležitosti ještě jiné, tomu podobné pády wyšetřily. ( Narážka na lewici německau, o které jde powěst, že rozličnými dowolenými i nedowolenými prostředky rolníky we sněmu k sobě wábí. ) Po krátké o tom wzniklé hádce, we které p. Borrosch také swau zášť ukázati příčinu má, béře nyní pan Brauner náwrh swůj nazpět, aby jej při dobré příležitosti učinil samostatně. Tím se skončila tato mrzutá debatta. A nyní se skupilo wšechno dolů, neboť ministr Dobblhof powstal, aby odpowěděl na interpellaci Borroschowu. Žurnalistické lože jsau nabity posluchači, a ministr pokládá wěc za tak důležitau, že nazpamět nemluwí, nýbrž celau odpowěď z papíru čte, aby ani o slowu pochybnost nebyla. Hlawní smysl jest ten: že sankce ( podpis ) císařská na každý zákon newyhnutelná jest, strany konstituce ale, až hotowa bude, musí se sněm s císařem dobrowolně shodnauti. Wěrný překlad celé odpowědi ministerské jest: Poslanec Pražský, pan Borrosch, stawil předewčírem interpellaci na weškeré ministerstwo, na kterau tuto odpowědíti we jménu a ustanowením ministerstwa přistupuji. – Dříwe wšak, než rozberem otázky od pana interpellanta stawené, musíme nejdříw podezřiwosti co nejrozhodněji zamítnauti, které pan interpellant we swém odůwodňowání proti ministerstwu pronesl. My se musíme co nejdůrazněji ohraditi proti té důmínce, jako bychme se postawili nepřátelsky proti swobodě národu, jako bychme byli prohlásili sněm říšský za nedospělý anebo chtěli jej snížiti za nulu nepowolanau. Tyto důmínky, jakož i časté již w této sněmowně od pana interpellanta pronešené poukázání na možnost, rozehnání anebo potlačení sněmu říšského od shora, musíme – w auplném wědomí swého naskrze loyalního chowání – pro wždy s auplnau oprawdiwostí od sebe zamítnaut. Wěrni swému ministerskému prohlasu ( programu ), uznáwáme w nezáwislém spoluaučinkowání tohoto wznešeného sněmu rukojemstwí prospěšného wykonání ústawního díla Wašim rukaum swěřeného. Pewně odhodláni, opatrowati nezlomně práwa trůnu, tak jako i práwa národu, a bdíti wší silau pro zachowání spořádaného a zákonního stawu a stawěti se wšem anarchickým a republikánským snažením nezlomitelnau přísností na odpor, odwrhujem také podkládání zpátečnických záměrů na wždy od sebe. Upřímně a pewně se držíce principu konstitučního chceme s wámi jeho uskutečnění ne na základě starých historických sněmů, ne na základě prázdné, plané swobodomyslnosti, nýbrž na základě obecné, zákonně wyslowené wůle we spolku a w sauhlasném spoluaučinkowání s korunau, i nejsme sobě wědomi, že bychme byli kdy a w kterém jednání wstaupili swobodné, auplně bezukorné poradě a uzawírání této sněmowny překážliwě w cestu. Učinila se nám wýčitka, že jsme wěc náhrady učinili wěcí kabinetu, a že jsme na to wztahující se wyjádření swé podali teprw na konci rokowání. My máme za to, že jsme práwě swým chowáním w této wěci skutkem dali na jewo, jak wysoko klademe auplnau nezáwislost porady tohoto sněmu, poněwadž nás práwě úmysl, newstupowat záwadně a překážliwě pořádnému sběhu debatty některým způsobem w cestu, k tomu přiměl, bychom si ponechali swé wyjádření až ku konci, tím wíce, že jsme nikterak nemohli myslet, že w této důležité wěci náš náhled a ne přeswědčenost o jeho sprawedlnosti rozhodne. Tím méně jsme očekáwali ale tuto wýčitku od pana interpellanta, že on to byl, kdo nejen chtěl, aby uznaná od nás zásada konkurence státu k dání sprawedliwé náhrady byla wyřknuta, nýbrž tlačil i na auplné dání náhrdy od státu, a který we zwláštním od něho wydaném spisku ještě po našem wyjádření na sněmu wyřknul obáwání, že wětšina sněmu bude hlasowat proti náhradě. Na wšechen způsob musíme wás opětně slawně ubezpečit, že nám při tom aumysl, chtíti w nějakém způsobu konati wplyw na sněm, docela byl cizý, a že jsme jen měli za swau powinnost, wyřknauti otewřeně, zač na swém stanowisku dle swého nejlepšího přeswědčení, dle swého swědomí přijmaut odpowědnost odhodláni jsme. Stejně důrazně musíme se ohradit proti důmínce, že chtělo ministerstwo wplywem neb neschwalowáním jednotliwých poslanců wykonáwat předchwatující wliw na rokowání sněmowní. Tyto prostředky k získání si wětšiny zůstanau wždy daleko od ministerstwa. Ministerstwo se bude snažit, aby si sprawedlností a přiměřeností swých prostředků dobylo přiswědčení od wětšiny sněmu. Toto předeslaw, přistupuji nyní ku promluwení o zásadních od pana interpellanta pozdwižených otázek. – W tomto ohledu musím předewším prohlásit, že zásady od ministra sprawedlnosti w sezení dne 2. září wyslowené sdílí auplně celé ministerstwo. Jednalo se o to, aby zákon o zrušení poddanstwí a gruntowních břemen přišel k místu, a podrobně o tu otázku, má-li se to státi s auplným opomenutím koruny ( t. j. císaře ), s odstraněním wýkonné moci. – Owšem není tuto chwíli ještě nic ustanoweno cestau konstituční, w jaké způsobě zákonodární moc má být wykonáwána, totoť jest předmět, který teprw w ústawní listině musí být konečně ustanowen; ale poněwadž stojíme na půdě monarchické, poněwadž swobodné ústawy, z nichž se těšíme, pocházejí ze swobodného swolení našeho dobrotiwého monarchy, poněwadž my sami tuto na swolání J. C. Msti. sněmujem, nemůže o tom žádná být pochybnost, že we zmíněném wztahu, dokawad konstituce sama newstaupila do žiwota, jednati jest dle wšeobecných konstitučních zásad; protož myslí ministerium, že zákony, které budau před ustanowením konstituce od ústawudárního říšského sněmu uzawřeny, auplné platnosti nabýwají potwrzením císařowým, a že jejich prohlášení a wykonání se má díti skrze exekutivní ( wýkonnau ) moc. Tím se ale konstituci samé, jejíž ustanowení wyjde od tohoto sněmu, ohledem na to, jak budaucně má být wykonáwána moc zákonodární, nikterak nepředkročuje. – Co se dále týče druhé při té příležitostí zde zmíněné zásady, ohledem na postawení koruny k dílu ústawnímu samu, tož nemůže ministerstwo než poukázat na to, co w té wěci w dotčených státních spisech nad pochybnost wysloweno jest. Manifesty od 3. a 6. čerwna wyřkly patrně, že J. Mst. císař s tím aumyslem, aby přewahujícímu mínění Jeho národů žádné meze wyměřowány nebyly, swolal ústawudární sněm říšský k tomu aučelu, aby dílo ústawy maudrým a silným spoluaučinkowáním poslanců říšských stalo se skutkem se wšeobecným dobrem sauhlasným. Zároweň ubezpečil w nich J. C. Mst. národy swé, že s láskau se drží swobodných od něho jim ochotně udělených ústawů, že nalézá we swolání ústawudárního sněmu říšského rukojemstwí, že ústawa, která má Jeho říši duchowní i hmotní mohútnost opatřiti, w základech i w podrobnostech bude dílo wšeobecné zákonně wyrčené wůle, s kteraužto wůlí J. C. Mst. pewně jest odhodlán jíti ruku w ruce. S tau samau auplnau důwěrau, s kterau monarcha Wašim rozhodnutím w záležitosti pro dobré národů rakauských nejswětější hledí wstříc, s tau též důwěrau mohau také národowé rakauští hleděti wstříc auplnému wyplnění císařského slowa, přijmutí ústawy, od jejich zastupitelů dané. – Spočíwající na swobodném sebe ustanowení přijmutí ústawní listiny od ústawudárního říšského sněmu ustanowené skrze monarchu je to, co rozumíme pod srozuměním, bude slawným dějem, zasnaubením mezi swobodau národní a dědičným trůnem, bude swazkem swobodným, obapolným srozuměním utwrzeným mezi knížetem a národem, nejjistějším rukojemstwím za nepodwratné trwání swobodného, silného a spořádaného Rakauska. Tímto otewřeným rozložením náhledů ministerstwa jsau wyjádření ministra sprawedlnosti dostatečně oswětleny. Zároweň se tím wybýwají otázky 1. a 2. páně interpellantowy, ohledem na srozumění o ústawě a potwrzowání zákonů, pokud se dotýkají zásad. – Pokud se ale otázka pod čl. 2. wztahuje, zwláště na ustanowení wys. sněmu o zrušení swazku poddanstwí a sejmutí břemen s gruntu a půdy, nemůže ministerstwo než opakowat již častěji projewené ubezpečení, že uznáwá wydání příslušného zákona za welmi nutný skutek, a že uzawření sněmu w té wěci, jakmile mu od wys. sněmu k dosažení potwrzení J. C. Msti. doručeny budau, neprodleně k tomu konci J. C. Msti. předloží a ustanowení takto auplné zákonní síly nabywší bez prodlení prohlásí a w žiwot uwede. – Co se konečně týče otázky páně interpellantowy, ohledem na odpowědnost ministrů, může ministerstwo jen podotknaut, což wyřknauti již často w tomto sněmu příležitost mělo, že se, ačkoli nestáwá skutečného zákonu, o odpowědnosti neuznáwá jen za mrawně odpowědné, nýbrž že se hlásí k auplné práwní odpowědnosti dle wšeobecných zásad konstitučních za každý swůj čin, že se hlásilo k ní s počátkem swých ministeriálních prací, a že se wždy uznáwá za powinnowané, klásti aučty tomuto wys. sněmu ze swých činů. – Toť jest, co jsme uznali za swau powinnost, projewiti wys. sněmu za příčinau interpellace od pana poslance Borrosche učiněné. Wětšina sněmu přijala toto wyjádření s pochwalau. Pan Borrosch sice se ještě potom proti důtkám jeho osobě od ministrů učiněným dle možnosti ohražowal, ale konečně newěda jiné pomoci, protest ohlásil. Na to se přistaupilo ku konečnému kroku strany náwrhu Kudlichowa. Sekretář sněmu, dep. Cavalcabo, čte zredigowané uzawření ř. s. od 31. srpna a 1. září, což se za přijaté prohlásí. Ministerium se w nich tituluje „ löblich “, nad čímž se Goldmark zdržuje a žádá, by se postawilo na místo „ löblich “ „ hohes “ ( wysoké ). Kudlich myslí práwě naopak, a činí náwrh, by říšské shromáždění we swých dopisech k ministerstwu wšech titulů ponechalo. Náwrh jeho propadl. Peutler nawrhuje, by se zřejmě den určil, od kterého mají powinnosti poddaných přestat, poněwadž slowa „ od nynějška “ rozličný wýklad připouštějí. Borrosch míní, že se samo sebau rozumí, že ode dne prohlášení; jiný deputowaný myslí, zákon od 1. září datowati, poněwadž patent císaře Josefa od téhož dne datowán. Helfert proti tomu namítá, že poddaný až posud swau powinnost plní, a tento zákon by pak nazpět působil, že tedy ode dne prohlášení swého platnosti nabýti musí. W uwážení, že tato hádka k posauzení redakce nepatří, nechá sněm debattu padnaut. Náwrh finančního ministra, by se u wybírání direktní a indirektní daně pro budaucí rok pokračowalo, byl odewzdán parlamentnímu ( stálému ) wýboru pro finance. Dále se bralo w poradu, jak by wýbor pro wypracowání zákonu o zrušení poddanosti co do podrobností sestawen býti měl. Pražák nawrhowal tři z každé province. Tu se opět strhla hádka, co práwě za provincii má býti powažowáno. Někteří chtěli, by za provincii platil onen díl země, který swé stawowské zřízení měl, tak žeby Vorarlberg měl tolik audů we wýboru jako Čechy a Halič. Někteří zas chtěli, by province a gubernie byly jedno, poněwadž w Čechách je též Chebský okršlek, w Haliči Bukowina a wojwodstwí Zátor a Oswiečím, které by též za province powažowány býti musely. Konečně se uzawřelo, že provincie je tolik co gubernie, a z každé se 5 audů wywolí se zwláštním ohledem na okršky, které se od ostatních líšejí. Budaucí sezení sněmu říšského bude w pondělí.


10 duben 1849, Zdroj: Národní Noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [redakční sdělení], Autor: Havlíček, Karel
Na některé dotazy musíme oznámiti, že se nyní bez obálky žádné předplacení po poště přijimaut nemůže. Zároweň wšak sluší wěděti, že expedice naše, která nyní obálky a adressy obstaráwá, dle předpisů auředních nesmí celé nowiny zaobaliti, nýbrž musí dáwati tak nazwanau křížowau obálku. My jsme se dle možnosti o to postarali, aby tato obálka byla co možná nejširší, aby se nowiny nepošpinily a za druhé aby se nedala sešaupnauti. Jestliže se tentokrát w naší expedici některé omyly přihodily, což při takowém počtu jistě se snadno přihodí i při wší obezřetnosti, žádáme ty P. T. pány, které tyto omyly práwě zasáhly, za showění. W celku zajisté dostal tentokrát každý swoje nowiny welmi rychle. Strany těch P. T. pánů, kteří na půlletí předplaceni byli, podotkli jsme již, že ještě se jejich nowiny na poště zaobalují, a ne w naší expedici, račtež se tedy w pádech potřebných tam obrátit! Konečně musíme připomenaut, že někteří pánowé, když jim náhodau jedno číslo nedojde, hned druhý den nám to nefrankowamými do - pisy oznamují. Sluší jistě wěděti, že se rozličnými případnostmi státi může, že některé číslo nowin omylem na jiné místo jde, odkud se pak wrátí a teprwa později na prawé místo, na které adressa zní, zasílá. Ostatně dokládáme, že s důstatečným počtem wýtisků nowin posud opatřeny jsme a nowým předplatitelům auplné wýtisky wždy zaslati můžeme.


10. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm dne 5. října Urbární a desátkowá daň má od 1. listopadu přestati a gruntowní daň stejně rozepsati. Thinfeld ukazuje welmi nestejnost ukládání daně jak u jednotliwců tak u provincií. Gruntowní daň nemá nic jiného býti, než daň z příjmů, a tedy dle užitku se říditi. Borrosch: Národu nemůž ' jinak než auplnau reformau daní poslauženo býti. Kus po kusu trhati a taktéž stawěti, newede k cíli. Kněhkupec platí tu nejnesprawedliwější daň, která co celní censura zawedena byla; ač tato již pochowána, trwá daň posud. Já mlčím o ní, wěda, že ještě wíce nesprawedlných daňí. – Z auhorů daň neplatit, jak Borkowski míní, nelze dowoliti. Bohdá že co nejdříwe každé polnosti co nejlépe použito bude. Dy1ewski: Urbární daň je zcela jiná než gruntowní. Mluwím o Haliči. Někde obnášela wíce, než wýnos gruntu, a přec byla ještě wedlé ní gruntowní daň. Myslím, by se zrušila a deficit spořením nahradil. Státní statky nechť se propachtují, fabrikace tabáku pustí, neb z wýroku pana ministra wyswítá, že fabriky držeti není státu prospěšno. Tajná policie stála Halič ročně 700.000 zl. Swobodný národ nepotřebuje policajtů. Praweno: Lépe daně uložiti, než úroky platiti; já ale prawím: Lépe úroky dáti, než průmyslu poslední groš odebrati. Příklady w jiných zemí učí, že min. fin. tenkráte nejlépe hospodaří, když se mu prameny důchodů zacpau. Učiňme to tedy. Haselwander žádá, by w Tyrolech gruntowní daň se dle katastrální ceny statků ukládala. Beutler nawrhuje, by se opráwněnému, co urbární daň obnáší, od náhrady odtáhlo. Prato přednáší Ivičevíćůw náwrh. W Dalmatech je daň desátků, která se na místo gruntowní daně platí, žádám, by se to we wlaském překladu lidu wyswětlilo, jelikož by se domníwal, že tato daň zrušena. Löhner přednáší amendement Radmiliho, by desátkowá daň, jak dalece není gruntowní daň, w Dalmatech přestala. W Raguse prý posud trwá daň, naší desátkowé podobná. Lubomierski: Co jedné provinci slauží k prospěchu, je druhé na škodu. Říšský sněm je takřka congressem národů. Z tohoto stanowiska musíme wycházeti. Já znám jen dwě strany mezi lidmi. Prwní strana pozůstáwá opět ze dwau. Jedni z nich chtějí mocí wšecko zrušit, druzí mocí wšecko udržeti. W tom se srownáwají, že chtějí jen mocí wládnauti. To je strana kosmopolitů. Druhá strana snaží se skrz pořádek ku swobodě; k této straně náležím já. – Nezřídíme-li w této zemi žádnau wládu, tak je mé wlasti špatně poslauženo; pak nemáme i mi žádnau, leda wojenskau wládu. Pro Halič daň urbární zcela zrušiti, by neobnášelo mnoho, ale pro wšecky province to býti nemůže. Daň musí býti podlé prawidel rownosti a sprawedlnosti rozepsána. Kaučić: Řečník přede mnau ukázal, že to těžké, province podlé wšeobecných zákonů sprawowati. To je dwojsmyslné, neb to může platit jen o minulosti, nikoliw wšak o budaucnosti. Překážky musíme odsraniti. Hein: Urbární daň nesmí déle trwati, neb zmizel objekt této daně. Náhrada wypadne skrowně. Deficit musí powinowání dosaditi. Mayer: Wyzdwižením poddanosti zmizel rozdíl mezi dominikální a rustikální půdau, tedy odpadne urbariální daň sama sebau. Činím tedy náwrh: Urbární daň budiž zrušena a gruntowní stejně rozwržena. ( Wýborně. ) Krauss: Mnozí neznali powahu této daně, tak že se domejšleli, že je zcela něco jiného než gruntowní. Tomu není tak. W Haliči již od kwětna přestala, a gruntowní daň je stejně rozwržena. Sněm to jen potwrdí. Policie nestojí 700.000 zl., jak jeden dep. prawil, nýbrž jen 49.000 zl. Náwrhy Mayerůw a Radmiliho byly přijaty. We 3 hodiny bylo sezení uzawřeno. [ čvrt]7 hod. Židowská daň má 1. listopadem pominauti; resty ale se mají zaprawiti. Borrosch: Židowstwo jest hlíza lidské společnosti, která jen na wýsluní swobody se zahojiti nechá. Interesse wolnosti národů žádá zrušení této daně. Nikdy nezůstal potlačitel bez trestu, wždy jej Nemesis zasáhla. Každý potlačitel jest otrok náružiwosti. Zákon wyřknul rownost; tím není ještě sjednocenost s křesťanem wyslowena. Židu musí býti možno, se wlastencem cítiti. Nazwána tato daň daňí z wíry; tomu není tak, sic by byla ní též u cikána. – Žida stíhá nejsmutnější osud mezi wšemi národy; jiný podržel aspoň národnost, on jen wíru. Žid je w Němcích Němcem, a přec opowržen. – Jeden statečný krajan žádal náhradu, porownáwaje židů poměr s poddaností. Tomu nemůž ' býti tak. Weškerost národu může oswobodit, když jen chce. Nemám příbuzných ni wěřitelů mezi židy, jsem tedy nestranný. Je mezi nimi proletariát, daleko horší než mezi námi; je mezi nimi aristokratie, ne wšak rytířstwa – hanebného mamonu. Uskutečněmež zásady křesťanstwa. Fedorowicz líčí trefnými slowy bídu haličských židů. Není prawda, že méně platí daní; má-li pole, platí daň gruntowní; má-li dům, domowní; prowozuje-li řemeslo, wýdělkowau. Obnáší-li tato daň méně, neníť to jeho, nýbrž auřadníkowa chyba. Zadarmo se owšem nestane. Wojska ubytowání líhne na něm tížeji, než na kom jiným, neb u nás leží nazwíce jízdectwo, které marštale jeho bídné krčmy, jeho jediné žiwnosti, užíwá. Role nesmí kupowati; po wesnicích se zdržowati zákon zapowídá. Bída, jaká w Slezku panuje, je nic proti bídě mezi židy. Z masa mají platit, ku kterému sotwa přičíchnau; ze swětel platit, které nemohau kaupit. Zwána tato daň daňí z příjmů; oni nemaji žádných příjmů. Často mají propinační práwa w pachtu a obáwají se, že jsau zrušena; wyslowme, že tomu není tak. Roku 1846 očekáwali odměnu od wlády za swau wěrnost, a byli zklamáni; dokažme, že národ šlechetněji smýšlí. Deficit se nahradí zrušením finanční stráže, která jen podlondníctwí na hranicích jen napomahá. Huener činí náwrh, židowskau daň podržeti a její wýnos na ulehčení potrawní daně wynaložiti. Borrosch nawrhuje, zrušiti poplatek, který za zdržowání se we Wídni platiti musí. Füster: Historie židů je historie utrpení. Wychowání podáwá důkazy, že potlačowání cti wede k zločinům. – Národ židowský slauží prý mamonu, neslauží jiní též? – Mnohému křesťanu slauží žid za hromoswod jeho pýchy: tato daň jest toho důkazem. – Universita již uznala rownost, lid posud ne. Kdo otroky jímá, není hoden swobody. Tato daň jest daň z otroctwí; jest aspoň ní w očích národu. Na předsudky lidu nesmí se ohled bráti; kdo předsudků poslauchá, jest otrokem. Činím náwrh, by se i resty odpustily, neb nesprawedliwá daň zůstane wždy nesprawedliwau. Kristus učil, že bratři jsme, a my jeho ctitelowé jsme je ukowali w pauta poroby. Ukončme již putowání wěčného žida, uweďme ho do stánku míru. ( Tleskot. ) Sierakowski opakuje opět swé náwrhy, které nic menšího docíliti nechtějí, než polowičku budgetu přeškrtnauti. Židowská daň jest jistý druh akcísu, jen že se místo z wolů ze židů platí. – Dylewski: Předstaweným židů se stane ten, kdo nejwíce swětel rozswěcuje, z kterých z každého 5 kr. platí. Zásluha wede k auřadu. Křesťan jí w pátek maso a sprawí se s Pánem Bohem; žid ale musí platit pokutu, nedrží-li půst. Je-li žid w podezření, že přestaupil zákon, musí přísahati, že tomu není tak; 608 křesťan se jen hájí. Máme se zrušením čekat, až ministr něco uspoří? ( Tleskot. ) Já skončím s bájkau. Bauře domlauwala pautníkowi, by plášt odhodil; čím wíce ale na něj doléhala, tím wíce se do něj zabalowal. Přešla bauře: slunce wyšlo. Pautník wida, že pláště nepotřebuje, odhodil jej. Plášt židowa jsau jeho hanebnosti; žádáme-li, by je swrhl, následujme slunce, ne wšak bauři. ( Hřmotný tleskot ze wšech stran. ) Šuselka: Deficit z této dani snadno oželíme, neb beztoho chceme wšecky daně zmenšiti. Daň tato jest daň z wíry, neb přestáwá s křestem; jest pozůstatek středowěkého barbarstwí křesťanstwa, které židy tím způsobem chtělo pro křesťanstwí získat. Žid byl potupen, a tato potupa byla prohlášená za kletbu Boží. Nyní když wíra ochabla, stydí se mnozí, je co jinowěrci nenáwiděti, prohlašují tedy židy za cizince. Žid je w Němcích Němec. We wšech oddílech umění máme od nich wýtečná díla, která za naše uznáwáme, jejich půwodce za cizince prohlašujíce. – Že lid se bude zpauzeti? možná; bohužel, již prápor swobody je poškwrněn pronásledowáním židů. To nás ale nesmí zastrašiti, jednau se to musí státi. Kdo jest proti emancipací židů, jest tyran a zelot. Brauner: W Čechách jsau předsudky proti židům silné; owšem to smutná wěc, přec ale doufám, že tak rázně newystaupí. Doufám, že se ními zastrašiti nedáme. Pro upokojení měšťanstwa ale myslím ponawrhnauti, by se uzawřelo, že lhůty, které již na zrušení židowské daně w Čechách jsau napřed zaplaceny, aeraru propadly, a wšickni židé k náhradě přispěli. Mannheimer: Ne proto, že to peněžitá, nýbrž že to žiwotní otázka, chápu se slowa. Že to není daň z wíry? Odewzdá-li se faráři, jest jeho jmění jiné? Není. Jest on jiný? Není. Jest jeho wíra jiná? Ani to není. Zabije-li kuře, z kterého již akcís placen, musí platit znowu, protože žije w tom předsudku, že musí býti košer. Jiný, který se nad tento předsudek wznese, neplatí nic. Není to daň z wíry? Císař Josef zrušil tělesné clo, a přec ho we Wídni musí žid platit, protože tu dýchá powětří. Já jsem mluwil krátce, pánowé, jednejte wy rychle. ( Tleskot. ) Böse: Židowská daň tlačí žida, ale křesťana taky tak mnoho břemeno tlačí. Chorobnému židu wezmau často podušku pod hlawau; křesťanu by ji wzali, kdyby ji měl. Daň tato jest nesprawedliwá, ale není jich wíce? Zrušíme-li tuto daň, řekne křesťan: Mě jste dali slib a židowi wěc. Činí náwrh, by tato daň trwala tak dlauho, až nowá saustawa daní do žiwota wstaupí. Borrosch nahlíží, že pohoršení z toho pojíti může, ale zde není žádná pomoc. Slibuje učiniti náwrh, wšecky pachty zapowědíti, poněwadž jsau škodliwé. Krauss: Nikde není lépe widěti zlé této daně, jako w Haliči, z 900.000 připadne 700.000 na tuto zem. Tato daň se nesrowná s institucemi, jakých zawésti hodláme. Základní práwa mluwí o rownosti; nuže! dokažme w praxi, že to oprawdu zamýšlíme. Daň ta nebyla proto uložena na žida, že židem byl, nýbrž proto, že se snadno od něj peníze dostaly. Tlačit mohau i jiné daně, ale ne již w principu. Nejobtížnější jest ona ze swětel. Kdybych w skutku nebyl pro zrušení té daně, nebyl bych nikdy ten náwrh učinil. ( Tleskot. ) President nechá hlasowati o Bösůw náwrhu, který 243 hlasy proti 20 propadne. Daň tedy židowská zrušena jest; taktéž i plat, který za zdržowání-se we Wídni od židů placen. Braunerůw náwrh odkázán na wýdor finanční. Ještě leží mnoho náwrhů na stole, mezi nimi Löhnerůw, by tyto powolené daně se wynaložily jen w zemích zde zastaupených, a kdyby se mír we Wlaších neuzawřel, na wedení wálky s powolením sněmu. Rieger činí náwrh, jíti přes tyto náwrhy k dennímu pořádku. Sierakowski nawrhuje, jíti přes Riegrůw náwrh k dennímu pořádku. ( Tleskot z lewé, sykot, bauře. ) Löhner: Myslíte, když Jelačić dnes we Wídni obědwal, že již nesmí nikdo mluwit. ( Hluk, k pořádku. ) Riegrůw náwrh přijat. Borroschůw náwrh: Zákon má počínati těmito slowy: My Ferdinand atd. potwrzujem následující od našich zodpowědných ministrů nám předložené uzawření říšského sněmu. ( Přijat. )


17. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [zpráva o počtu odběratelů Národních novin], Autor: Havlíček, Karel
– Mnohým bude snad zajímawé dowěděti se některé bližší statistické zpráwy o počtu odbíratelů Národních Nowin. W tomto čtwrtletí ( Říjen, Listopad, Prosinec 1849 ) odebírá se w celku našich nowin asi 2030 ex., z nichžto 1623 po poště se rozesílá, a asi 400 w naší expedici Pražské se odebírá. Že někteří páni odbíratelé po poště na swých adresách wyšší čísla mají, děje se z té příčiny, poněwadž nemohauce na počátku wědět počet odbíratelů w Praze, odrážíme wždy 500 jakožto nejwyšší možný počet na odbíratele w expedici, tak že odbíratelé po poště s číslem 500 počínají: aby totiž každý P. T. odbíratel swé zwlášťní číslo míti mohl. Z wýtisků po poště rozesílaných jde 174 na Morawu, 31 do Haliče, 23 do Slowenska, 32 do Jihoslowan, 39 do Wídně ( města ), 11 do ostatních rakauských zemí, 10 do cizozemska, a ostatek 1303 do Čech samotných. Z těchto 1303 wýtisků w Čechách odebírá knežstwo kat. 244, učitelstwo 56, evang. kněžstwo 13, auřednictwo 153, auřady jako korporace 21, spolky rozličné 52, obce 50, rolníci 65, obchodníci 57, mlynáři 46, sládci 28, šlechta 16, lékaři 22, odbíratelé z wesnic bez udání stawu 176, odbíratelé z měst bez udání stawu 299. – Počty tyto sestawili jsme owšem jen dle adresů jak nám byly udány, we skutečnosti bude asi tento poměr z cela jinaký, proto že obyčejně wíce osob rozličných stawů dohromady se předplatí, a nám jenom ten powědom býti může, na jehožto jméno nowiny se zasílají. Powšimnutí hodný jest nepatrný počet odbíratelů naších na Morawě. Morawa má polowici obywatelstwa proti Čechům a poměr Slowanů k Němcům jet tam wětší než w Čechách: poněwadž ale na Čechy připadá 1700 odbíratelů, mělo by jich na Morawě též asi polowice totiž 850 býti. Že jich ale tak málo jest, nebylo by nám diwno, kdyby Morawské Nowiny nějaký wýdatný počet odbíratelů měly. Pokud ale slyšíme, jest počet odbíratelů Morawských Nowin také příliš skrowný, a na žádný způsob není přiměřený počtu obywatelstwa slowanského. Patrný tedy důkaz, že se na Morawě buď málo čte, buď že není slowanské smýšlení mezi wzdělanějšími třídami tak rozšířené jako w Čechách. Při této příležitosti též sdělujeme počet odbíratelů Národních Nowin hned od počátku jejich: bylo pak odbíratelů: tisklo se: 1848 I. Duben, Máj, Čerwen: 1147. 1500. II. Čerwencc, Srpen, Září: 1436. 1600. III. Říjen, Listop. Prosin.: 1858. 2000. 1849. I. Leden, Únor, Březen: 2412. 2500. II. Duben, Máj, Čerwen: 2526. 2600. III. Čerwenec, Srp. Září: 2160. 2200. IV. Říjen, List. Prosinec: 2023. 2100. Udání, kolik se tisklo, rozuměti se musí ku konci čtwrtletí, když byl již počet odbíratelů ustálen. Z tohoto přehledu widí každý následek libowolnosti, neboť od 9 až do 26 čerwna 1849. tedy zrowna ku konci čtwrtletí byly naše nowiny zapowězeny a od té doby klesl hned počet našich odbíratelů skoro o 400, a není také diwu, že se leckdo rozmyslí na nowiny předplatiti, když se musí obáwati, že budau zapowězeny a že zůstane celý ten čas bez nowin. Z toho si též můžeme wyswětlit, proč zapowězena jest „ Presse “ zrowna ku konci čtwrtletí před nowau praenumerací. Ostatně wšak i konec uherské wálky a wšech wálek wůbec, jest z části příčinau zmenšeného počtu odbíratelů wšech nowin, jakož o mnohých s určitostí wíme. Že ale tento w posledních dwau čtwrtletích zmenšený počet odbíratelů není žádným důkazem přewratu w politickém smýšlení, jak by to snad nepřátelé naši rádi widěli, o tom nejlépe swědčí ta okolnost, že práwě po rozpuštění sněmu, kdežto jsme nejwětší oposici wedli proti wládě, to jest w druhém čtwrtletí ( Duben, Máj, Čerwen ) 1849, počet našich odbíratelů byl nejwětší.


23. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: H, Autor: Havlíček, Karel
* * * Z Holomauce 20. list. ( Ö. C. ) Wčera odejel kníže Schwarzenberg a dr. Bach do Wídně; bezpochyby jest s tímto posláním spojeno zmírnění nakládání s Wídní. Spolu s nimi odejeli do Wídně audowé Frankfurtského shromáždění Plözl a Pauer. O jejich poslání neproslýchá nic jistého; wztahuje se ale bezpochyby na odprawení Bluma a uznání nedotknutelnosti německých sněmowníků. Psalo se nám z Wídně o maďarské deputaci s min. Meszárošem w čele; dosawad jsme ji ale nespatřili; i pochybujeme také, že se uherské zmatky dají pokojnou cestau urownat. * * * Z Holomauce 20. list. Dnes sem přijel prápor pěšího pluku welkoknížete Michala ze Lwowa, kde ležel po 30 let; byl slawně přiwítan, neboť nawzdor wšelikému pokaušení emissarů a peněz maďarských zůstal wěrný swé přísaze a swému císaři. – Důstojnici tohoto práporů byli častowáni w sále u nádraží barwami wšech zemí rakauských ozdobeném. – W Kroměříží jest již dostatečný počet poslanců. Protest několika woličů malostranských w Praze proti Borroschowi způsobil Lewici náramné sklíčení. Ruský, francauský a belgický wyslanec objednali si w Kroměříži příbytky. – Prwní bitwa parlamentární w Kroměříži swede se asi při wolení presidenta: Lewice ukládá wšem 222 poslancům dne 16. října w sněmu přítomným za čestnau úlohu, hlasowati pro posledního presidenta Smolku. Naši čeští poslancowé nedají se ale mýliti i mají naději, že wypadne welká wětšina hlasů pro dra. Strobacha z Prahy. Oni míwají denně porady i uzawřeli, hned po wolbě presidenta předložiti sněmu ústawní náwrh od Palackého wypracowaný.


20 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: [Poznámka pod čarou], Autor: Havlíček, Karel
Jsauť i jiní nadějní, mladí Morawané, jenžto se přírodními wědami a uměním technickým po slowansku obírají, doufajíce dojiti míst učitelských na budaucí realce a technice w Brně a s sebau přispíwati k dosažení účelů společnosti rolnické. Red.


3. únor 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [Články žertovné a satirické], Titulek: Psaní z Prahy do Kocourkova, Autor: Havlíček, Karel
Psaní z Prahy do Kocourkowa. Milý pane Nemotoro! Wy ani nevíte, že sme v Praze již dávno z módy přišli. Na moje dotazowání, proč o Kocourkowu žádná zmínka se nečiní, zněla odpowěď wždycky stejná: „ Teď máme důležitější wěci na starosti. “ A wěru w časopisech, w nichž jindy w každém čísle nowinka Kocourkowská blýskat se musela, hemží se samí dopisowé z wenkowa: že se wšude tancuje, pije a zpíwá „ Wše jen ku chwále wlasti a krále, “ pak „ My čeští manowé " a j. w. Kde je wíce chytřejších pohromadě, tam hrajou také diwadlo, jinde zas deklamují „ Já jsem Čech! " „ Horymírůw skok " a také „ Piwo, piwo, piwečko " atd. střídawě se zpěwem rozmanitých písní národních. Zkrátka weselí jest wšude, a že by jim při tom do pláče bylo, toho se nedočteme. A což naše staroslawná zlatá Praha! Newím ani kde mám začít; wyprawowat wám o činnosti národního museum a matice České, o učené, o hospodářské a množstwí jiných společností, o promyslowé jednotě a průmyslné škole, o měšťanské besedě a nowě zřízeném měštanském sboru, o stenografii, mnemotechnice a gymnastice! To wšechno Wy milý p. Nemotoro ještě nepochopíte; než troufám si Wás ( to se rozumí že nejen Wás, nýbrž celý Kocourkow ) swými dopisy w krátkém čase tak wycepowat, že budem w stawu ty rozmazlené Pražáčky také jak se říká trošku papírkowat. Pak ale bude Waší nejpřednější powinnosti, předplatit se aspoň na Pražské Nowiny, Českou Wčelu a na Kwěty. Jak mile to učiníte, roztroubím to we wšech nowinách. To bude hluku we swětě, to bude diwění! – I cože? w Kocourkowě?! — Ale jděte, — No což, čtěte sám — I na mou duši! — Hleďte, hleďte, to bych byl nemyslil! Jen kdyby to již raději bylo. Co Wám ta prožluklá štajfrokowá móda našich krásotinek nastala, jdou Pražané patrně na mizinu, neboť jde škrob hrozně do wýšky. Pro zamezení tak welkého nebezpečenstwí se wšak ponawrhlo, kdyby se začaly brambory kazit jako w Němcích a jinde, aby se z nich bez prodlení škrobu nadělalo. Než co naplat, když jedna učená dáma hned proti tomu wystoupila, a nám lučebně dokázala, že po na-nejwýš-desíti-hodinném tanci se štaifrokem bramborowou šlichtou škrobeném, o škrobu nemůže být ani čoud! Kredit šlichty byl ten tam a s ním také poslední naděje Pražanů. Se štajfrokem by to přec ještě ušlo, jen kdyby toho zpropadeného rajfroku nebylo. Co to je nemohl jsem sám dlouho pochopit, až jsem ho leckdes nad krámy wiseti widěl. Dlouhý čas měl jsem ho za nějaký nowě wynalezený patent-lustr, ale rád jsem teď, že jsem se s tím žádnému nepochlubil! Měl by ste widět p. Nemotoro, když slečinka w raifroku se šwihákem uhání, jak se po každém kroku šwihákowě ta obruč prawidelně do půl kola, a zase zpátky odráží, až radost, jen že při tom nohawice hrozně trpí. Také musíte wědět, že máme weliké množstwí takowých pánů, kteří již z pouhého hospodářstwí ruce tak daleko od těla nosí, aby sobě pod paží kabátu neotřeli; pak takowých, jenž z toho samého ohledu úhlavní nepřátelé kartáče jsou. A pak mají ti ubozí co prozatimní figuranti mnohé slečinky tak dlouho prowáděti, až si něco hezčího wyhlédnou? Ty wšickni wám wedou jeden nářek na obruče. Já jim učinil náwrh, aby se poradili s dobrou teletinou a sobě aspoň prawou nohawici kůží pošít dali. To se jim líbilo, ale námitka byla jednohlasná: I jděte, w Praze nowou módu začít, wždyť by se nám celý swět wysmál! — Neboť šwiháci nejen že znají módu nýbrž i znají její literaturu, jako to, že od Karla Welkého žádný předrýnský národ ještě nowou módu newymyslil. A tak se mi ta šwanda nepowedla. Líbám Wás nastokrát a pozdrawujte swého pana strýčka rychtáře Topolowského, aby nás brzy do Prahy nawštíwil, že se kritika již zase zdwíhá. Wáš atd. Matěj Drahno-oujezdský.


1. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Rakousko, Titulek: [O soudu novin „Ost-Deutsche Post“ a „Wanderer“], Autor: Havlíček, Karel
– „ Ost-Deutsche Post “ a „ Wanderer “ jsau pohnány před saud w zátežitostech záležitostech tisku a sice obě pro článek uweřejněný dne 11. října, týkající se wyšetřowání býwalého poslance na sněmě říšském dr. Fischhofa na základě §. 29. provisorního zákonu o tisku od dne 13. března 1849. Dotčený §. zní: „ Oznamowání z trestních wyšetřowání posud wisících, pokud uweřejňowáni zakázáno jest zákony, jakož i uweřejňowání hlasowání saudců a porotců trestány budau wězením do 3 měsíců, pokud w tom není přestupek jiný těžším trestem stížený. Při tištěných spisech periodických má nad to usauzeno býti propadnutí kauce do 300 zl. stř. Předběžné wyšetřowání w záležitosti této je již zawedeno. „ Wanderer “ oznamuje tento swůj proces doložil, že článek sporný wyňat byl z „ Deutsche Zeitung aus Böhmen. “ Nám je při této události jen to welice diwné, že we Wídni, kdežto přece obleženost panuje, a činnost civilních saudních auřadů wojenskými saudy zastawena jest, takowýto proces zaweden býti může. Wždyť byla a je také dosawad jak se domníwáme wšecka moc nad nowinami tamnímu civilnímu a wojenskému guwernéru pzm. Weldenowi ponechána, kterému tedy wšecky přestupky w záležitostech tisku trestati sluší, což také skutkem wícekráte již dokázáno bylo. Před několika dny ještě zapowěděl pzm. Welden časopis „ Der Wiener Telegraf “ neptaje se saudu tiskowého zdali s nim w tom sauhlasí čili nic. Nyní opět objewuje saud tiskowý swau moc nad nowinami, newšímaje si toho, že we Wídni obleženost, t. j. moc wojenská nade wším panuje. Civilní a wojenské auřady nejsau přece totožní, w obyčejném stawu podléhá w každé konstituční říši wojenská moc auřadům civilním, we wýminěčném stawu je to ale naopak, civilní auřady podléhají moci wojenské. Saud tiskowý we Wídni by tedy dle toho wojenské moci podřízen býti musil. Jak to přijde, že si wojenské moci newšímá a samostatně jedná nepochopujeme. Bylo by to kapitální, aby nyní pzm. Welden saud tiskowý před wojenský saud pohnal, poněwadž se do jeho moci wtírá.


7. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Upozornění, Titulek: Moravský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Morawský sněm. Brzy budeme moci čtenářstwu swému podáwati řádné zpráwy o jednání sněmu morawského, neboť se jeden z našich stálých spolupracowníku zřejmě zkrácena koncovka: spolupracovníků k tomu cíli zwláště do Brna odebral, aby tam co očitý swědek pro naše Nowiny psal referáty, a to sice we smyslu liberálním. Budemeť takowým způsobem kontrolowati bedliwě wšeliké reakcionářské pokusy jisté strany na Morawě.


30. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 26. srpna. Mezi protokolem četl se protest pp. Umlaufta a Goldmarka proti tomu, že wčera sněm zastawil p. Umlaufta w interpellaci tím poznamenáním, že již hodina minula ( dle řádu jednacího ). Mezi referáty wýboru zkaušejícího pochybné wolby slyšeli jsme také protest 7 woličů ( německých ) okrsku Humpoleckého proti dep. K. Hawlíčkowi, kterýžto protest ale pro nepodstatnost swau zawržen jest od sněmu. Straszer z Tyrol interpelluje ministra zahraničných záležitostí strany Multan a Walachie, že tam wypukly revoluce, zahnáni jsau knížata a ustanoweny provisorní wlády; že ale wojsko turecké do Walachie, ruské do Multan wtrhlo, poněwadž ale důležitost těchto krajin pro Rakausko a Německo uznána jest, a poněwadž Rakausko jakožto nyní liberální země také zahraničnau politiku swau změniti musí, táže se tedy 1. co wí ministerstwo o způsobu té revoluce Rumunů; 2. jak se chowalo od té doby k těmto krajinám a k chránícím mocnostem ( Rusku a Turkům ); 3. slyšeti jest, že poslali Rumunowé deputací do Wídně o pomoc diplomatickau, jak ji ministerstwo přijalo; 4. bude-li ministerstwo chránit statky a osoby swých občanůw w těchto krajích w pádu wojny; a 5. prawda-li to, že jistý diplom. agent rakauský w Jasách tak špatně se ujímá rakauských občanů, jak o tom píší nowiny? Wessenberg, ministr zahr., odpowěděl w krátkosti, že nyní w Turcích nastalo welmi liberální ministerstwo a naděje jest, že se žádostem Rumunů auplně wyhowí; 469 deputace že do Wídně nepřišla, a o agentowi w Jasách též welmi upokojitelnau zpráwu podal. Kummer, rolník rakauský, tazal se ještě na záležitosti rozdělení daní w horním Rakausku, a pak wystaupil Kudlich, aby posední slowo promluwil o swém náwrhu. Pan Kudlich nemluwil wlastně o wěci samé, nýbrž činil wíce narážky a wtipy proti řečníkům, kteří jeho náwrh ze zbytečné a škodné kwapnosti winili. Ačkoli prý ale již 14 dní o té wěci slyšíme, jsme přece jen tolik maudří jako dříwe, a nemohauce wíc než wšeobecné prawidlo rozhodnauti, musíme ostatek komissí odewzdati. P. Borrosch sice rowná mně s mým náwrhem k lokomotivu, jenž do propasti spěchá; já ale propast newidím, nýbrž krásnau zahradu, kterau bude naše země, až uskutečníme oswobození stawu rolnického. P. Borrosch mohl lokomotiv zastawiti, ale zabawení nemělo být wětší než byl lokomotiv. Hlawní rozdíl mezi mnau a jinými jest, že oni náhradu za prawidlo powažují, já jenom za wýmínku. Helfert se odwoláwá na desky zemské a na gruntowní knihy, ale přál bych si jen, aby w těchto gruntowních knihách také stály zákony proti lichwě a zákony o lidském práwu rolníků, a aby tyto gruntowní knihy šly až ku Karlu Welikému. Já nepowažuji robotu a powinnosti selské za dluh na statcích rolnických, já myslím, že to jest boj kasty proti kastě, zrowna to, co byl staw Turků proti Řekům, to jest staw šlechty proti rolníkům. Když se ostatně někteří na gruntowní knihy odwoláwají, odwoláwám se i já na gruntowní knihy, které sepsali Tacitus, Rotteck atd. až na Palackého, a we kterých zapsali swobodu národů a rownost jednotliwců mezi sebau. Owšem sobě byli napřed wšichni rowni, pak ale někteří doma při prácech zůstáwali a jiní za ně wojny wedli, a konečně tito ozbrojenci zmocnili se wlády nad ostatními pokojnými a ustawičně wětší břemena na ně ukládali, což nám býti má wýstrahau, abychom se zbraně nikdy neodřekli, chceme-li swobodu si zachowati. Nawrhuje, aby se odpoledne držela schůzka a aby se o této wěci hlasowalo. Po krátkých osobních hádkách mezi Borroschem, Helfertem a Kudlichem wstupuje Bach, ministr sprawedlnosti, na tribunu. Kudlich nechce napřed, aby ministrowi powoleno bylo mluwiti; když ale poukázán byl na řád jednací, dle kterého ministři wždycky, kdykoli chtějí mluwiti, smí, táže se, mluwí-li p. Bach co ministr neb co deputowaný? Bach: Co ministr. ( Smích. ) Bach ministr drží následující řeč, jenž způsobila weliký dojem na sněmownu: Snad se sněm dowěděti žádá, jak stojí ministerstwo k této záležitosti. Jest to wěc sáhající hluboko do žiwota celého mocnářstwí, ona způsobí auplný přewrat we wšelikém zřízení obcí, politických auřadů i justičních: musí se proto zcela chladně s maudrým rozwážením prowésti. Mohlo by se ministerstwu předhazowati, proč ono samo již w té wěci žádný krok neučinilo? – Pánowé! ministerstwo nynější teprwa před několika nedělmi wládu přejalo, nenašlo žádných příprawních prací a čekalo, až by se na zemských sněmích něco učinilo. Také již nyní máme od některých sněmů auplné práce o té wěci, přece ale ještě ani potřebná statistická data pohromadě nejsau. Jisto jest již nyní, že se přece auplné prowedení musí zanechati sněmům provinciálním, až budau auplně konstitučně zawedeny, a proto také ministerstwo jen do hlawních zásad wejíti může. To, co obmýšlí p. Kudlich, není owšem ani žádný zákon, nýbrž jenom dwě weliké zásady: podrobnosti a zákony z toho wyplýwající chce p. Kudlich sám zanechati komissí k tomu od sněmu ustanowené, we které budau audowé ze wšech gubernií. Ministerstwo samo také si přeje, aby brzy byly wyřknuty ty dwě zásady: 1. zrušení poddanstwí a wšech jeho následků; 2. oswobození země. Ministerstwo ale rowněž tak se drží třetí zásady a přeje si, aby hned nyní poctiwě a upřímně wyřknuta byla, totiž zásady náhrady, kteraužto žádá práwo, sprawedliwost, politická opatrnost a čest národní. Ministerstwo se této třetí zásady pewně drží a s ní chce stát neb padnaut. ( Pohnutí w komoře. ) Lituji welice, že se z této wěci stala politická otázka mezi rozličnými stranami, a že se také náležitý rozdíl nečinil mezi osobní poddaností, za kterau ani halíř náhrady nenáleží, a mezi poddaností wěcní, která na gruntě wězí a s ním kaupena jest. Co se této druhé týče, nesmí se místo práwa užíwati zásad humanity. Tato poddanost země ( břemena ) wšude powažuje se za jmění, w čem nám jsau příkladem wšichni národowé a jmenowitě w nejnowějším čase Německo. Frankfurtský parlament i Berlínský jsau pro náhradu, a jmenowitě komisse parlamentu Frankfurtského to wyřkla, ačkoli w ní jsau audowé nejkrajnější lewice i republikánského smýšlení, přece nepodal žádný votum separatum. Také sprawedliwost žádá náhradu; powažte, pánowé, že to zrušiti chceme, jest dohromady 11 mil. zl. stř. ročních důchodů; powažte, pánowé! že asi 500,000.000 zl. stř. ( pět set milionů ) ze spořitelnice, sirotčích peněz, depositů, kaucí, dobročinných ústawů atd. buď na panstwích uloženo jest, buď za ně panstwí kaupena jsau. Zrušíme-li wšechny bez náhrady, jak mnoho tu lidí do neštěstí přijde, takowých, kteří dokonce nikoho neutiskowali, a kteří nyní buď zcela, buď z části o swé poctiwé jmění přijdau, ztratiwše hypotheky. ( Hnutí w komoře. ) Ministr Bach radí konečně, aby se rozličné náwrhy o tom, kterých asi 70 jest, zwláštní komissi spořádati daly. ( Řeč ministra finančního Krause budaucně. )


9. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Z přátelského dopisu z Vídně, Autor: dva studenti; Havlíček, Karel (přetisk)
Z přátelského dopisu z Wídně ( 5. dubna píše jeden z nawrátiwších se studentů Wídenských. ) — To již wíte, že na Štěpánské wěži wěje trojbarewný prapor německý, že není po městě widěti nežli samé německé kokardy a ničeho slyšeti nežli píseň: Wo ist des Deutsches Vaterland. — Universita zdejší wolí wýbor ke sněmu we Frankfurtě, mezi wywolenými jsau Jiskra, Schneider, Kuranda, Šuselka atd. — Newěříš ani, jak to we mně wšechny wášně zbudilo, widěti Slowany rodilé a známé nejwíce Čechy odrodilce německé kokardy nosit! O té zaslepenosti bastardních národowců! — Hanebně se zde mluwí, tak byl wčera plakát na rozích přilepen: Aufruf an Deutschland. Newím zdali se Wám do rukau dostane, a nemoha jej dostati, wyjímám z něho smysl slow, jak ho asi z paměti opakowati dowedu: Soll Deutschland noch länger warten, ist's etwa jetzt noch nicht die Zeit zur Vereinigung? Wir sind jetzt nich Preußen, nicht Baiern, nicht Sachsen, nicht Österreicher: wir sind Deutsche! Es lebe hoch die deutsche Gesinnung unseres konstitutionellen Raisers. Hoch! hoch! hoch! atd. Podepsán jest jakýsi Dominicus. To wšechno na nás znamenitě působilo při náwratu z Prahy, a probudilo naši stranu, i hned si každý také připnul českau kokardu, a já jsem si dal jednu dělat jako mísu welikau. Dělá Ti to hroznau sensací, Němci proti tomu brodí, kde widí slowanskau kokardu, na ni se ošklebnau, a jmenují nás blázny. Jdu s jedním Ilirem po ulici, oba máme swé slowanské kokardy, potkají nás dwa Němci s německým trikolorem, ošklebnau se na nás a minuwše nás jeden prawí: Da sind auch zwei von die Narren. — To máme k očekáwání od swobodomyslného Němce, tak on nám odpowí, když my kážeme mírnost, rownost, když my mu ruku bratrskau podáwáme. Odporem je celé Slowanstwo Wídenské rozkwašeno. Teď my podobně mluwíme: Což není ted prawý čas, abychom se my Slowané spojili? — A tak se stalo již. Hned w neděli byla wšeslowanská schůzka u Šperla u přítomnosti wšech deputac slowanských: české, polské, ilirské. Wystaupiliť řečnici znamenití, jako Štúr, Kurelac, Podulák a jiní a řečněno bylo o spojení se Slowanů, o swazku wšeslowanském w Rakausích, jímžto jedině můžeme německému a maďarskému žiwlu odolati a záhubnému utiskowání, které by zláště nás Čechy při spojení Rakauska s Německem neminulo, na odpor se postawiti. Nejwíce se wyznamenal Štúr, který českau deputaci wyzwal, aby se nawrátila domů s žádostí na swé bratry, aby se spojili s bratry Slowáky proti wrahům jejich. Taktéž wyzýwal Poláky. — Podobná schůzka byla w pondělí ( 4. d. ), tu nawrhl jeden Ilir, aby weškeré deputace slowanské udělaly takowé adressy, že to žádost wšech slowanských národů, aby se císař nespojil s Němci, aby císařstwí německé nepřijal. Pak se wywolilo také komité ze wšech národů slowanských, které by se wynasnažilo uskutečniti wzájemnost a spojení Slowan rakauských dopisem a jiným prostředkem. Jak jsme tak pohromadě seděli, přijde jeden Ilir s tau nowinau, že w Petrohradě wypukla rewoluce. Jaké jásání to mezi námi způsobilo, nemůžeš si ani pomysliti. Kyžby to bylo prawda, a bližší zpráwy nás o tom potwrdily! Polákům Poznaňským a Waršawským i zde se werbuje swobodný sbor na pomoc. — Také snad již budete wědět, že Horwati odmrštěni jsau u dwora a odkázáni na maďarský sněm; jsauť náramně rozhorleni na to a nawrátějí se tak domů, i bude jim co newidět s Maďary bojowati, také Banat powstal proti těmto a chce být spojen s Horwatskem. — Z deputace naší jsau skoro wšickní příliš mírní, nic radikalního. Ostatně to stojí dobře. Ministr Pillersdorf odpowěděl, že když nebyli spokojeni s prwnější odpowědí, aby si ji udělali sami, on jim ji podpíše, a na tom je dosti. Také již je celý plán repraesentace zemské hotow. — W pátek odjede deputace odtud a zastawí se w Olomauci, a toho je weliká potřeba; my jsme tam pobyli přes celau neděli při swem náwratu z Prahy a přeswědčili jsme se o smutném stawu university; studenti mluwí hlawně: Wir sind stolz darauf, Deutsche zu sein atd. Wšecko tam nosí německé kokardy, dříwe začali s tím nežli we Wídni. Ti, kteří jsau upřímně s námi stejného smejšlení, nemají tu smělost wystaupiti. A časopis Neue Zeit od Hanuše chtěli spálit, proto že tam mluwí proti spojení Morawy s Němci. Nowý Preßgesetz se očekáwá každau chwíli, starý se spálil na universitě. My jsme zde jako na skok připraweni při nejmenší příležitosti se nawrátít; na polytechnice se na to podepsalo asi 300 Čechů. Wojtěch Ti bude psát co nejdříwe, zatím pozor na naše císařstwí! Hellich zde zhotowil obrazy českého kroje, my si zde dáme hned podle toho šat dělat, učiňte také tak. Twůj Fr. Adressat odpowídá tuto zkrátka. Milý drahý, a wšickni co jste na Dunaji bratři naši! Že si Němci we Wídni se swým tricolorem wystaupili, není nám diwno, aniž proto na ně řewníme, wždyť to činí we swé wlasti a arciwéwodstwí rakauské může co německá země směle k spolku německému se hlásiti, leží-li w tom její prospěch; to co platí o arciwéwodstwí rakauském, to wšak neplatí o celém mocnářstwi, a tak je s Wídní, hlawním městem Wnitro-Rakauska a celé konstituční Monarchie Jsme-li my wšickni Rakušané w politickém smyslu, přece nejsme Rakušáci we smyslu národním.. Protož buďme dobré mysle a nedělejme si darmo zlých wrtochů! Jestli ale Wídeňáci myslili předcházeti dobrým příkladem ostatním hlawním městům k. p. naší staroslawné Praze — to by se byli kapitálně přepočetli! Praha nešla nikdy za takowými příklady a její nowější žiwot má zláště wíce půwodnosti a samostatnosti, nežli statistiky posud okazowaly, a následowání Wídně nebude její cností nikdy, pokud bude míti swých wlastních potřeb. Wsadit bych se chtěl, že s tebau, milý Fr.! zároweň několik set Maďarů a Italianů zubami skřípalo při hluku německého wlastenectwí we Wídni, a těm bych rowněž tak rád jako tobě řekl, aby raděj bez křiku setrwali pewně při tom, co jejich snahau jest. Smutné zpráwy jdau nám owšem z Morawy, t. z poněmčilého Holomauce. Co si jen Týdenník nastěžowal! Ti pání myslili ze začátku, že doslali konstituci a swobodu jen pro sebe, a k utištění těch, co jim tak dlauho podléhali! Na Morawě dělí se dwě města o přednost hlawního střediště, a proto ji nemá ani Holomauc, ani Brno, a proto také je maloměšťáctwí jejich hroznější než kdekoliw jinde, kde je žiwot probuzenějši a soustředěný. Já si myslím, že jsau potentáti w Kocaurkowě, w Šosowicích a w Copanech ještě mnohem mocnější a strašliwějsí, nežli byl Meternich, Sedlnický a Muth. A české kokardy — pro pět ran! — jak by ty se směly nosit w takowém místě, dokud nebyly dříwe w kolkowaném protokolu zanešeny a Nr. Exhibiti... na to napsáno! Milí drazí! My se nemusíme takowého kocaurkowstwí báti, jako spíše smáti se mu, neboť otuženi bojem tolikalelým stojíme pewně proti takowýmhle odbojům: ale cizinstwu postawiti se je těžší úloha pro nás a zde nás spasí jedině idea wšeslawosti. Přítelí sic, bratře! w duchu tě obejímám za tu prwní zpráwu, kterau mi posíláš o prwním kroku k uskutečnění této idei! Ty jsi blahowěst náš, hlásaje nám wzešlé swětlo hwězdy této, genia slowanského a ne přeludu jeho! Mezi tím, co jsme zde jenotliwci sobě powídali, jak by nyní třeba bylo poslati wywolenců swých jedni k druhým, mezi námi Čechoslowany, Iliry a Poláky, mezi tím, co očekáwáme deputací polskau a chystáme se na jinau, — ejhle, we Wídni pronikla myšlénka tato wyslance naše a spojila je s wyslanci kmenů pobratřených! Sláwa dni tomuto a horliwým záslupilelům idei wzájemnosti Slowanské! Wěř mi, milý Fr.! že bude u nás weliké jásání nad tímto pro náš budaucí žiwot tak důležitým udajem, radostný ohlas w srdcích wšech proniklých po našich wlastech. Ale radost naše nebude jednohlasná, nezkalená; neboť není u nás we wšem jedna wůle. Budauť se zajisté Němci pohraniční, kteří již před tím bez příčiny tolik daremných křiků činili, teď najednau strachowati, a newím, čím je utišíme, snad ani, když složíme na to přísahu, co jsme w 1. článku wyřkli: stejné opráwnění obau národností! Že bude jásání naše w prwním pokřiku již paralysowáno, obáwám se tak jako jsem přeswědčen, že nám potom, až ozbrojení naše pomine a fysický boj přestane, teprwa tuhý zápas dušewní nastane. Kýž by jenom naši sausedé němečti a spoluobywatelé w Čechách odložili swé posunky a rámusy, které u nás musejí zbuditi důmínku, jakoby ze zlého swědomí pocházely! Slowan nebyl nikdy a nikde wýbojný. Šetřte našeho práwa a bude se Wám mezi námi tak dobře wésti, jako wás o tom ubezpečowali Němci w Poznaňsku, když byli Poláci oswobozeni. — Buďte zdráwi a piš nám pilně. Wilém Dušan.


1. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: K.J.Erben., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Pan Karel Jaromír Erben stal se assistentem při archivu našeho wlasteneckého Museum.