23. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk dvou nových zákonů], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Co jsme při wýkladě ústawy od 4. března jakožto obáwání swé wyslowili, to nyní se skutečně stwrzuje. Zákony, které wláda později jakožto doplněk swé ústawy ohlásiti si ponechala, wycházejí nyní, a může se říci, že přewýšily wšeliké naše očekáwání. W dnešním čísle swém podáwáme dwa nowé zákony od ministerstwa wydané: zákon o tisku a zákon o spolčowání. Že jsau oba špatné a welmi špatné, že zákon o spolčowání wlastně celé spolčowání zrušuje, a zákon o tisku swobodu nanejwýš zkracuje a ztenčuje, to každý rozumný kdo si je přečte, pozná beze wšeho našeho wýkladu. Každé nowiny denně wycházející musejí nyní složit 10.000 zl. stř. kauce, a sice ne w hypothece, nýbrž zrowna w hotowých penězích, což zajisté není tak snadno, a zawdá příčinu, že welmi mnohé nowiny wycházeti přestanau. Které nowiny přece wycházeti budau, a budau chtít jak náleží ministerstwu prawdu do očí powídati, ty si nyní přistrojiti musí hodné peníze na placení trestů, a redaktorowé jejich budau snad wíce w žaláři než doma! Tresty peněžité jsau nesmírně wysoké, a newyhnutelně budau přinuceny nowiny liberální cenu předplatní zwýšiti. Nejkrásnější důwod poctiwosti našeho nynějšího ministerstwa jest ale to, že tento zákon o tisku jest jenom wydán pro jednu část mocnářstwí, a sice wyjmauc uherské a wlaské země. Když toto ministerstwo zrušilo sněm Kroměřížský, udáwalo za hlawní příčinu, že prý toho žádá jednota říše rakauské, a nyní wydáwá přece jiné zákony pro jednu a jiné pro druhau část říše: a tak se samo w hrubé lži shledati dáwá! Ó jakých wěcí se ještě dočkáme pod tímto ministerstwem! Awšak musíme setrwati: swoboda je drahý klenot a nedá se lehko nabýti, to nás učí dějiny swěta. My alespoň, ať si se děje jak chce, netratíme ani naději ani mysli; my jsme i za neobmezené Metternichowy wlády wždy podle nejwětší možnosti pracowali o swobodu, dowedeme to tedy i nyní při této wládě, která má formy konstituční! Čím wětší překážky, tím wětší činnost, tím wětší powzbuzení k činnosti. Zákon o tisku. My František Josef Prwní, z Boží milosti císař Rakauský atd., uzawřeli jsme k prowedení §. 5. našeho patentu od 4. března 1849, kterým se práwo swobodného tisku pojišťuje, na náwrh naší ministerské raddy dle §. 120 říšské ústawy naříditi ( pro země kromuherské ), až do wydání konečného zákonu proti zlému užíwání tisku: §. 1. Wšechny zákony a nařízení, jenž se wztahují na censuru tištěných spisů a wyobrazení, wydané až do rozhodnutí od 14. března 1848 a do patentu od 15. března 1848 zůstanau zrušeny, i mají ode dne prohlášení tohoto patentu na místo prozatímního nařízení proti zlému užíwání tisku a na místo příkazu ministra dom. záležitostí na předmět tento se wztahujícího ode dne 20. prosince 1848 nastaupiti následující ustanowení: §. 2. Přestupky, které až do dne prohlášení tohoto patentu tištěnými spisy byly zpáchány, mají se posuzowati podle dotčených dwau prozat. nařízení. Kdo by wšak ode dne swrchu dotčeného rozšiřowal tištěný spis do toho dne wydaný, podléhá ustanowením následujícím: §. 3. Wšechno, co se koli w tomto patentě nařizuje o spisech tištěných, má platiti netoliko o wýtworech tisku, nýbrž i také o wšech tiskem kamenowým, kowowým nebo dřeweným, ražením, otlesky ( Abformung ), nebo jakými koliw prostředky mechanickými nebo chemickými rozmnožowaných wýtworech ducha a wýtwarného umění ( literárních a artistických dílech ). §. 4. Každý tištěný spis musí opatřen býti jménem tiskaře, a je-li zwláštní wydawatel nebo nakladatel, i jménem jednoho nebo druhého, jakož i udáním místa a obyčejným poznamenáním času wytištění. Tentýž předpis platí o každém jednotliwém listu ( číslu ), nebo sešitku periodických spisů tištěných ( nowin, časopisů, žurnálů atd. ), ustanowujíc dále, že na něm býti musí i také jméno odpowědného redaktora. §. 5. Práwo, wydáwati periodický tištěný spis, má každý, kdo wyplní wýmínky w tomto patentě předepsané. §. 6. Kdo zamýšlí wydáwati tištěný spis periodický, má o tom podati předběžně opowěď k státnímu zástupci, když se tento nachází w místě wydáwání, nenacházi-li se wšak, k auřadu k zachowání weřejné bezpečnosti tam ustanowenému. Opowěď tato musí obsahowati: a ) názew ( titul ) tištěného spisu periodického, doby jeho wycházení a udání, bude-li obsahu politického neb nepolitického; b ) jméno a obydlí odpowědného redaktora zákonními wlastnostmi opatřeného, a je-li kolik redaktorů odpowědných na listě udáno, jména a obydlí wšech; c ) jméno a obydlí tiskaře, a je-li zwláštní wydawatel nebo nakladatel, jméno jednoho nebo druhého; konečně d ) w případech, kde kauce ( jistotné ) jest předepsána, wýkaz, že je složena. §. 7. Jestli se opowěď tato opomenula, anebo w ní zauplna neudaly zákonní náležitosti k wydáwání tištěného periodického spisu, může od státního zástupce nebo od weřejného bezpečního auřadu wydáwání periodického tištěného spisu staweno býti, dokud zákonní wýmínky splněny nebudau. Stejným spůsobem a se stejnými následky z obmeškání má se také před dálším wydáwáním opowědíti každá změna některého kusu w §. 6. w čas wydáwání periodického tištěného spis zašlá. §. 8. Každý odpowědný redaktor periodického tištěného spisu musí bydleti w místě wycházení, musí býti alespoň 24 let stár a rakauský státní občan. Osoby, které byly prohlášeny za winné zločinu nějakého nebo policejního přestupku ze zištnosti wzešlého anebo weřejné bezpečnosti se dotýkajícího, nesmějí býti odpowědnými redaktory periodického tištěného spisu. Není-li na tištěném spisu periodickém jmenowán žádný zwláštní wydawatel, powažuje se zaň odpowědný redaktor. §. 9. Kauci dáti musí každý periodický tištěný spis, který se třeba jen mimotně obírá politickými denními zpráwami anebo wůbec jest obsahu politického, a jehožto se periodicky alespoň dwakrát za měsíc list ( číslo ) nebo sešit wydáwá. §. 10. Kauce dělá za tištěné spisy politické, které wycházejí w místech wíce než se 60000 obywateli nebo w okolí jejím na dwě míle, wydáwá-Ii jich každý týden wíce než třikrát list ( číslo ) nebo sešit, 10.000 zl. konv. m., wydáwají-li se třikrát téhodně 5000 zl. k. m., ostatně ale 3000 zl. k. m. W jiných místech ustanowuje se kauce tato na polowici těchto sum. §. 11. Kauce se podle wůle toho, kdo ji dáwá, ukládá buď na hotowých penězích nebo w cís. rak. státních dlužních úpisech, swědčících na odewzdatele a w konvenční minci zauročených podle bursního kursu, který měly dne úložního, ne wšak přes jmenní hodnotu. W prwním případu jdau auroky z kauce podle auroční míry u c. k. wýwadního fondu zawedené. W každé korunní zemi oznámí se zwláště kassy, do kterých se kauce musí složiti. §. 12. Kauce může pro přestaupení předpisu tohoto patentu celá nebo částí propadnauti. I ručí také za wšechny pokuty peněžité. — Ručení toto a w případech patentem tímto určených i také propadnutí kauce stáwá se i tehda, nebyl-li ukladatel kauce co do swé osoby nalezen za prosta trestu. §. 13. Bylo-li nálezem w práwní moc wešlým wynešeno, aby propadla pokuta anebo jistá suma kauce, mají se ti, jichž se to dotýká, we třech dnech po nastalé práwní platnosti prokázati u státního zástupce, že odwedl pokutu anebo sumu kauce za propadlau prohlášenau do kassy obecní; neučiní-li to, nařídí státní zástupce tento odwod z kauce, aniž se saud dále w to wkládá. Nesložila-li se kauce w hotowých penězích, prodá se k tomuto konci potřebná část státních dlužních úpisů za kauci složených podle bursního běhu, aniž se w to saud dále wkládá. §. 14. Když se kauce následkem propadnutí nebo pokut zmenšila, musí se doplnění nejdéle we třech dnech prokázati pod následky w §. 7 ustanowenými. §. 15. Ustanowení posud wytknuté w § §. 5—14 platí také o wydawatelích tištěných spisů periodických již nyní wycházejících s tím doložením, že se stranu kauce jim uložené prokázati mají we 30 dnech ode dne prohlášení tohoto patentu, strany wšech ostatních wýmínek pak w osmi dnech, že je wyplnili. §. 16. Každého jednotliwého listu ( čísla ) neboli sešitu tištěného spisu periodického, jakož i každého tištěného spisu, který nepřesahuje tři archy tištěné, má se, když se w místě wycházení jeho wydáwati počne, uložiti jeden wýtisk u auřadu k zachowání weřejné bezpečnosti tam zřízeného, a u státního zástupce w místech, kde tento swé sídlo má. Na listě přijímacím, jejž auřad na požádání wydati má, zewrubně se potwrdí čas uložení. Wydáwání a rozesílání tištěného spisu periodického nesmí tím býti zdržowáno. §. 17. Wydawatel tištěného spisu periodického je powinen, každau auřední oprawu skutků w něm sdělených přijmauti bez platu do listu ( čísla ) nebo sešitku, který nejprwé po příjmutí její wyjde. Jiné oprawy skutků se strany osob dotčených powinen jest wydawatel tímž spůsobem přijmauti, awšak bez platu jen potud, pokud rozsáhlost odpowědi nepřesahuje rozsáhlost článku, na který se wztahuje odpowěď. Jinak budiž za řádky, o které wíc jest, které wšak dwojnásobní délky článku dotýkajícího přesahowati nesmějí, obyčejný plat od wkladu zaprawen. Kdyby toho wydawatel odepřel, má jej státní zástupce k přijmutí dodržeti. §. 18. Zdwihne-li se pro obsah některého tištěného periodického spisu žaloba, má saud na žádost žalowatelowu wydawatele k tomu míti, aby oznámil nařízení saudní na žalobu tuto wydané celé a bez proměny, jakož i rozsudek w nejblíže příštím listě ( čísle ) nebo-li sešitku. Oznámení toto musí se stát bez wšech přídawků a poznamenání, i nesmí nikdy spis tištěny, ještě zabawený, anebo spůsobem práwně platným za trestuhodný prohlášený, tiskem dále býti uweřejňowán, byť se to jen i mimotně a spůsobem wyprawowacím dálo. §. 19. Podomní obchod s tištěnými spisy, wywoláwání, rozdáwání, dražení a přilepowání jich na weřejné ulici dokonce jest zakázáno. Zápowěd přilepowání plakátů newztahuje se wšak k prohlášením obsahu auředního, pauze místního, nebo žiwnostního, jako: diwadelních cedulí, náwěští o weřejných weselostech, o nájmích, prodajích atd., takowé wšak prohlášení přilepowati se smějí jen na místech auřadem k tomu určených. §. 20. Přestaupení předpisů w přecházejících § §. 4., 6., 7., 14.—19. usanowených trestati se má na každém winníku pokutau 5—100 zl. stř. Přestupce předpisu w záwěrce w §. 18. daného podléhá krom toho zákonnímu řízení, co se týká obsahu článku otištěného. §. 21. Pokuty, které osoba k trestu odsauzená nemůže sehnati, anebo které bez citliwé ujmy na wýžiwě jeho rodiny, o níž pečowati musí, nemůže zaprawiti, mají se proměniti we wězení wždy za 5 zl. po jednom dnu. §. 22. Kdo se tištěnými spisy dopustí skutku, stáwajícími obecnými trestními zákony za trestný prohlášeného, propadne trest w zákonu tomto wyměřený, ač není-li přítomným patentem něco jiného nařízeno. Při tišť. spisech period., na které uložena jest kauci, wyslowiti se má mimo trest zákonní propadnutí kauce w přiměřené sumě. §. 23. Kdo spisy tištěnými jiné wýzýwá, popauzí anebo swésti se pokauší ke skutkům, jimiž a ) násilné odtržení některé části od jednotného státního spolku anebo objemu zemí císařstwí rakauskauského má býti způsobeno; nebezpečenstwí pro stát od zewnějška, zbauření nebo domácí wálka uwnitř přiwedena nebo zwětšena; b ) násilná změna ústaw říšské nebo zemských; c ) násilné porušení nebo nebezpečné zahrození osoby panowníkowy na těle, zdrawí nebo swobodě, nebo násilné překažení u wykonáwání wládních jeho práw má býti způsobeno; nebo d ) obecný říšský sněm rakauský anebo sněmy zemské jednotliwých zemí korunních při sestaupení, trwání, anebo aučinkowání swém násilně mají býti wytrhowány nebo překáženy, trestán bude těžkým žalářem 2 do 10 let. Při spisech tišť. period, má býti také usauzeno propadnutí kauce třeba i do plné její sumy. §. 24. Kdo we spisech tištěných rozšířiti hledí hanu nebo odpowědnost za nařízení wládní na osobu panowníka, trestán bude žalářem do 2 let. Při tišť. spisech period. má nad to usauzeno býti propadnutí kauce až do 2000 zl. stř. §. 25. Rauhání anebo jiné zlomyslné rušení powinné úcty proti panowníkowi, jimižto osoba jeho w newážnost má býti wydána, trestá se winník těžkým žalářem do 3 let. Při tišť. spisech period. usauzeno bude propadnutí kauce do 500 zl. stř. §. 26. Kdo tištěnými spisy buďto a ) jiné wýzýwá, popauzí anebo swésti se pokauší k nepolušnosti, ke wzpauře anebo k odporu proti zákonům, nařízením a nálezům saudů, proti ustanowením weřejných auřadů, nebo proti auředníkům k jejich wykonáwání powolaným, nebo b ) k nepřátelstwím proti rozličným národnostem, spolkům náboženským, jednotliwým třídám nebo stawům společnosti občanské, anebo proti sborům zákonně uznaným: trestán bude žalářem do dwau let, ač neukáže-li se skutek za přestupek wětším trestem zakázaný. §. 27. Témuž trestu podléhají tupení ústaw říšské a zemských, jakož i wychwalowání autokůw na majetnost a wůbec wychwalowání skutků zákony trestními zakázaných. Při tišť. spisech period. má nad to w případech tohoto a předešlého §. usauzeno býti propadnutí kauce do 2000 zl. stř. §. 28. Kdo tištěnými spisy roztrušuje anebo dále rozšiřuje falešnau powěst weřejnau bezpečnost znepokojující, nemaje dostatečných důwodů, by j za prawau držel, anebo i podobné předpowídání trestán bude těžkým wězením do 3 měsíců. Př 278 tišt. spisech period. má nad to usauzeno býti propadnutí kauce do 300 zl. stř. §. 29. Oznamenowání z trestních wyšetřowání posud wisících, pokud uweřejňowání zakázáno jest zákony jakož i uweřejňowání hlasowání saudců a porotců trestány budau wězením do 3 měsíců, pokud w tom není přestupek jiný těžším trestem stížený. Při tišt. spisech period. má nad to usauzeno býti propadnutí kauce do 300 zl. stř. §. 30. Nadužíwání tištěných spisů k hrubým autokům na mrawnost a k necudným předstawením trestáno bude wězením do 6 měsíců. Při tišt. spisech period. má nad to usauzeno býti propadnutí kauce do 500 zl. stř. §. 31. Kdo w tištěných spisech, sdělujíc wymyslené nebo zkřiwené skutky někoho zejména nebo známkami na něj se hodícími, nebo obrazním předstawením nepráwě obwiňuje neb w podezření uwádí z jistého nectného, nebo takowého skutku nemrawného, který jej w mínění weřejném může snížiti neb přiwésti w opowržení, trestán bude těžkým wězením do 6 měsíců, ač jestli we skutku jeho nebude shledán zločin utrhačstwí. Při tišt. spisech period. propadne se kauce do 500 zl. stř. §. 32. Kdo we spisech tištěných buďto a ) neudáwaje určité skutky, jiného tupí, haní, anebo z wlastností neb smýšlení opowržliwých obwiňuje, anebo b ) proti někomu uwádí wěcí cti se dotýkající, ze žiwota saukromého neb rodinného, jenž se nedotýkají důležitostí weřejných, — trestán bude wězením do 3 měsíců. Při tišt. spisech period. propadne se kauce do 300 zl. stř. §. 33. Stejným spůsobem trestány budau autoky w §. 31. a 32. jmenowané, směřují-li a ) proti rodinám, weřejným auřadům, jednotliwým auředníkům wlády, dotýkajíc se auřední jejich činnosti, anebo proti sborům zákonně uznaným, b ) proti národnostem, spolkům náboženským, jednotliwým třídám neb stawům společnosti občanské, ač shledá-li se w takowémto jednání přestupek wětším trestem stížený. §. 34. I také zemřelí mohau býti předmětem přestupků těchto ( §. 31. a 32. ) a jejich pokrewní, manželé, rodičowé wolení neb pěstowní, děti wolené neb pěstowní, poručníci i poručenci, a sešwagření w prwním a druhém koleně mají práwo žádati trestní saud, za stíhání přestupníka k ochránění památky zesnulého. §. 35. Kdo spisem tištěným způsobí nebo uweřejní sbírky neb subskripce k zaprawení neb nahražení propadlé kauce, pokut nebo náhrad z příčiny přestaupení zákonu, trestán bude wězením do 1 měsíce. Při tišt. spisu period. propadne se kauce do 100 zl. stř. §. 36. Přestupky uwedené w § §. 23—35 podléhají trestům patentem tímto wyměřeným, když se s wydáwáním nebo rozesíláním tišt. spisu trestu hodného počátek učiní. §. 37. Pokuty w tomto patentě wyslowené a propadlé kauce odwáděti se mají do obecní kassy toho místa, kde trest byl wložen. §. 38. Byl-li kdo následkem téže žaloby shledán za winného kolika přestupků, má se wyměřiti trest na swobodě a propadnutí pokuty na onen přestupek, na který položen jest wětší trest, majíc wšak zřetel ku přestupkům druhým. Je-li wyměřeno propadnutí kauce jen za jeden přestupek, musí se toto wždy usauditi kromě trestu na swobodě. §. 39. Byl-li period. tišt. spis již potrestán za některý z přestupků w § §. 22—35 jmenowaných, může w opětném odsauzení pro některý z těchto přestupků, shledají-li se okolnosti zwláště stížující, i také usauzeno býti, aby tišt. spis period. na čas a sice až do 3 měsíců byl stawen. §. 40. Ku každému trestnímu nálezu na přestupky zákonu práwě jmenowané w § §. 22—35 může připojen býti wýrok, aby spis tištěný, který byl za trestní prohlášen, celý nebo z části byl potlačen nebo zničen, jakož i aby sazba, plotny, formy, kameny atd. k rozmnožení způsobilé zršeny byly. Nařízení toto nemůže se wšak wztahowati na wýtisky, které přišly w držení osob třetích k wlastní potřebě. §. 41. Pro přestupek tištěným spisem zpáchaný má se ustati od potrestání w tomto §. wysloweném, jestliže w šesti měsících po zpáchání nebyl stíhán nebo jestli se saudní řízení již zawedené po tak dlauhý čas dále nebylo wedeno. §. 42. Za každý tištěný spis, co se týká trestu, náhrady a škod saudních, odpowědný jest nejprwe skladatel, jestliže se wydání stalo s wůlí a wědomím, s udáním nebo bez udání jména jeho. Kromě skladatele odpowědní jsau w následující poslaupnosti: 1. wydawatel, 2. nakladatel, 3. tiskař, t. j. říditel tiskárny, a 4. rozšířowatel. §. 43. Za obsah tišt. spisů period. ručí se skladatelem každý odpowědný redaktor společnau rukau, ač jestli nedokáže, že se přijmutí článku trestního stalo přes wýslownau jeho wůli, nebo bez domí a wíry jeho. Po tomto ručí osoby w §. 42 wyjmenowané w poslaupnosti tam určené. §. 44. Dokáže-li se wšak, že osoba nějaká musela obsah nějakého tištěného spisu poznati za trestuhodný, a přec spůsobem jakýmkoliwěk při tištění aneb rozšíření jeho nápomocná byla, posuzowati se musí napomáhání toto podle obecních zákonů trestních o spoluwině a aučastenslwí, i trestati podle tohoto patentu. Dáno w Našem král. hlawním městě Holomauci dne 13. března 1849. František Josef. Schwarzenberg. Stadion. Krauss. Bach. Cordon. Bruck. Thinnfeld. Kulmer. Zákon o spolcích. — Na náwrh ministrů ustanowil císař, jak následuje: „ Já potwrzuji nawrhnutý mi od ministerní raddy zákon o práwu spolkowním a shromažďowacím. “ František Josef m. p. My František Josef Prwní, z Boží milosti císař rakauský, král uherský a český atd., abychom ohled na interessy weřejného pořádku a ubezpečení občanů před ujmami přiwedli w sauhlas s práwem swobodného spolčení a scházení, w patentě od 4. března 1849 §. 7. od nás zaručeným, nařizujem až do wyjití konečného zákona dle §. 120 říšské ústawy, na náwrh swého ministerstwa, jak následuje: Hlawa I. O spolcích nepolitických. §. 1. Spolkowé nepolitičtí, kteří nedocílujíce we swé spráwě peněz žádného zisku, jen wědecké, humanitní anebo dobročinné aučely na zřeteli mají, nepotřebují ke swému zřízení žádného zwláštního powolení. Podnikatelé jsau ale pod peněžitau pokutau 10—100 zl. stř. wázani, předložiti přednostenstwu obce w místě, kde se spolek zřizuje, a politickému náčelníku okresu 14 dní před započetím činnosti prawidla spolku a oznámiti zřízení jeho přednostenstwu. Totéž platí o každé změně w prawidlech anebo w přednostenstwu. §. 2. Wšechny jiné nepolitické spolky, které směřují k zisku anebo které kapitál swůj celý anebo z části chtějí akciemi sehnat, jmenowitě: spolky k podnikům železnic a parolodních plaweb, spolky pro stawení nebo wydržowání zemních nebo wodních cest, pro ústawy bankowní a úwěrní, pojiwací, zaopatřowací a důchodní, spořitelny a j. podléhají i příště předpisům posud stáwajícím, jichž revise zároweň se nařídí. Hlawa II. O spolcích politických. §. 3. Každý politický spolek je powinnen, učiniti nanejmíň 14 dní před započetím swé činnosti politickému okresnímu auřadu s udáním swého aučele, swých zakladatelů a ředitelů oznámení písemné, předložiti swé zřízení jakož i swá prawidla a oznámiti pozdější změny jejich 14 dní, než wstaupějí do žiwota. §. 4. Každý politický spolek má přednostenstwí swé zříditi nanejmíň z pěti audů spolkowých a jeho zřízení jakož i wšelikau proměnu w něm oznámiti auřadu. §. 5. Nezletilí a osoby ženské nesmějí být ani audy ani aučastníky politických spolků. Nosení známek spolkowých je zapowězeno. §. 6. Takowí političtí spolkowé, kteří jsau proti nařízením trestního zákonu anebo kteří sobě osobují autoritu w kterékoli wětwi zákonodární nebo wýkonné moci z jakéhokoli ohledu, jsau zapowězeni a mají, pakli jich stáwá, být zrušeni. §. 7. Auřad má nahlédati do předloh o zřízení politického spolku ( §. 5 ), w pádu §. 6. jeho zřízení zapowědíti, ostatně ale jen ty články, které jsau proti zákonu, zamítnauti. §. 8. Nenamítne-li we 14 dnech po stalém oznámení auřad ničehož, může spolek swá jednání započíti. §. 9. Uwidějí-Ii se oznamující rozhodnutím auřadu stiženi, přísluší jim práwo, powolati se na auřady wyšší. Spolek politický nesmí ale před pořízením rekursu započít swau činnost. §. 10. Každý politický spolek musí swá sezení držeti weřejně. Weřejnost tato nesmí ani přímným ani nepřímným prostředkem být obmezená. Ženštiny jsau bez wýmínky wylaučeny ode wšech politických sezení spolku. K sezením takowých spolků nesmí upotřebeno býti budow ani státních ani obecních. §. 11. Jak spoluaudům politického spolku tak i posluchačům je zapowězeno, býti w sezeních se zbraní. §. 12. O každém sezení musí se aspoň 24 hodin dříwe náwěští dát auřadu, který w místě bdíti má nad zachowáním weřejného pořádku a bezpečnosti, s udáním místnosti a hodiny sezení. §. 13. Poslanci auřednímu buď w každém sezení politického spolku přiměřené místo podle jeho wůle ponecháno. On je opráwněn, žádati od přednosty, aby o hlawních punktech jednání se učinil protokoll a jemu jméno, staw a obydlí wystupujících řečníků udalo. — Protokoll musí auřadu k nahlédnutí být wždycky přístupný. §. 14. Nařídí-li auřad wyzdwižení sezení, anebo widí-li se poslanec jeho protizákonním nějakým případem pohnuta, žádati o jeho ukončení, jsau wšichni aučastníci a wůbec wšichni přítomní powinnowáni, ihned opustiti místo schůzky a se rozejíti. §. 15. Každému politickému spolku je zakázáno, zakládati wětewní nebo filiální spolky, anebo s jinými spolky buď spojením dopisním anebo skrze wyslance se spojowati, anebo spojení založiti přijmutím auda z přednostenstwa jiného politického spolku do přednostenstwa swého. §. 16. Politickým spolkům je zapowězeno uzawírání a wypracowání prohlasů, které buď dle obsahu swého nebo spůsoby swé čelí proti ustanowením §. 6. tohoto zákona. §. 17. Opomine-li politický spolek některé w § §. 3. a 4. předepsané oznámení, anebo je-li před uplynutím lhůt w § §. 8. a 9. předepsaným činný: propadne každý zakladatel a každý aud toho spolku pokutu do 100 zl. stř. — Tuto pokutu propadnau přednostowé a audowé přednostenstwa, opominau-li oznámiti změny w audech přednostenstwa. §. 18. Wstaupí-li který politický spolek, nehledě na zákaz od auřadu wýslowně wyřčený, do činnosti, anebo pokračuje-li w ní přes rozpuštění dále, může se trest pro každého auda wyměřiti přísným arrestem až do šesti měsíců. §. 19. Nerozejde-li se shromáždění na wyzwání poslance auředního ( §. 14 ) hned, uložiž se každému, kdo wyzwání neposlechne, arrest, a sice spoluaudům přednostenstwa přísný, druhým spoluaudům jednoduchý arrest až na tři měsíce. Ztížné okolnosti mohau ostatně zrušení spolku míti za následek. §. 20. Když w pádu § §. 18. a 19. tohoto zákona spolek politický přes opakowané wyzwání auřadu sezení wyzdwihnauti se wzpěčuje, anebo organům k wypráznění místnosti odeslaným odpor položí, má wýkonná moc práwo, způsobiti zrušení shromáždění i použitím ozbrojené moci, přítomné audy zatknauti, písemnosti spolku w auřední uložení wzíti, a i s listinau o případu napsanau odewzdati trestnímu auřadu. §. 21. Přijmau-li se ženštiny anebo nezletilí za audy do spolku politického, propadne každý aud přednostenstwa trest do 100 zl.stř. §. 22. Když se ženštiny co posluchačowé aneb když se ozbrojenci do sezení spolkowého připustějí, propadne každý přítomný aud přednostenstwa pokutu peněžitau až 50 zl. stř. Ženštiny a ozbrojenci, kteří jsau přítomni takowému sezení, podléhají trestu do 20 zl. stř. a musejí ze sezení ihned být wzdáleni. §. 23. Kdo na sobě nosí známku politického spolku, propadne trest až 20 zl. stř. §. 24. Opomine-li spolek oznámení swých sezení w §. 12. nařízené, anebo obmezí-li nepřímnými prostředky weřejnost jejich ( §. 10 ) anebo odporuje-li zdráháním předpisům §. 13., propadne každý aud přednostenstwa trest do 100 zl. stř. — Kdyby se to stalo opět, může i krom toho rozpuštění spolku být nařízeno. §. 25. Sejde-li se spolek k sezení tajnému, může se předsedě usauditi arrest až na 6 měsíců a každému audu tajného sezení aučastnému až na 3 měsíce. W pádu opětném může krom toho i zrušení spolku nařízeno býti. §. 26. Přestaupení předpisu § §. 15. a 16. tohoto zákona má za následek zrušení politického spolku. Krom toho propadne ten, kdo zároweň patří k přednostenstwu wícera politických spolků, trest až do 200 zl. stř. §. 27. Stane-li se politický spolek co takowý w pádu §. 20. anebo wůbec winným skutku, který se dle obecného zákonů trestního trestá, mají ustanowení jeho na jeho audy platnost podle zásad o spoluwinně a aučastenstwí. §. 28. Učiní-li se někdo w sezení spolku austní přednáškau anebo rozdáwáním písemních nebo obrázkowých wylíčení winným skutku dle wšeobecných trestních zákonů trestaného, budiž s ním naloženo podle těchto zákonů; přednostowi, který takowému řečníku neodepře slowa, anebo rozdáwání zameziti se nesnaží, budiž, pokud není spoluwinníkem nebo aučastníkem, uložena peněžitá pokuta do 300 zl. stř. §. 29. Když jakýkoliw nepolitický spolek jde krom za swými i za aučely politickými a je začne bráti do oboru swého jednání, podléhá nařízením a trestním ustanowením o spolcích politických. Hlawa III. O shromážděních lidu. §. 30. Shromáždění lidu se zbraní, ať se dějí pod šírým nebem anebo w zawřitých prostorách, jsau bez wýmínky zapowězeny. — Každý, kdo spůsobí shromáždění lidu se zbraní, propadne trest přísného arrestu až na 6 měsíců, a kdo w takowém shromáždění je přítomen, trest arrestu až do 3 měsíců. §. 31. Kdo we shromáždění lidu, bez wyzwání přijíti se zbraní, přece se zbraní opatřený je přítomen, propadne trest až 20 zl. stř. Má-li smluwení k tomu s wícerými místo, může se wynesti nález na arrest až do 14 dní. §. 32. Kdo chce shromáždění lidu způsobiti k jakému aučelu koli, musí o tom auřadu, který w místě bdíti má nad zachowáním weřejného pořádku a bezpečnosti, wědomost dáti aspoň 3 dni před obmýšleným držením náwěštím písemním, sice propadne trest 50—500 zl. stř. §. 33. Toto nařízení platí také pro wšechny ty, kteří způsobují wšeobecně přístupné shromáždění, neobmezujíce se na hosti zwané, k aučelu nějaké slawnosti, tahu, slawnostní tabule, politických nebo společenských rozmluw nebo petic; neplatí ale pro shromáždění, které mají wýhradně za aučel jen wykonáwání zákonně dowoleného kultu anebo příprawné porady před wolbami. §. 34. Dokud sněm říšský anebo sněm zemský shromážděn jest, nesmí w místě jeho sídla a w okolí na pět míl žádné jakéhokoli druhu shromáždění být předsewzato. — Podnikatelé nebo aučastníci takowých shromáždění propadnau dwojité tresty w § §. 30—32 ustanowené. §. 35. Auřady mají práwo a powinnost, zapowědít shromáždění lidu, widějí-li to být potřebné pro weřejný pořádek a bezpečnost. Když auřad takowé shromáždění wyzwal k rozejití, učiní se každý, kdo neuposlechne hned, winným podle okolností buď těžkého policejního přestupku shluknutí ( § §. 51—56 II. díl trest. zákonu ) anebo zločinu weřejného násilnictwí, powstání anebo wzbauření ( § §. 61, 62, 63, 66, 67, 70 a 71 I. díl trest. zákonu ). §. 36. Prosby a stížnosti, které wycházejí od spolků nebo shromáždění lidu, smějí jenpo deputací nanejwýš desíti spoluaudů být podány. §. 37. Hledí-li se podání takowé prosby anebo stížnosti zřízením četnějších deputací zjednati wáha a důraz, buď každý aučastník trestán arrestem až na jeden měsíc. §. 38. Podnikne-li daw lidu, aby zbuzením neobyčejného pohnutí, wýhrůžným chowáním, wrážením do auředních prostorů anebo jinými k zastrašení směřujícími prostředky wynutil proražení prosby nebo stížnosti, propadne každý aučastník trest přísného arrestu až na 6 měsíců. §. 39. Kdyby ale skutky w § §. 30, 31, 34, 37 a 38 wyznačené byly hned w obecních trestních zákonech prohlášeny za trestuhodné, mají tyto platnost. Hlawa IV. Powšechná ustanowení. §. 40. Pakli přestupky tohoto zákona nezpůsobují odkázání winníků před saud kriminální podle wšeobecných trestních zákonů, přísluší wyšetření a odsauzení přestupků auřadu, kterému je sauzení w těžkých policejních přestupcích swěřeno, se zákonně stáwajícím chodem instancí. §. 41. Pokuty peněžité, které trestaný nemůže stihnauti anebo bez citelné ujmy u wýžiwě příslušných od něho žiwených nemůže dáti, nech se trest arrestu na jeden den položí za každých pět zlatých. §. 42. Wšechny podle tohoto zákona wybrané peněžité tresty připadají do obecní kassy k podpoře chudých. Dáno w Našem hlawním městě Holomauci dne sedmnáctého března roku tisícím osmistým čtyřicátým dewátým. František Josef. Schwarzenberg. Stadion. Krauss. Bach. Cordon. Bruck. Thinnfeld. Kulmer.


13 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: překlad článku z Pešťanských novin], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
– Nowiny Pešťanské přinášejí we swé auřední části následující článek: „ W mnohých zahraničných nowinách ozýwají se w nejnowějším čase hlasy, projewující obáwání strany budaucího zřízení země uherské, podpírajíce se při tom o §. 71. ústawní listiny, w kterém se rowné práwo wšech národností i wšech užíwaných řečí we wšech občanských i auředních záležitostech přiměřenými institucemi zaručuje. Tyto sem tam se ozýwající, neurčité, obáwání budící pochybnosti, které jsau tak naznačeny, jakoby pocházely z trudné duše milionů wěrných, nyní ale opowržených slowanských občanů, objewují se jakožto pauhé pokusy, sestřediti panslavistické chautky o nadwládu, kdežto práwě nyní o to se jedná, by jiná strana, která wše opanowati chtěla, pokořena a w meze zákona i rozumu přiwedena byla, i by též dobrotiwý dar maudrého mocnáře, rowné práwo w šech národnosti s odhodlaností w blahočinnau skutečnost byl uweden. Tito hlasatelé nowého učení, snažíce se, by záměrů swých co nejdříwe dosáhli, poukazují nyní již i na jednotliwé fakta, které wydáwají za nešťastné omyly, a kterými dokazowati se snaží, že se takto opět jednota Rakauska podkopáwá, jako ku př. auřadowání král. komissarů, jejich auřední prohlašowání a jednání zwláštně w krajích slowanských, a jak prý se takto práwě Slowákům, kteří k dosažení rowného práwa pro swau národost, císařským slowem jim přislíbeného, we zbrani powslali, trpké příkoří děje. Písař článku wí z hodnowěrného pramenu, že nebyla posud strany toho žádná žaloba k wládě zanesena, která by se opírala o podobné faktum, a nestane se to ani budaucně, neb král. komissarům jesti uloženo, aby jednali we smyslu rownopráwnosti wšem národnostem od císaře zaručené, i aby dle toho w každé stolici i w každé obci brali hlawní ohled na národnost, ku které náleží wětšina obywatelstwa. Toto zákonní ustanowení odjímá swrchu uwedenému a na mnoha místech se objewujícímu obáwání wšechen základ, i nezbyde z něj nic, nežli bezdůwodné wýrazy auzkosti a pauhá strašidla; anebo se schowáwají za těmito pochybnostmi, nemýlíme-li se, panslawistické chautky, čekajíce příhodné doby, které by pak, bywše sesíleny a příhodnau dobau podporowány, wyslowme to směle, záhubný požár revoluce z nynějšího rejdiště jen na jiné awšak mnohem rozsáhlejší a požáru přístupnější pole přenesli. Wšeliká nadwláda té neb oné národnosti wede nás o krok blíže k separatismu, nyní tak nenáwiděnému, tento wšak wede k přepychu, jehož přirozeným následkem jest chautka k nadwládání nad slabším. – Smutné a žalostné následky takowého jednání národů okazuje nám doba nynější w barwách hrozných a nawždy snad to národy od takowého jednání odwrátí. – Sjednoťme se tedy po tolika smutných zkušenostech ke krásnému a šlechetnému aučelu, i přiložme ruku k nowé stawbě a pracujme sjednocenými silami na zbudowání nowého sjednoceného Rakauska w prospěch wšech národů, a pak umlknau samy od sebe swrchu uwedené obáwání, neb budau wywráceny opáčným stawem wěci! Důwěra podporuje jednotu, nedůwěra wšak rozdrobuje. To ať wšickni ti na mysli swé pilně uwáží, kteří w těchto těžkých dobách chtějí buditi wědomí národů, i myslí, žc mohau mluwiti za národy. " H. B. — Článek tento jest tím důležitější, že w Pešťanských nowinách pod rubrikau Amtliches wytištěn jest. Tak tedy použíwá kníže Windischgrätz moci od JMC. jemu swěřené, že jsa nástrojem maďarské šlechtické strany takowýmto málo zakrytým spůsobem Slowany uráží. Jak může Slowanům len wytýkati separatismus, panslavismus, který se zbraní w ruce musí bojowat práwě proti maďarskému separatismu. Slowané ještě nikde skutkem neukázali ten směr, který Maďary wede, jest to tedy špatná zásluha knížete Windischgrätze na autraty Slowanů špatně ukrytými narážkami, okrašlowati maďarstwí. Celý článek nese na čele patrnau známku, že od některého jezowitského maďarského šlechtice buď sepsán neb wnuknut jest. Wšak každý skrytý w něm jed pozná sám po bedliwém přečtení!


5. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [polemika o výlohách na cestu deputace do Vídně], Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 4. září. Welikého powyku nadělali po Praze a snad také jinde tak zwané aučty Sw. Wáclawského wýboru strany peněz sebraných pro podporu chudých dělníků, které pan president zemské spráwy, jindy dosti opatrný, oznámil tiskem, přimíchaw do nich newím z jaké příčiny také wýlohy dwau deputací poslaných do Wídně z počátku rakauské revoluce. Tu pak bylo křiku a powyku, a jistá welmi dobře známá strana hleděla toho – ať dím nejméně – nestydatě použít k zostuzení mužů dáwno od ní nenáwiděných, wyčítajíc jim, že peníze pro chudý lid určené promrhali, ba že se jimi obohatili!! My jsme naschwál až posud o wěci celé mlčeli, dáwajíce wšak již tím mlčením na srozuměnau, co my o tom saudíme, a čekali jsme, až se ti mužowé, kterých se to týká, a o jejichžto poctiwosti dáwno jsme přeswědčeni, hlasu swého powznesau. To se nyní již stalo w německých časopisech, a celá ta wěc beztoho přijde před weřejný tiskowý saud ( neboť budau časopisy Waage, Wlastimil a j. žalowáni ), a pak také celý národ uwidí, jak wlastně wěci stojí. Že ale asi 4000 zl. stř. na dwě tak slawné deputace we jménu českého národu wykonané není mnoho, ba naopak spíše welmi málo, to každý, kdo podobným wěcem rozumí, jistě za prawdu uzná. A jenom ti, kterým poslání této deputace wůbec bylo sůl w očích, ačkoli si tenkrát toto swé prawé smýšlení ani ukázati netraufali, ti mohau nyní žehrati na nešetření. Ať nám ale ku př. oznámí tito pánowé, jak mnoho se utratilo, když čeští páni stawowé we jménu celé zemi poslali deputaci k pohřbu J. W. C. nebožtíka arciknížete Karla, a kdo platil tuto sumu? Při wšeobecné weřejnosti by neškodilo, aby se i to ke wšeobecné známosti přiwedlo. Nepoctiwost ale jest to, říkati, že se peníze chudých promarnily, kdežto wíme, že obec Pražská uzawřela, tyto autraty nésti, a že hr. Boucquoi tehdejšímu Sw. Wáclawskému wýboru 5000 zl. stř. dal k jeho aučelům bez wšelikého obmezení, na co swědčí wlastnoruční úpis p. hraběte. Pan hrabě se ještě tenkrát wyjádřil, že jsa wywolen do wýboru nemůže pro chorobu swau osobně působit, a že tedy tímto spůsobem chce podporowati aučel wýboru. Aučel wýboru Sw. Wáclawského nebyl ale přede wším žádný jiný, než wyslati deputaci do Wídně, a když tedy wýbor chtěje ušetřiti obec Pražskau, beztoho tenkrát mající nesmírné wydání pro dělníky, tyto peníze od p. hraběte na autraty wynaložil, jednal zcela sprawedliwě. Že ale nyní p. hrabě zastrašen snad swým wězením atd. hledí wěc wšelijak wytočiti, ačkoli jeho wlastnoruční úpis proti němu swědčí: to nemůže na wěci nic měniti. Že wšak deputace králowstwí českého nemohla do Wídně snad pěšky s kabáty na rameně cestowati, že musela jsauc sama skwěle a hostinsky přijata také ze swé strany se ukázati a wůbec českému králowstwí též zewnějškem swým k chlaubě slaužiti, to kažý musí za wěc přirozenau uznati, která ztwrzena jest zkušeností wšech národů a wšech deputac celého swěta. My se ještě později a sice mnohem obšírněji k této wěci nawrátíme, zatím ale swět pozná důstatečně malichernost a zlobu těch pánů, kteří nemajíce jiných poctiwých prostředků tohoto se uchopují, aby osočili swé politické protiwníky u lidu a o důwěru je připrawili.


28. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: K mým voličům ve vikariátě Čáslavském!, Autor: Havlíček, Karel
K mým woličům we vikariátě Čáslawském! Dle wyswědčení w Chotusicích, dne 20. čerwna t. r. od ustanowené wolební komisse vikariátu Čáslawského mně do Prahy zaslaného, poctěn jsem od Wás, ctění obywatelé téhož okrsku, důwěrau tak čestnau, že jste mne bez mého přihlášení za zástupce swého při českém sněmu wywolili. Jsemť narozen dne 31. října 1821, a tedy jsem ještě ustanoweného wěku 30 let nedosáhl, nicméně ale hodlám k samému sněmu, který beztoho konstitující jest, se žádostí se obrátiti, abych přece co řádný deputowaný připuštěn byl, a doufám, že sněm tím snadněji žádost mau wyplní, poněwadž: 1. na říšský sněm Wídeňský každý 24letý za deputowaného woliti se může; 2. poněwadž již na třetí rok co redaktor odpowědný politických nowin ne sice wywoleným, ale přece skutečným zástupcem aspoň jedné části národu našeho jsem. Podaří-li se mi do sněmu připuštěnu býti, budu tam se wší silau a s nejlepším wědomím zastáwati wšechny potřeby jak Wašeho okrsku zwláště, tak i celé země a národu českého; nebudu-li připuštěn, aspoň mocí tau, která w mých rukau jest, Národními Nowinami wždy působiti budu pro dobro národu swého. Na každý pád ale Wáš okršlek tím žádné ujmy neutrpí, neboť se o to postarám osobně, aby za mne, pakli bych do sněmu připuštěn nebyl, p. náhradník tu chwíli nastaupil, s kterým strany toho písemně se srozumíme. Děkuje Wám za proukázanau mi přátelskau důwěru, jsem Wáš wždy oddaný K. Hawlíček, redaktor Národních Nowin


3. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [polemika nad odesláním poděkovací adresy pražským studentstvem], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Předwčírem tedy přece uzawřela schůzka studentská odeslati p. Šuselkowi poděkowací adressu, a sice, jak slyšíme, znamenitau wětšinau. Const. Blatt a Deutsche Zeitung je za to chwálí, my nejsme stejného mínění. Owšem na celé wěci welmi málo záleží, a proto ani jednomu wrabci pírko nesešediwí, ať si pošle Pražské studentstwo adressu Šuselkowi, Kurandowi, Löhnerowi nebo Zimmrowi. Bohu chwála! že nejsau důležitosti národu českého w rukau takowých, které se řídí dle rozumu p. Kleinerta, Sladkowského atd. Když se celá wěc náležitě rozwáží, musíme se wyznati, že i my powděčni jsme za tuto událost, a sice z té příčiny, poněwadž z této jedné události může každý posauditi, jaká hluboká politická maudrost řídí nyní kroky našeho studentstwa, a podruhé již napřed wěděti, s jakau opatrností jedná studentský wýbor. Prawá příčina odeslání této adressy – dowoleno-li jest tajnosti srdcí jisté stránky zdejších mladých wlastenců wyzraditi – není nic jiného, než malá chautka opposiční; oni by rádi nějakau nowau cestu wynalezli w politice, nějakau z brusu nowau, aby se po ní bez welkého umění, bez welkého namahání mohlo jíti do chrámu sláwy a státi se welikým mužem. Těmto pánům jsau Palacký, Strobach, atd., ba i snad Rieger přece jenom pedanti, kteří prý pro národnost zadáwají swobodu. Tak aspoň se naučili mnozí z těchto našich mladých wlastenců od chytrých Němců zpíwati a opakují často tuto píseň. Jest w radost býti chytrým Němcem, když se najde tolik lehkowěrných Čechů! – Pokud p. Sladkowský a Kleinert atd. budau náčelníci našeho Pražského studentstwa, pokud se mezi studentstwem samým nenajdau síly přesahující dušewně takowé pány, potud owšem uzříme ještě mnohau polilickau masqueradu. – My dobře wíme napřed, že za takowýto úsudek o našem studentstwě dostane se nám hojných: Pereat! a snad i copů atd., jak jsau již newyčerpané studnice těchto dwau wtipů: awšak sobě od jakžiwa wykládáme swobodu slowa a mínění tak, že jest dowoleno, wšechno, wládu, náboženstwí, – a také studentstwo naše posuzowati. A wšak se zdá, že činnější a po wyšším wzdělání bažící strana našeho studentstwa nabažiwši se nejapností té strany, proti které my wždy musíme se opírati, nyní w nowě zřízeném řečnickém akad. spolku a také we Slávii přiměřenější cesty hledá, na kterých může studentstwo naše mnohem wíce pro wlast učiniti, než pod wůdcowstwím nedozrálých politiků, kteří wždy ještě obnowiti chtějí časy z minulého roku, kdežto studentstwo w prawém smyslu we Wídni wládlo. Jak daleko to s takowau wládau přiwedli, widí nyní každý, a Wideň poskytuje příklad wýstražný.


21. říjen 1848, Zdroj: Národní Noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o neúčasti českých poslanců na schůzce v Brně], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Poněwadž nyní již s welikau jistotau nadíti se možná, že sněm říšský w brzkém čase nepochybně do Kroměříže na Morawě přeložen bude, a poněwadž se w Brně w nejnowějším čase smýšlení projewilo Čechům a Slowanům nesmírně odporné: nepojedau čeští poslancowé dne 20. t. m. na schůzku do Brna, nýbrž očekáwati budau přeložení sněmu.


7. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Ouřední zpráva o událostech Pražských (nepochybně zaslaná od hraběte Lva Thuna), Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Tuto podáwáme u wěrném překladu: Auřední zpráwu o událostech Pražských ( nepochybně zaslanau od hraběte Lwa Thuna ). Z úředních zpráw z Prahy, ministerstwa došlých, wyswítá, že wypuknutí zbauření dne 12. t. m. sice náhodným sražením způsobeno, zbauření ale beze wší pochyby připrawowáno bylo, z čehož jediné se nechá saudit, že barrikády w okamžení we wšech částích města wystawěny a příprawy k boji proti wojsku wedením několika jednotliwců, kteří pokojné měšťany i hrozbami a násilím nutili k spoluaučinkowání, zařízeny byly. Podlé poukazů již jistých mělo zbauření wypuknaut teprw dne 15. t. m., awšak mysle těch, jenž ještě u prawý plán auplně zaswěceni nebyli, byly, jak se zdá, tak rozčíleny a ke zbauření hotowy, že po prwní zpráwě o sražení s wojskem okamžitě muselo wypuknaut. Prawý plán a poslední aumysl těch, jenž za prawé půwody musejí být mnění, nemohau posud s jistotau udány býti. Awšak dle započatého wyšetření není žádné o tom pochybnosti, že se i zde jednalo o záměry republikánské, jež wedli z Francauz Francauzowé a Poláci do wšech revolucí zapletení. Wšech politických hnutí w Praze w těchto posledních měsících bylo dále základem snažení klubbu, jenž se utwořil we dnech březnowých we Swato-Wáclawské Lázni. Nejwyšší kabinetní list od 8. dubna t. r. powolil nejčelnější články tam žádané, jmenowitě prozatimní zřízení a wládu w mnohých ohledech samostatnau. Od toho času nepřestal onen klubb wymáhati rychlé uskutečnění těchto nejwyšších swolení; wzdělanější audowé klubbu snažili se, tento aučel dosáhnaut cestami zákonitými, kdešto špatnější část se chápala prostředkůw násilných, důrazných petic a welkých shromáždění lidu. Zkušenost, že zřízení proz. wlády není snadné, dohnalo stranu pohýbající bezpochyby k tomu, aby cestau násilnau dosáhla swého aučele. Nejwětší překážka revolučních hnutí ale byla moc wojenská a známá w powinnostech wěrnost a energie knížete Windischgrätze. Protož spojily se wšechny revoluční snahy předkem w tom, aby popudily mysle pod zámínkau strachu před reakcí, proti wojenským krokům, jak prawí, nepotřebným, proti přewelké posádce města a osobě komandujícího generála. K tomu cíli aučinkowali studenti Wídeňští welmi četně do Prahy přišlí, jimž se bohužel powedlo, zkaziti dobrého do té doby ducha zdejších studentů, zwlášť některých kohort. Slowanský sjezd byl owšem revolučným Polákům a jiným fanatikům wítaná příležitost, sem přijíti, jížto také upotřebili ke šmejdům se zdejšími revolučními žiwly. Tyto žiwly 280 nepatřejí wýhradně českému obywatelstwu; poněwadž ale wětší část obywatelů je česká, bylo jich také nejwíc aučastníkú těch zločinných šmejdů, jmenowitě takových, jenž se doposud jewili co agitatoři pro řeč českau; též i z kněžstwa připojili se mnozí k tomuto revolučnímu hnutí. Zwláště ale wyšlo ze studentského spolku Sláwa a z oddílu národní gardy pod jménem Swornost, kteráto očiwidně měla tajné rozwětwí i na wenkowě. Oba tyto spolky měly směr wýhradně národní a měly w sobě nejnáružiwější pěstowatele národnosti české. Ostatně si Swornost pojistila zároweň znamenité příwrženstwo w nejnižších třídách lidu, tak že boj — kromě studentů — nejwíce od ní byl uweden. Taktéž nezdá se být pochybno, že hlawně od ní skrze emissary wyzwáni byli wenkowané, aby podporowali zbauření w městě. Mezi wenkowany nenašlo ale pobuřowání s málo wýminkami žádného sluchu. Jen národní gardy některých měst uposlechly a šly ke Praze. Sedláci se na některých místech sešli, rozešli se ale od sebe, dílem po krátkém uwážení, dílem že dostali zpráwu o střelbě na Prahu. Zwlášť od té doby, co se roznesla zpráwa o wzdání města a o tom, jak wěci wlastně stály, wrátil se pokoj na wenkowě a nastaupila reakce proti bauřencům, kteří ale přec we snahách swých pořád pokračují. Též w Čáslawsku, kde se začalo snowati zbauření proti auřadům a k laupení zámkůw a dworůw, pročež tam prohlášení náhlého saudu bylo uzawřeno, přestalo rozčilení, dříw než se prohlášení stalo. Pokoj na wenkowě je tedy doufajíc opět trwanliwě pojištěn, tím wíce, že se zatýkají a trestají bauřenci, a zřízeny jsau k podpoře potřebných kroků pohybné sbory c. k. wojska a krajským auřadům přidány. Též i w městě ožiwl duch lepší smýšlejících, wrátil se pokoj a pořádek, dokonalo se wšeobecné složení zbraně, a nyní se prohledáwají jen domy ku přeswědčení, že je auplně wydána. Národní Wýbor se zrušil, poněwadž jeho wážnost zničena jest (!!! ) aučastenstwím mnohých jeho audů we zbauření. Staw obležení města zaweden jest fakticky nutností wojenských operací. W městě se udrží pokoj, pakli se auředním jednáním učiní nejnebezpečnější osoby neškodné, a tím se zwedne mysl lépe smýšlejících. K tomu že auřední přísnosti newyhnutelně potřebí jest, uznáno wšeobecně. Wšichni dobře smýšlející obywatelé města prosí o přísný trest na winníky, a falešná powěst od strany pohybující rozšířená, že wyšetření newede k žádnému wýsledku, Tuto nám přece dowoleno býti musí něco poznamenati, a jmenowitě na znamenitý dwojsmysl zřetel čtenářstwa obrátiti. Pohybující strana ( Bewegungspartei ), ku které i my čest máme náležeti, neroznesla „ falešnau zpráwu, že wyšetřowání newede k žádnému wýsledku; “ tato pohybující strana, aneb zřetelně řečeno, česká strana stála jen posawad na tom, že nebylo žádné spiknutí, a jmenowitě že nemohlo býti žádné tak hanebné, tak zrádné spiknutí proti dynastii Němcůw atd., jako powěst wšeobecná nesla. Na tom stojíme posawad, a až se wyšetření ukončí, uwidíme pak, prawda-li to čili nic. Že ale skutečně w Praze wzbauření bylo ( wlastně krawal neopatrností auřadu na wzbauření powýšený ), o tom snad nikdo nepochybowal, tedy také ne o tom, že jako každá wěc we swětě nějaké půwodce míti musí. ‒ Red. Nár. Now. způsobila wšeobecnau bezduchost. Wšeobecná jest přeswědčenost, že půwodowé stálého zbauření, nebudau-li potrestáni, obnowí w brzce nezdařený pokus, a to s welkau nebezpečí těch, jenž se nyní objewili co protiwníci jich podniku. Powolanost wojenské práwomoci ohledem na zbauření spoléhá co následek stawu obležení na zákoně. Musí se také wztahowat na pobuřowání wenkowské, jenž se zbauřením w městě neprostředně sauwisejí. Jiné pády pobuřowání na wenku wznešeny jsau na auřady hrdelní. Wojenský saud záleží z auditora stábního a z wíce auditorů plukowních, jimž k urychlení wyšetření přidáni jsau někteří raddowé Pražského hrdelního saudu. Předseda je feldmaršal-lieutenant hr. Khevenhüller. Aby se docílilo účelního chodu w opatření prawého zběhu a we wyšetření, wzneslo se wedení celého na majora Mertensa a appellačního raddu Tauška, jenž se dorozumíwají s gubernau o potřebné policejní kroky. Při tom wzato je to hlediště, že je nutno, aby se wyšetření obmezilo na nejhlawnější případy a půwody a wůdce zbauření, a na osoby w pobuřowání nejwíc aučastné, poněwadž při takowém mnoholidném zločinu beztoho není možná wšechny winníky potrestat. Podrobnější udání událostí může se s auplnau bezpečností a auplností teprwé pak dáti, až se z wyšetření dobude prawý zběh. Jak mile se utwrdí saudně byť i jednotliwé děje, uweřejní je ministerstwo, nebude-li wýsledku wyšetření tím ublíženo. Tolik se dowídáme tedy z auředních zpráw we Wídeňských nowinách wytištěných: co my ale o tom saudíme, a co proti tomu namítati můžeme, to powíme později. Red.


26. listopad 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Španělští studenti, Autor: Havlíček, Karel
Španělští studenti. Jednu národní španělskau zwláštnost, — wyprawuje jistý cestowatel po Španělích — po které jsem dlauho nadarmo bažil, spatřil jsem konečně w Pampeloně, totiž zástup putujících studentů se wšemi starodáwními příslušenstwími stawu toho, mezi nimiž je žebrawý tlumok nejdůležitějším. Byli to prwní studenti, které jsem we Španělích uhlídal, a nebo aspoň prwní, které jsem co prawé studenty španělské poznal, ačkoli jsem již byl w několika nejznamenitějších městech universitních této země; nebo španělský student se w obyčejném žiwotě ničím neliší co do zewnějšku ode wšech mladíků z oné třídy obywatelstwa, do které podle swého jmění náleží. Wětší část studentů w tak nazwaných žiwnostních studiích pochází z chudých tříd a proto musejí mnozí z nich wedle wěd i jinau žiwnost prowozowati, by si nejpotřebnější wýžiwu opatřili. Lékařowé začínají obyčejně holením brad swé umění prowozowati, mnozí juristowé ohánějí se ráno se smětákem a kartáčem na boty w též ruce, kterau wečír listy w pandektech přewracejí, a ještě častěji jdau mladí theologowé do bohatých domů co slaužící, wymíniwše si ztrawu, byt a několik prázdných hodin. Aby mohli w prázdninách cestowati, sestaupí se studenti w menší wětší zástupy, s hudbau pak a zpěwem po wesnicích a městech táhnauce, chudého i bohatého o malé viaticum žádají, čehož se jim obyčejně dosti štědře dostane. Putující studenti jsau pro swau rozmarnost, weselé kausky a hudbu we weškeré zemi oblíbeni, o prominau se jim přemnohé kausky, které by si jiný dowoliti nesměl, nechtě na sebe uwaliti citliwé napomenutí. Tato žebrácká putowání, la tuna nazwaná, jsau studentům tak wnadná, že i mnozí bohatí z pauhé libůstky k nim se připojují. Mladý bohatý Katalončan mi wyprawowal, že obyčejně táhl spolu s takowau tunau z Cervery až ke branám Barcelonským, tak že jedenkráte by byl málem swého otce o dárek poprosil, šťastně ale jej poznal před časem a honem, pomocí swého dobrodružného cestowního obleku nebyw poznán, stranau se odebral. Studenti mají na těchto pautích jakausi tuláckau uniformu, jejíž nejhlawnější častí je černy co možná nejwíce roztrhaný plášť z nejsprostší látky. Jelikož by slušné šatstwo bylo proti wšem prawidlům a památkám studentského řemesla, býwá tento plášť, jak mile od krejčího přijde, nožmi rozpíchán, a jestli se w zápalu tom udělá která díra tuze weliká, zašije se poněkud hrubau sedlářskau jehlau a špagátem. Na hlawě má putující student co třístežňowý koráb wysoký hrubý klobauk, který býwá wtlačen na příč na ucho a tím spolu celému studentowi jako wtisknut znak půwodní nedbalosti. Ostatní šatstwo si může každý wybrati podle libosti s tau wšak wýmínkau, aby nebylo nikde znáti nějakau pečliwost a čistotu. Synowé Muz, které jsem w Pampeloně spatřil, swědomitě plnili wšechna prawidla studentského řádu šatního, a místo obuwi měli na holých nohau sandály prowazowé. Zpíwajíce a hrajíce táhli zwolna ulicemi, prowázeni welikým zástupem lidstwa. Před každým domem, jehož obywatelé hleděli s oken nebo s pawlanu, stanuli a zazpíwali nějakau píseň, jejíž obsah jen poněkud se mohl wztahowati na osoby, jimž bylo zpíwáno. Pod pawlanem sličné Francausky zpíwali píseň začínající: Mas hermosa que Diana, Mas luciente que Aurora. — Dama se příwětiwě usmíwala, ale její oba průwodčí bez pochyby nerozuměli španělským písním, nebo by byla tato mythologická dwornost jistě jejich sáčky pohnula. Studenti se obrátili k jinému oknu, u něhož stáli dwa důstojníci. Caballeros militares počali studenti zpíwati, načež mělo následowati přirownání k Hektoru a Achillu, ale páni důstojníci byli také nepohnutelni jako oni Francauzowé. S mnohých wšak druhých oken padaly lesklé stříbrňáčky do klobauku tlumače tohoto zástupu, který wýmluwností swau statně podporowal zpěw bratří swých. A wšak kromě wšeho toho hadrnictwí a wší špíny jewila se jakási poesie w tomto wýjewu a žebráctwí to neposkwrnilo se s prostotau. U nás jsau také ještě pamětníci weselejších studentských časů a staří wyprawují mnohé weselé kausky. Nyní pozbylo studentstwí u nás w Čechách — tak jako ostatní řemesla — wšeliké poezie, — a kdyby někomu slowo řemeslo po chuti nebylo, račiž nám ukázati, w čem je nynější studentstwí od řemesel rozdílné? — Jindy se w roce pilně studowalo nejen pro klasy, nýbrž pro duši, nejen co pan profesor we škole ukládal, nýbrž i to co nejznamenitější duchowé tohoto swěta do knih uložili. O prázninách ale žilo se wesele, cestowalo se, a již sama cesta z Prahy na prázniny býwala samé dobrodružstwí. Prawý student jindy necestowal jinák na prázniny než pěšky — a co se nyní přihoditi může člowěku, když buď na železnici neb w dostawníku co nějaké diwé zwíře w kurníku zawřen několik míl se přetáhnauti nechá? Studentstwo naše ztratilo již wšechnu předešlau pružnost a uwázlo w obyčejném šosáctwí. Nemyslíme tím, aby snad měla wšechna poezie studentská wězeti w žebrání, ale mnoho příhodných wěcí přináší sebau náš wěk. Studentům nejlépe sluší ujímati se wšeho horliwě a s nadšením, co hýbati počíná wěkem. Tak ku př. počínají wšude jinde, jmenowitě také we Wídni zpěwácké spolky. Jak by se dobře hodilo práwě o feriích zaládati je wšude po menších městech našich, aby se brzy zde brzy tam wetší čásť těchto zpěwáků z celé země sešla k wětším zpěwáckým slawnostem, a tak by nějaká změna uwedena byla do jednotwárnosti wenkowského žiwota. Zároweň by těmito náwštěwami 380 jedno město druhé poznalo a zwláště studentům, jakožto powolaným k wyšším stawům, dobře se hodí znáti celau swau wlast a ne jen swé městečko a Prahu. — To jsme zde podali jen jako náwrh, jest wšak ještě mnoho jiných podobných předmětů, hodících se k užitečným zábawám feriálním. H. B.


4. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [článek], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Slyšíme z mnohých stran, že měšťané Malostranští w Praze zamýšlejí od ostatní Prahy se odtrhnauti a sami pro sebe obec míti, tak sice, žeby Malá strana w každém ohledu sama městem byla. Měli by totiž swůj wlastní magistrát, swé wlastní důchody atd. W neděli prý připřawuje se zwláštní schůzka k tomuto aučeli. Nechceme zde ještě příčiny tohoto podniknutí rozbírati, ačkoli lehce pochopiti možná, žeby si pak na Malé straně zřídili poněmčilci eldorado swé: musíme ale úsilně proti tahowému roztržení naší slawné Prahy co nejwraucněji mluwiti. Žádný prawý Čech nebude podporowati krok takowý, jimž by se oslabilo hlawní město naší země, neboť nám wšem na mohútnosti a sláwě obce Pražské welice záleženo být musí, poněwadž ona jakožto srdce střední celé zemi žiwot podáwá. Ostatně by rozdělení toto bylo také znamenitý krok do zadu; neboť za onoho času též Malá strana, Staré město a Nowé město každé pro sebe obcí bylo, a každý, komu stará naše histiorie powědoma jest, dobře wěděti musí, jak sobě ku př. horliwí wlastenci tenkrát na tom záležeti dali a jaké práce to stálo, než se Staré a Nowé město w jednu obec spojily a pod jednu raddu postawily. A my w těchto časích chtěli bychom, co již pohromadě jest, odlaučiti? Chtěli bychom malicherným třenicím a hádkám mezi dwěma jen mostem rozdělenými městy bránu otewřít? Chtěli bychom bezbožné centralisaci, která beztoho nad námi jako meč napřažený wisí, ještě sami pomahati slabením Prahy, aby pak proti Wídni tím lépe se hodila za nějaké provinciální neb krajské město? Jsme ostatně té pewné naděje, že se wšichni Malostranští wlastenci tomuto škodliwému kroku, jenž nepochybně buď w liché marnosti základ swůj má aneb od strany nám odporné důmyslně nastrojen jest, ze wší moci swé protiwiti.


26. listopad 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Kočárek, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Havlíček ( překl. ) Kočárek. Od M. Gógola. Město B... welmi se zweselilo, když tam počal ležet... jízdní pluk; ale do té doby w něm byla nesmírně dlauhá chwíle. Někdy když tam tady člowěk jel, a podíwal se na nizaunké hliněné domečky, stojící na ulicích s jakausi kyselau twáří, tu... wěru nelze wyslowit, jak bylo člowěku okolo srdce: takowý zármutek, jako by byl peníze prohrál, aneb učinil nějakau nemístnau hlaupost, zkrátka oškliwě. Hlína na domech odpadala deštěm, a stěny místo předešlé bělosti byly strakaté; střechy nejwíce byly pokryty rákosím. Jako jest obyčej w jižních městech našich, poručila policie zahrádky pro lepší pohled již dáwno — wysekat. Na ulicích nepotkáš žiwé duše, leda snad kohaut někde přejde po dláždění, měkém jako peřina, proto že wšude leží na čtwrt lokte prachu, z kterého se při nejmenším dešti utwoří bláto a tu se ulice města B. naplní těmi plodnými zwířaty, kterým říká tamější gorodničí Policejní komisař. Francauzi. Wystrčiwše důmyslné rypáky swé z chlíwku počnau takowý rochot, že nezbýwá cestujícímu jiné pomoci než prásknaut do koní a ujíždět. Ostatně ale jest těžko potkati cestujícího we městě B. Zřídka, welmi zřídka některý šlechtic, mající 11 duší poddaných, w ankínowém kabátě tluče se po dlažbě w jakémsi půlwozíku a půlpřičce, zatarasen w ní naloženými pytly mauky, šwihaje hnědau kobylku, za nížto běží hříbě. Ba i hlawní náměstí wypadá trochu žalostně: krejčůw dům na něm stojí jaksi welmi hlaupě, ne frontem, ale rohem do rynku, naproti němu stawí se již po 15 let jakési kamenné stawení dwauoknowé, dále stojí sám pro sebe dřewěný módní dům, obarwrený na šediwo barwau blátu podobnau, který postawil na wzor jiným stawením gorodničí za mladých let, když ještě neměl obyčej spáti hned po obědě a píti na noc jakýsi dekokt ze suchých angreštů. Jinde wšude skoro jen ploty, uprostřed rynku malininké krámky, w nich wždycky widěti možná swazek beránků, ženskau w čerweném šátku, pud ( 40 liber ) mýdla, několik liber hořkých mandlí, broky, kartaun a kupecké přikažčíky ( mládence ) hrající pořád mezi dweřmi se swajkau Swajka hra národní, železný hřeb s hlawau, který se hází do kruhu železného, aby tam uwázl. Ale co stojí w ujezdném městě B. Ujezdy jsau kraje, na které se w politickém ohledu dělí každá gubernie: ujezdný gorod jest hlawní město takového újezdu, jako u nás krajské město. jízdný pluk, wšechno se změnilo: ulice se zastrakatěly, obžiwly, zkrátka wzaly na sebe zcela jiný obličej; nizaunké domky často widíwaly wedle sebe procházeti šwíhlého, statného oficíra s peřím na hlawě, jdaucího k spoludruhowi pohowořit o záležitostech, o přewýborném tabáku, a někdy si i zahrát w karty o drožky ( kočárek ), které můžeme směle nazwati plukowými, proto že newycházejíce z pluku, od jednoho šly k druhému, dnes na nich jel major, zítra byly w kulně poručíkowě, a za týden, widíš, opět je maže majorůw deňštík Deňštík. Myslíme, že nechybíme, wezmauce zrowna jména wojenských důstojností od Rusů. Neboť jiný slowanský národ nemá půwodní. Deňštík tolik co po česku forejšic. sádlem. Dřewěný plot mezi domy byl celý poset čepicemi wojenskými na slunce wywěšenými; šediwý plášť newyhnutelně se roztahowal někde na wratech: w menších ulicích widěti bylo wojáky s takowými ostrými kníry, jako jsau na boty kartáče. Kníry tyto bylo widěti wšude; sestaupily-li se někde na rynku měšťanky se džbánky, již za zádami jistě jim bylo widět kníry. Důstojníci přiwedli žiwot do společnosti, do kterého se až po tuto dobu počítati mohl jenom sudí, jenž bydlil w jednom domě s jakausi diakonkau a policejní komisař, welmi powážliwý člowěk, ale jen že mentem celý den spáwal od oběda do wečera a od wečera do oběda. Společnost stala se ještě četnější a zajímawější, když sem byl přeložen brigadní generál. Okolní šlechta, o které by si dotéto doby nikdo byl nepomyslil, že je na swětě, počala se častěji sjíždět w ujezdném městě, aby se sešli s pány oficíry a někdy si pohráli bančík, který jim již znamenitě wyšel z hlawy naplněné setbau, ženinými komisemi a zajíci. Welmi lituji, že nemohu sdělit, z jakých příčin se stalo, že dáwal brigadní generál weliký oběd, příprawy k němu činěny jsau ohromné: hřmot kuchařských nožů z kuchyně generálské bylo slyšeti až za brány. Zhola celý trh padl na oběd generálský tak, že musil sudí se swau diakonkau jísti jenom šlejšky z prosa, a škrobowau políwku. Neweliký dworek bytu generálowa byl celý zastawen drožkami a kočárky. Společnost byla mužská, důstojníci a několik okolních šlechticů. Ze šlechticů byl nejznamenitější Pythagoras Pythagorowič Čertokucký, jeden z hlawních aristokratů B...ého ujezdu, který nejwíce nadělal křiku při stawowském wolení, přijížděje k němu we šwiháckém pojezdu. Slaužil dříwe w jednom jízdném pluku a byl z počtů znamenitějších a hezčích důstojníků; aspoň se jewil na mnohých bálech a w mnohých společnostech wšude, kudy kočowal jeho pluk, ostatně se o tom každý může doptat u holek w Tambowské a Simbirské gubernii. Welmi možná, že by byl dobrau sláwu swau i w ostatních guberniích rozšířil, kdyby nebyl wystaupil ze služby pro příčinu, které obyčejně říkají „ nepříjemná 378 historie “: dal-li on komusi políček aneb dostal-li jej sám, wěru se již nepamatuji, ale to jest wěc jistá, že jej požádali, aby se poděkowal ze šarže. Ostatně ale tím nezadal ani trochu wážnost swau: nosil frak s wysokým žiwotem na způsob wojenské uniformy, na nohau ostruhy, a pod nosem kníry, proto že by si snad jinák šlechta mysliti mohla, že slaužil u pěchoty, kterau on s opowržením jmenowal někdy pěchtura, a jindy pěchontarie. Nawštěwowal wšechny četné trhy, na které se sjíždí střed Rusi, totiž chůwy, děti, dcery, a tlusté šlechtičky w bričkách, taratajkách, tarantasech a w takowých kočárech, které nikdo ani we sně newiděl. On wěděl již po čichu, kde leží jízdní pluk, a wždy přijížděl na náwštěwu k panům důstojníkům. Welmi obratně wyskakowal před nimi ze swého lehaunkého kočárku aneb z drožek, a nad obyčej rychle se seznámil. O předešlém wolení dal šlechtě znamenitau hostinu, při které oznámil, že jestli jej wywolí za předwoditele ( maršálek šlechty ), hodlá přiwésti šlechtu do wýborného stawu. Wůbec se chowal pansky, jak říkají w ujezdech a w guberniích: wzal si dosti hezkau ženu, dostal s ní dwě stě duší poddaných a několik tisíc peněz. Peníze hned wynaložil na 6 oprawdu wýborných koní, na pozlacené zámky u dweří, na krotkau opici pro dům a na francauského komorníka. Ty dwě stě duší zároweň s 200 swých wlastních založil ale na hypotheku, k wůli jakýmsi obchodním záležitostem. Zkrátka byl šlechtic jak náleží... řádný šlechtic. ( Pokračowání. )


27. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Co jest Obec?, Autor: Havlíček, Karel
Co jest Obec? ( Pokračowání. ) Což bychom si wšak pomysliti měli o takowé obci, která by občanům swým příležitosti k pokroku, k lepšímu wzdělání nepodáwajíc, ještě jim, když sami swým wlastním příčiněním je wyhledáwají, rozličné překážky do cesty kladla a tak je zúmyslně w temnosti a bídě dušewní zdržowati chtěla? Tohoť zajisté žádná obec neučiní. Naopak jest swatá powinnost každé obce, státi wždy na wrcholu wzdělání swého času, žádný pokrok w jakémkoli odwětwí lidských wědomostí a kdekoli učiněný, nemá jí tajný býti, starati se má, aby co možná nejdříwe každé zlepšení jinde uwedené i doma opakowala. A také oprawdu dobré a o blaho občanů swých dbající obce samy wysílají zkušené občany do cizích zemí, aby ústawy tamější ohlédli, a pak pokud by prospěšno bylo i doma uwáděli, neobmezujíce stýkáni se občanů swých s cizozemskem dopauští wšelikau zahraniční zkušenost do krajů swých; a čim wětší a rozmanitější skok wšelikých náhledů a zkušeností, tím snadnější, jistější a lepší pokrok. Wždyť se dobrá obec nemusí báti zhaubného a škodliwého wplywu z cizozemska: buďto jsau cizozemské ústawy lepší než její, a tu jistě co dobrá obec je i sama brzy uwede; aneb jsau horší, a tu maudří a wzdělaní občané její po nich bažiti nebudau. Nicméně wšak přece widíme, kterak mnohé dost malé obce hledíce si jen pauze diplomatických hraček ( jinak zajisté nezasluhuje nazwáno býti wšeliké důležité směšno-hrdinské wyjednáwaní o každau maličkost, když se množstwí drahých kurýrů často w tak nepatrné záležitosti pošle a rozešle, že w jednoduchém psaní po poště za několik krejcarů od saukromé osoby k saukromému poslaném důležitější wěci stojí ), které zemi welmi draze přijdau nepřinášejíce jí kromě trochy dýmné sláwy pražádného užitku, aneb zas nezkončeného, wěčného, ohromného, domácího úředního dopisowání, popisowání, zapisowání, rozpisowání, opisowání ( jisto jest, že se často pro nepatrnau wěc zdwihne mezi úřady tak srdnaté dopisowání a psaní, že jen papír a ingaust na to wypotřebowaný wíce stojí než celá ta wěc, nepočítajíc ani drahé služby úředníků u udržowání úřadu ); tím tak činnost swau bez potřeby rozšířily, že jim již ani mnoho času nezbýwá platnější wěci, jako jsau potřebné dobré školy, knihowny, wzděláwací ústawy a t. p., opatřiti. Swoboda není snad bezuzdná newázanost, nýbrž přirozená duchu lidskému samostatnost, aby se obec bez potřeby do osobních záležitostí občanů swých nemíchala překažejíc jim we wolném obcowání. Sem náleží, aby jednotliwý aneb celé stawy proti jiným w křiwdě nebyly atd., což wšechno wypočítati zde nemůžeme. Hlawní základ swobody a wůbec dobrého zdaru obce jest we wšem weřejnost, kterážto wšechny jiné dobré ústawy za sebau brzy přiwede. Prawda se swětla nebojí. ( Dokončení. )


3. květen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Co je národ, kdo jsou Čechové a co chtějí., Autor: Havlíček, Karel
Co je národ, kdo jsou Čechové a co chtějí. ( Pokrač. a Dokončení. ) Abychom se zas k sobě wrátili: we Wšeobecných nowinách a w jiných časopisech německých, ano i u nás doma pokládalo se nám to za skracowání a wylučowání nějaké Čechoněmců, když sebe národem českým — jazyk swůj českým národním ( böhmisch national ), když literaturu swou českou národní aneb diwadlo ( kterého owšem ještě nemáme ) národním jmenujeme. Owšem že jmenujeme, a to wším práwem. Můžete si myslit národ bez řeči? A která řeč měla by se jmenowat národní řečí českého národu? Wy prawíte, že ne česká — proto že není řečí celého národu, a že se tím Němci wylučují. Teda je snad německá řeč českou národní?! Pěkné paradoxon! A může si jedna čtwrtina osobowati, to co wy třem čtwrtinám za nadpráwí wytýkate? Kdybychom i od našeho wýkladu slowa „ národ “ „ národní “ upustiti mohli, a wáš nowý přijmouti chtěli, nemohli bychom se ještě odwolati na zásadu: A potiori fit denominatio ( t. j. jméno se dáwá podlé wětšiny )? Jeť to wěru k užasnutí, co se nám ubohým Čechům wšecko za zlé pokládá. Že swůj jazyk jmenujeme národním, wykládá se nám za utiskowání Němců w Čechách, a za rušení pokoje w zemi: teda jako za zrádu wlasti. Co ale řeknou naši žalobníci tomu? Dle dworního dekretu od 22. Unora 1787, číslo 633. zákonů judicialních Dekret ten zní: Künftig sollen alle von den Appellationsgerichten kundzumachenden Verordnungen auf der einen Seite in der National - auf der andern Seite in deutscher Sprache publizirt werden. má appelací česká powinnost zákony po jedné straně německým a po druhé národním jazykem ohlašowati, a to je přec u nás patrně český; nebo se zde snad také ten nowě wynalezený bohemský jazyk rozuměti má, který není český ani německý? Nuže milí pánowé, kteří ste nás obwiňowali. Nepochybuji, že powoláte zákonodárce našeho před soudnou stolici swou, proto že se opowážil proti wašemu rozumu českou řeč, která se ostatně w zákonech našich jak sluší a patří böhmische ( ne čechische ) Sprache jmenuje, národní řečí w Čechách nazýwati, a tudy i nás Čechy ( slowanského kmene ) za národ pokládati! Nám ale, kteří jsme se hříchu toho podlé tak wznešeného příkladu dopustili, a řeč českou w německých spisech böhmische Sprache a jazyk swůj národním nazýwali, račte prowaz, kterýž ste nám pro zločinné rušení pokoje w zemi uchystali, milostiwě prominouti! Tu wěru: difficile satyram non scribere!! — Ptejme se dále: která literatura je w Čechách národní. Když ne česká teda snad německá? Deutsche Nationalliteratur der Böhmen!! Toť budeme míti také morawskou německou národní, podobně friaulskou, gorickou, gradiskanskou, litoralskou německonárodní literaturu. Záhřebský německý časopis „ Luna “ bude hlasem “ der 148 deutschen Nationalliteratur der Croaten “, a budeme také míti Deutsch-Lombardische Nationalliteratur! Toť by wěru k tomu patřila trpěliwost toho Angličana, který wypočítal, kolik kroků by člowěk okolo slunce udělati musel, kdyby se po něm choditi mohlo — aby se pak wšecky německé národní literatury spočítaly. Rowněž tak asi bude to s národností českého diwadla. Budeli naše české diwadlo – jehož se nám Pán Bůh brzo dočkati dopřej — snažením a příspěním celélo národu zříceno — budeli postaweno s tím oumyslem, aby we wzdělání celého národu českého působilo, aby dramatickou wětew národní literatury Čechů k plnému kwětu přiwedlo – zkrátka budeli existence a činnost diwadla toho státi w nějakém poměru k celému národu českému, budeme je směle a práwem nazýwati českým národním. Budeli ale bez takowého půwodu, bez takowého směru – a budeli oučel jeho pouze slušná zábawa obywatelstwa pražského, budeme je jmenowati Pražské české diwadlo. Naopak ale nebude se německé diwadlo našich pp. Stawů nikdá slušně moci nazýwati národním diwadlem — proto že není ani národním diwadlem pro Čechy ani pro Němce. Pro Čechy ne — proto že 3 čtwrtiny — národa českého ( we smyslu p. hraběte Dejma ) aneb celý národ český ( w našem smyslu ) z něho prospěchu nemá. Německým národním diwadlem nemůže slouti, poněwadž slouží hlawně jen německy mluwícím Pražanům – a nebo na nejwýše Němcům w Čechách, a ty o sobě nejmenuje ani p. hrabě národem — ani my. A tak bychom to mohli sousledně i dále prowésti o wšech wěcech, které se slušně národními nazýwati mohou. A w tom se nedáme od nikoho mýliti. Nyní jen ještě w krátkosti opakowati budeme, co sme tuto ukázati chtěli: Wšickni, kteří jeden jazyk za swůj wlastní uznáwají, náleží k jednomu národu — a k českému národu ( böhmische Nation ) náleží wšickni ti, kteří jazykem českým ( bömishe Sprache ) w jakémkoli jeho nářečí mluwí. To jsou teda a jediné ti jsou Čechowé ( Böhmen ) we smyslu národním neb národopisném; Čechowé pak ( Böhmen ) we smyslu politickém jsou buď wšickni občané králowstwí českého w užším smyslu — a nebo snad lépe wšichni občané českých zemí, wůbec wšichni poddaní koruny České, nechť již mluwí jazykem jakýmkoli. – Ale, jak praweno, národní jméno Čech ( po německu Böhme ) patří jenom nám prawým a wlastním Čechům. To jméno dali sousedé naši Němci slowanským předkům našim již po prwním osazeni, a tím jménem nazýwali a rozuměli Slowany w Čechách a řeč jich po wšecky wěky až na naši dobu. To jméno Böhme přešlo se slawných otců našich na nás wěrné jich syny; a tím jménem Böhme, böhmisch jmenují nás ne toliko sousedé, ale i zákonowé naši po dnešní den. Nikdež a nikdá sme je neztratili a nedáme si je nikdá wzíti. My nebráníme Němcům našim česky se učiti, a pak k nám co národu českému se počítati, jestli jim na národním jméně českém w skutku záleží. Ano naopak těší nás to, že ti, kteří by před dwadceti lety bytnost naši málem byli upřeli, nyní s námi za jedno se pokládati a jako stotožniti ( identifikowati ) se snaží. – Je nám to nejlepším důkazem, že sme ze smutného stawu, do něhož nešťastné osudy minulých wěků národ náš uwedly, již poněkud wystoupili – že sme, abychom to řekli po sprostu z nejhoršího wybředli. Že již něco sme, že něco we swětě platíme – toho důkazem nejlepším je nám ta zůřiwost, kterouž nepřátelé naši domácí i zahraniční slowem i písmem jako wosy na nás dorážejí, ačkoli sme jim w praničem neublížili; ale my wíme, že to není špatné owoce do něhož se wosy dáwají. Tak daleko došli sme pod milostiwou ochranou našeho sprawedliwého krále – pod štítem zákonů zemských, a to dosti pracně bez mnohých mecenášů a wznešených wlastenců jedině poctiwým a neunawným snažením našich wěrných národowců a spisowatelů. – Mezi jmény na něž si národ český nyní s hrdostí zakladá, najdete jen málo, které již se skwí na lupení starého rodokmenu; ale najdete mezi nimi mnohého syna sedlákowa, mlynářowa, šewcowa atd. Ti nás dowedli tam, kde nyní stojíme – a tou cestou obtížnou sice, ale pewnou, neomylnou a zákonní dojdeme i dále: neb jak básník Holý prawí: „ Národ, který se sám neopouští, nebýwá opuštěn, “ a nebo jak jedno anglické příslowí prawí: „ Pomoz sobě sám, a Bůh tobě pomůže. “ Co se týče německých krajanů našich, nechceme jim w ničem ubližowati, přejeme jim aby sworně a pokojně wedle nás w Čechách žiwi byli – a národnost swou, pokud se jim líbí zachowáwali – žádáme aby we wšem s námi Čechy stejných práw politických požíwali – stejných, ale ne lepších. – Národní jméno české jim ale nepatří. — Jméno to je starší než německá národnost w Čechách, a sláwa česká má starší datum než obnowené zřízení zemské. Naši Samoslawowé, Swatoplukowé, Boleslawowé, Břetislawowé, Wladislawowé, Otakarowé, Jaroslawowé, Janowé, Žižkowé a j. a j. nebyli zajisté Deutschböhmowé. Až do třidcetileté wálky bylo wedení slawných dějů českých takořka wýhradně w rukou pouhých Čechů. — Co z potomních událostí Němcům náleží, toho jim nehodláme upírati. — Ale jen my sme wlastní a prawí Čechowé, jen my jsme prawí dědicowé jmena a sláwy otcůw našich — a Bůh wí! Práwo Čechy býti, Českým národem se zwáti, To nám nemá nikdo bráti!


19. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Olomouce, Titulek: [Poslanci u JCM], Autor: Havlíček, Karel
Wyslaní od poslanců říšských w Praze sebraných poslancowé dr. Brauner a dr. Helfert měli dne 17. října o 10 hodinách audiencí u obau Cís. Milostí, kdež přednesli následující promluwu J. C. M. ústawnímu cisaři a králi: „ Od weškerých nyní w Praze přítomných říšských poslanců, jakožto swobodně wywolených zástupců a důwěrníků nejwětší části králowstwí českého, dáno jest nám čestné uložení, abychom WM. neurčitější ubezpečení o nepodwratné a nezměnitelné wěrnosi a příchylnosti Čechů k swému přirozenému císařskému domu ústawnímu trůnu w hluboké úctě opětowali, zároweň ale wěrně poslušnau prosbu na stupně trůnu wznesli. WMst. ráčiž, aby se swětoznámé slawně udělené císařské slowo stalo skutkem národy oblažujícím, ústawní říšský sněm přežalostným, anarchickým počínáním u wnitř a rozwíjením wojenských sil zewnitř ze swobodných swých porad wytržený, awšak nerozpustitelný w nejkratším čase z Wídně přeložiti do jiného lepší jistotu pokojnému swobodnému jeho rokowání podáwájícího města. Naši posílatelé očekáwají s důwěrau, že WMsti. otcowská péče ráčí tento w hrozících nebezpečenstwích přítomnosti jediné možný, weškerému státu spasitelný prostředek w nejkratším čase we skutek uwésti. “ Nečež jim JMst. udělil austní odpowěď, kteráže jim pak písemně podána byla. „ S potěšením slyším ubezpečení, kteréž Mně poslancowé čeští přinášejí. Budu o to pečowati, aby sněmu říšskému byla pojistěna ta bezpečnost, která zapotřebí jest aby we swých pracích bez překážek pokračowati mohl, jakož Mé přání jest, aby se nepřetrženě obíral wypracowáním ústawy, k čemuž swolán jest. “


27. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk článku dr.Braunera], Autor: Havlíček, Karel
Dr. Brauner nawrátiw se z Wídně odewzdal redakci naší následující článek k uweřejnění: Oswědčení dra. Braunera ku krajanům swým. Mé setrwání we Wídni po rozpuštění říšského sněmu až do 24. března zawdalo příčinu ke mnohým domněnkám, které politickému stanowisku, jež jsem na říšském sněmě sauhlasně s wětšinau krajanů mých slowem i skutkem oswědčowal, jsau na odpor. Nebažiw nikdy po chwále jednotliwých, aniž pak jich hany se boje, wždy jen skutečný prospěch wlasti a národu jsem wyhledáwal a k dosažení jeho nápomocným býwal, maje wždy rozdíl na zřeteli, co předmětem snažení pro budaucnost býti má, a co hned skutkem se státi může. I po rozpuštění říšského sněmu, které wěcí a spůsobem i mne hluboce dojalo a urazilo, zůstal jsem tomuto prawidlu wěren a na wždy zůstanu; pročež nikoli k wůli osobnosti swé, nepatrné to wěci w oboru politiky, ale k wůli postawení swému k záležitostem wlasti a někdejším spolusněmowníkům, u weřejnosti swědomitý počet ze wšech swých kroků we Wídni kladu a sprawedliwému uwážení zůstawuji. Byw powolán po rozpuštění sněmu zároweň s pp. Palackým a Pinkasem do Wídně, odpowěděl jsem z Kroměříže, že p. Palacký již pryč odejel, p. Pinkas ale že, než by se do Prahy nenawrátil, do Wídně se odebrati nemíní, tedy že i já sám jediný w žádných poradách podíl míti nechci. Teprw když mne jistá zpráwa došla, že p. Palacký již we Wídni je, i já jsem tam zajel, newěda owšem určitě, k čemu jsme powoláni. Jeda z Kroměříže přes Brno přijel jsem 11. bř. do Wídně, odkad wšak p. Palacký, jemuž jsem 9. bř. psal, že za nim přijedu, 10. již zase byl odejel. Dána mi wšak z mnoha stran jistá zpráwa, že p. Palacký jen na několik dní do Prahy se odebral a opět do Widně se nawrátí, uzawřel jsem tedy, naň počkati, a w tomto předsewzetí tím wíce jsem setrwal, an jsem se přeswědčil, že ministerstwo s mnohými audy býw. sněmu ze wšech téměř zemí o sestawení a swolání sněmů zemských wyjednáwá. Wyznati musím, že, jakkoli udělenau ústawu říšskau w mnohých a práwě nejdůležitějších článcích, spůsob pak, jakým byla uwedena, naskrz neschwaluji, proti wšemu, což se národům rakauským na ní nelíbí, jakož i proti wšemu zlému, což by ze setrwání w nečinném rozjitření wzejíti mohlo, jistau pomoc jediné we sněmích zemských nacházím; shledal jsem pak, kterak od mnohých we Wídni přítomných audů rozpuštěného sněmu k takowým zásadám se přikročiti chtělo, které by důstojnosti i prawému směru sněmů zemských byly na ujmu býwaly. Ohradil jsem se proti tomu w záležitosti králowstwí českého, a smluwili jsme se s Morawany a Slezany, že stran sněmů našich na stejných zásadách setrwáme a jich bez ohledu, co páni z druhých zemí učiní, ministerstwu předložíme; při čemž jsme owšem meze skutečné možnosti, tedy oktrojowané ústawy říšské ( kterau změniti jsme ani nemohli ani nesměli ) na zřeteli měli. Teprw 16. na wečer sdělená mi zpráwa, že pp. Palacký a Pinkas do Wídně nepřijedau. Ctím přeswědčení jejich, wedle něhož ze stanowiska swého tak jednali; awšak i já jsem we zwláštním swém postawení wedle swého přeswědčení jednati a tudy setrwati musel, pokud jsem wěc již započatau neukončil. Byl jsem tím wlasti swé a mužům zawázán, kteři wedle mne a se mnau stáli. Důwěra w mé kollegy w Praze, že i oni další jakkoli možný pokrok w prospěchu wlasti s oka nespustějí, pak wlastní wědomí téhož záměru útěchu mi dodáwaly, že ač jinau cestau, přece k stejnému cíli s nimi kráčím. Náwrh, který jsem we srozumění několika pánů z Čech, z Morawy a Slezska učinil a wšemi jen možnými důwody zastáwal, w následujících hlawních článcích se zakládá. W oddílu I. „ o zemi “: 1. Aby práwa a ustanowení králowstwí českého jen potud za wyzdwižené se powažowaly, pokud se s ústawau říšskau i zemskau srownáwati nebudau. — Praha aby zůstala hlawním městem nerozdílného králowstwí a sídlem wšech zemských auřadů — meze králowstwí kromě zákona nezrušitelné a definitivní rozwržení země na kraje též změnění toho, moci zákonodární zůstaweno. 2. Oba národowé w této zemi aby měli stejné neporušitelné práwo k zachowání národnosti swé a užíwání jazyka w auřadech a u weřejném wyučowání. Spráwce králowstwí ( Statthalter ) aby byl muž záležitostí králowstwí českého a obojí řeči náležitě znalý. Auřady, kteréž se wztahují na díly země oběma národy obýwané, aby se toliko lidmi obau jazyků znalými obsazowati směli. Jak při uwedení wyučowání w obojí řeči znalosti jazyka přibýwati bude, má se na sněmu zemském čas po čase, na př. wždy w 3. roce w uwážení wzíti, kterak toto prawidlo prowedeno býti má a které snad wýmínky se připustiti mohau. W odd. II. „ o králi “. 3. Aby císař na krále českého býwal korunowán a jak on tak král. náměstník ( Regent ) při nastaupení wlády aby na ústawu zemskau přísahu složil. Zemský spráwce i ministerstwo říšské aby wedle wytknutých mezí swé moci za zachowání zákonů zemských a zemské ústawy sněmu odpowědnými byli. W odd. III. „ o záležitostech zemských “. 4. Tyto rozděleny jsau: a ) na zákonodárstwí úplné w jistých záležitostech, b ) zákonodárstwí w mezech zákonů říšských — w jiných — c ) zákonodárstwí we wěcech od říšsk. sněmu moci zemské zůstawených, d ) dozorstwí nad wykonáwáním zákonů zemských, e ) wyřknutí žádostí a potřeb zemských w záležitostech řísských, f ) spráwa jmění zemského a fundací w zemi. Při tom bylo úplně šetřeno náwrhu od konst. wýboru říš. sněmu. W IV. odd. „ o moci zákonodární “. 5. Tato přináleží sněmu společně s králem — oba mají práwo náwrhy činit. W odd. V. „ o sněmu zemském “. 6. Sněm zemský záležeti má ze 240 poslanců, kteříž se rozdělejí takto: 60 wolených od těch, kteří we wolebním okresu dohromady nejméně [ jednu třetinu ] wší direktní daně platí, 80 od nejlidnatějších měst a míst, 100 od ostatních obywatelů země. 7. Pro třídu nejwyšších kontribuentů má až do stálého rozwržení země na kraje a okresy ( kteréž se zákonem zemským státi má ) za okresy wolební posawadních 16 krajů a město Praha co 17tý slaužiti. Počet 60ti poslanců se pak dle lidnatosti na 17 krajů rozdělí, při čemž Praha s nejlidnatějším krajem za stejnau powažowati se má. Na 1 poslance musí w této třídě nejméně 25 skutečných woličů wypadnauti; žádný wolič se nepočítá wíce než jednau, totiž w 1 kraji a w 1 třídě; kdo tedy náleží mezi nejwyšší kontribuenty we wíce krajích, toho částka se nikde, kde on newolí, nepočítá, čímž pak nižší kontribuenti do té třídy nastupují. Podržení 16ti krajů při prwním wolení bylo potřebné, poněwadž jen w kraji celost direktní daně wyměřiti se dá a nowé rozdělení a wypočítání by brzké swolání sněmu nemožným učinilo. 8. 80 poslanců pro nejlidnatější města a místa mají být rozděleni: na Prahu 10, na místa s wíce 10.000 obywatelů po 2, na menší po 1, až celý počet wyjde. 9. Wolič we wšech třídách musí být nejméně 24 roků stár, w úplném užíwání občanských práw, a musí osobně i nesmí než w jedné třídě a na jednom místě w téže zemi woliti. Mimo to musí w 2hé a 3tí třídě buď wedle platu direktní daně nebo osobní wlastnosti práwo k wolení w některé obci králowstwí českého míti. Auředníci obecní, ač k wolbám w obci se nepřipauštějí, mohau na sněm woliti. Tuto částku daně jsme na nejnižší část daně domowní ( 40 kr. stř. ) wyřknuli, aby i majetník domku a každý řemeslník, který nejnižší daň z obchodu platí, w Čechách na sněm woliti mohl. Má to wšak řádu wolebnímu zůstaweno býti co wěc změnitelná. 10. Na sněm zwolen může býti w každé třídě, kdo 30 roků stár, po 5 roků občanem říše rakauské a w kterékoli třídě woličem jest. 11. Hlasowání při wolbě aby se dělo bud cedulkami tajně anebo austně před komissí — wedle ustanowení řádu wolebního. 12. Sněm se wolí na 3 roky, činí jednu komoru a každý rok w podzim má býti swolán do Prahy. 13. Kdož w trwání sněmu u weřejný auřad s platem wstaupí, má se opětnému wolení podrobiti. 14. Wyměření odškodnění pro sněmowníky z důchodů zemských budiž zůstaweno sněmu. K obmezení trwání sněmu na určitý čas jsme nikterak přistaupiti nemohli, poněwadž w zemích wětších, lidnatějších a dwěma národy obýwaných žádná lhůta určiti se nedá, ostatně zemi samé na tom záleženo bude, aby we wyjednáwání co nejrychleji se pokračowalo. Přirozené obmezení w tom záležeti bude, že sněm zemský w čas trwání sněmu říšského se držeti nemůže, který bez toho každé jaro se powolá. 15. Bude-li sněm rozpuštěn, má w 6ti nedělích nowý sněm se powolati. Žádný poslanec nesmí pro wyjádření swé we sněmu k zodpowídání potahowán býti. W odd. VI. „ o wýkonné moci “. 16. Cožkoli ministerstwo w záležitostech zemských w čas, kde sněm nesedí, nařídí, má jen prozatímní platnost a musí nejbližšímu sněmu s důwody a wýsledky předloženo býti; pakli sněm k tomu nepřiwolí, ztratí nařízení to swau platnost. W odd. VII. „ o zemském hospodářstwí “. 17. Aby daně zemské toliko zákonem zemským uloženy býti směly, aučet zemský aby se sněmu kladl a od sněmu náwrh každoroční byl zákonem stanowen. W odd. VIII. „ o zemském wýboru “ 18. Tento wýbor, jenž wšeliké záležitosti zemské sprawowati má, aby záležel z 12 audů od celého sněmu absolutní wětšinau, stejným počtem s 3 části zástupců wolen, při wyzdwižení neb odstaupení sněmu musí i wýbor odstaupiti. Wýbor musí být stále w Praze a bude placen, neplacená služba se nepřijme. Obor wšeho působení wýboru se ustanowí zemským zákonem na sněmu a má wýbor bezprostředně se spráwcem zemským we spojení státi. Oddělení IX. „ o změnách w ústawě zemské “ stanowí, že wšeliké změny w ústawě zemské prwnímu sněmu spůsobem obyčejného zákona zůstaweny budau, pozdější pak změny že toliko u přítomnosti [ tří čtvrtin ] poslanců [ dvou třetin ] hlasů se státi moci budau. Toť jest krátký nákres zásad, kteréž jsem pro králowstwí české buď nawrhowal buď zastáwal, ostatní méně důležité nebo zcela lhostejné ustanowení, které u wšech sněmů stejné býwají, zde neuwádím, aniž pak celau saustawu, k jejížto uweřejnění ani opráwněn nejsem, poněwadž ani newím, kterak rozwržena a konečně stwrzena 290 bude. Též připomenauti musím, že jisté zásady, na př. rozdělení zástupců na 3 zmíněné třídy w nezměnitelné již wyřčeny byly, w konsequenci s ústawau říšskau. Mě tedy wina nepřináleží w ničem, což snad mnohému nelíbiti se bude, aniž napřed říci mohu, zdaliž moje náwrhy zcela přijaty budau. Nikdo neudělá wíc než může — a wšak jen ať každý udělá to co může. Při wšem, cožkoli jsem pro králowstwí české zastáwal, opíral jsem se o to, že, má-li celost a jednota říše být usnadněna, tedy uherské i wlaské země w týž poměr k celku wstaupiti, každé zemi to dáno býti má, s čímž i tyto země se budau moci spokojiti, neboť kdyby privilegowaných zemí a národů déle stáwati mělo, byla by jednota a síla — alespoň pod wladau konstituční — pauhý sen. Konečně díky činím těm krajanům, kteří mne w tak těžkém postawení laskawě a mužně jsau podporowali, byť i práwě k jiným prácem a poradám do Wídně byli powoláni. Posléze jsme i o to wší mocí usilowali, aby sněm český nejdéle na začátku měsíce čerwna swolán byl. Zdaliž jsem, přestana býti poslancem na sněmu říšském, dobře učinil, zůstawuji sprawedliwému uwážení každého spoluobčana, jenž wlast swau upřímně miluje; chybil-li jsem, stalo se to w nejlepším úmyslu, a přeswědčení swé w ničemž jsem proto nezměnil. W Praze dne 26. března 1849. Dr. F. A. Brauner.


30. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Šosovské staré archiwy, Titulek: [Komentář], Autor: Havlíček, Karel
[ Komentář ] 1. Dod. Red. Za nynějších časů říká se: Já pán, ty pán, to jest zrowna tak jako se slawnému zemskému presidium dne 3. máje nelíbily naše Národní Nowiny, zrowna tak se nám, redakci Národních Nowin, nelíbilo zemské presidium, a jako ono nás neschvaluje, tak zrowna my neschwalujeme zemské presidium. Přijde jen na to, čí slowo wíce wydá, a pokusíme se od nynějška o to, aby naše slowo wíce wydalo, než slowo sl. zemského presidium. — — — — — — 2. P. páter Wotýpka, lokalista Tuchoměrský, jenž za onoho času obžalowal W. W. Tomka wšeobecný dějepis jakožto knihu arcikacířskau asi w 30. punktech, a tenkrát, když se wel. konsistoř Pražská k němu, P. Wotýpkowi, přidala, naší Matici oškliwý proces způsobil u gubernium, ba až we Wídni, konečně ale owšem i s konsistoří odmrštěn jest, tento welebný pán, jehož zásluhy jinák ztenčowati nechceme, také již snad od té doby, co o wěcech duchowních něco swobodněji píšeme, několik kacířstwí w našich nowinách wyhledal, a proto zrazuje obcím wenkowským, aby je neodbíraly. Máme jeho cedulku w rukau, kteréžto počátek zní: „ Rychtáři Tuchoměřický! Doslýchám, že odbíráte „ Národní Nowiny “ ‒ kteréž dosti drahé, a mnohým as welmi nesrozumitelné jsau. “ atd. atd. Že jsau nowiny drahé, wěřím, ale proč? proto že milostiwá wláda na nowiny uložila nesmírnau daň, ze 14 zl. stř. béře ročně pět zl. stř. daně, tedy wíc než třetinu. Jak by asi bylo wám, welebný pane! kdybyste ze swé lokalie asi 120 zl. stř. roční daně platiti musel? Že ale jsau nowiny nesrozumitelné, nemyslíme: jistě byste se tak pečliwě o to nestaral, kdybyste jist byl, že jim osadníci nerozumějí. Ostatně jsau nejen nowiny, nýbrž každý spis pro toho, kdo dříwe nic nečetl a o politice žádného zdání neměl, nesrozumitelné, ale musí míti z počátku trpěliwost, a nedá-li se odstrašiti, jistě za krátký čas wšemu wyrozumí. — — — — — —


29. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Venkov, Titulek: Z Příbrami, Autor: Havlíček, Karel
Wenkow. Z Příbrami. Myšlénka, kterauž p. Ferd. Kop pronesl, že se hornická akademie do Čech a nepochybně do Příbrami přenese, snad se w krátce uskuteční, aspoň silná k tomu swítá naděje. S wyššího místa předložena 252 již otázka, zdaby měšťanstwo a úřednictwo jak hornické tak městské zaražení takowého pro celé rakauské mocnářstwí důležitého ústawu s tau wýslownau wýmínkau, že se na ní německy přednášeti bude, wděčně přijalo. Wěc tato, jakkoli by na prwní pohled pro naše město byla welmi užitečná: přece ještě w jistém ohledu bedliwého uwážení hodna jest. Co se tkne měšťanstwa, toťby si owšem založením této školy welice pomohlo, dílem ubytowáním akademiků a jejich professorů, dílem poskytowáním strawy, obsluhowáním atd. Dejme tomu, žeby akademik jen 250 zl. w. č. ročně utratil, jaká to summa za rok, když se jen 40 akademiků w našem městě uhostí. Jak wyskočí pojednau cena domů, jak zplesají hospodští, řezníci, pekaři, krejčí, obuwníci a j. p. – Naproti tomu ohled bráti sluší na úředníky, zwláště podřízené, na praktikanty a předewším na horníky, jenž o drahotě wždycky dost trpí, třeba se jim procenta k jejich platu přidáwala. „ Již nyní “ – myslí mnozí – „ panuje u nás w Příbrami w potrawních wěcech wětší drahota nežli w Praze, co by potom nastalo, kdyby tolik stráwníků přibylo? přidat uvozovky na konci věty – W tom se owšem wšickni srownáwají, žeby po Šťáwnici žádné místo k založení hornické akademie nebylo tak příhodné jako Příbram, jelikož zdejší na stříbro a olowo bohaté hory tak wzorně zřízeny jsau, že sem každoročně znalcowé z dalekých zemí přicházejí, by se těm mistrným stawbám a strojům w dolích i při huti diwili; jen ta drahota, která by pro wětší počet lidstwa, jak se myslí, jistě nastala, rozchází mnohé tak, že swého hlasu proti zaražení toho ústawu pozdwihují. Jim na potěšení říkají jiní: Bude-li potřebí wíce obytů, přistawí se několik domů, a bude-li wětší konsumo, postará se zdejší městský úřad o to, aby se ještě tam na těch stranách, kde posud silnice razeny nejsau, jako ku př. k Zrůbku, cesty oprawily a sjezdnějšími učinily, aby se široko daleko, třeba na šest mil wzdálí, rozhlásilo, by sedlský lid obilí a jinau potrawu do Příbrami dowážel, což naší hospodářowé tím raději učiní, čím se wíce přeswědčí, že se w Příbrami wšecko dobře prodá a zpeněží. A co se tkne horníků, ti se dokonce hněwati nebudau, jestli jim stát pro wětší drahotu ( bude-li jaká ) platy jejich zwýší a nadlepší. Stane-li se tedy k wyhowění oběma stranám w zřízení této školy nějaká změna od Šťáwnické se lišící, jistě jen w tom záležeti bude, že – aspoň na počátku – jinochowé hornická theoretická ( skumná ) studia na ústawech polytechnických we Wídni, w Praze, w Hradci, w Brně, we Lwowě, w Inšpruku, kde komu nejblíž, odbudau, praktického ( wýkonného ) umění ale zde w Příbrami dosíci se wynasnaží. Beztoho musí se nyní stát wšelikých zbytečných autrat co nejmožněji chrániti, a tedy prozatím postačí, když se jen dwě poslední leta hornického studium do Příbrami přeloží. Samo sebau se rozumí, že, poněwadž škola tato pro mladíky wšech rakauských národů určena jest, mezi nimiž také walný počet Němců, jako: Rakušanů, Tyrolů, Štýrských ( aspoň z části ), Sasů ( ze Sedmihradska ) se nalezá, wšecky předměty německým jazykem, tak jako w Šťáwnici bylo obyčejem, přednášeti a wykládati se mají. Musejíť rakauští Slowané tak dobře jako Wlachowé i Walaši ( ze Sedmihradska ) w té wěci tu oběť položiti, že se pro docílení jednoty uspokojí, když se swým potřebným hornickým wědám w té řeči wyučí, kteráž jest tlumočnice nejbohatší a nejdokonalejší literatury, co se tkne hornictwí a wšech odwětwí jeho; neboť na tomto poli jistě Němci za našich časů mezi wšemi národy nejwyššího stupně dosáhli. Buďme sprawedliwí! – Nebyli to Slowané, ale Maďaři, jichžto fanatismus a wztek proti německé řeči Šťáwnickau akademii zkazil. A wšak budau toho jistě litowati! Rádi se podíwáme, jestli jim maďarčina jejich u twoření těch tisíc a tisíc názwů postačí w geognosii, mineralogii, strojnictwí, lučbě, hutnictwí atd. užíwaných. Jest jazyk náš k twoření slow jistě mnohem schopnější a ohebnější, a wšak kdyby se rázem počíti mělo těmto naukám w naší řeči wyučowati, w jakých nesnázích octli by se professorowé a posluchači jejich? Wyznejme se – u nás tyto wědy ještě z wětšího dílu ladem leží! – a že ještě hezky mnoho wody uplyne, než český horník swé wěci tak dobře a hbitě bude uměti jmenowati česky, jako nyní německy, to také prawda. Nikdo nemysli, že snad na potupu swého národu tato slowa píši. Wíť každý, w jakých jsme posud wězeli wazbách a okolnostech. Nyní teprwa došli jsme toho, že si weřejně swé nedostatky powědíti smíme jak w literárním, tak i w materiálním žiwobytí, by se jim znenáhla pomáhalo. Jestli w čem, w hornictwí nám jistě ještě mnoho důkladných spisowatelů schází, by se pole toto poněkud wzdělalo a zasilo. Předewším třeba starati se o wšestrannau hornickau terminologii, kteráž již dáwno w zapomenutí wešla ( ačkoli se ještě zbytečky dochowaly ), čehož Kořínkowy paměti Kutnohorské patrně dokazují, anto celý rejstřík hawířských slow wzadu položený nic jiného není, než pokažená, w ústech kowkopů posud užíwaná němčina. K twoření dobrých českých hornických slow hodil by se jedině ten, jenž sám wšestranně wzdělaný horník a hutník jest a w nářečích i slowanských wýborně se zná. Žeby nám nynější wzájemnost slowanská platně poslaužila, není, kdo by pochybowal. Tak na př. wíme, že w Bochnii a we Wěličce i nejsprostší dělník polský každau sebe menší a nepatrnější wěc, na dobýwání soli se wztahující, pojmenowati zná: jaké by tu hle bylo pro češtinu kořisťowání! Co řekneme dále o báních Kaukazských, Uralských a Sibiřských? Že k tomu potřebí pilnosti a bádání, že se takowá wěc ani za deset, ani za dwadcet let newyčerpá, samo sebau patrno. Dobře má p. Zahálka na Březowých Horách, že sbírá hornická slowa česká, kteráž náš lid ještě zná – a že netratí přitom trpěliwosti. – Čím se hlaub do wěd zabéřeme, tím se nutnější wyskytne potřeba české wědecké akademie, jejižto údowé netoliko žeby hlubokau učeností slynuli, ale také by o to hlawní péči míti musili, by se náš jazyk pro weškeré wědy dokonale wzdělal a wybrausil. S tauto akademií musilo by národní wyučowání we školách w úzkém spojení býti, jinák by slabé bylo její působení. Mnoho již na poli wědectwa dokázali naši spisowatelé ( oba pp. Preslowé, Staněk, Smetana, Šafařík, Amerling a j. ), a wšak ještě přeweliká práce pozůstáwá. Než netraťme mysli, jsauť tito pánowé posud na žiwě a Bůh nám jich několik podobných ještě wzbudí. Pročež nezbýwá nic jiného, než podrobiti se tomu nařízení, anebo spíše té žádosti, aby se na této nowé akademii pro wšecky posluchače - buďtež kteréhokoliw národu – německy přednášelo. Čechowé, ješto rownost jazyka českého s německým we školách a úřadech za prwní článek swé peticí položili, jistě se nikdy té třeštěnosti nedopustí, s jakau za našich dob Maďaři proti Šťáwnické akademii, že německá, zuřili, nahlížejíce, že tam, kde wíce od sebe rozličných kmenowců naukau poděleno býti má, jenom ta řeč za tlumočnici zwolena býti může, jíž přece každý student z wyšších škol rozumí – a také i budaucně porozumí – a ta jest w našich rakauských zemích německá. To wšecko na mysli uwážiwše, pronesli se pp. úředníci a měšťané Příbramští, že proti tomu nic nemají, když se na tom nowém ústawu po německu přednášeti bude, wědauce, že toto nařízení jediné ohled béře na uwedení potřebné jednoty, a nikoli aby se snad německému žiwlu nad jinau národnost přednost dáwala. Obywatelstwo Příbramské se již těší na ty bujaré jinochy, strakatau monarchii naši representující, že oni Příbram zwelebí a w celém okolí žiwot wzbudí weselejší. Měšťanstwo již zadalo prosbu do Wídně a také co nejdříwe tu wěc sl. Nár. Wýboru oznámí. Zdař Bůh! – – Národní garda Březohorská již zawedla české welení; Příbramská nechce dříwe začíti, až si Pražská národní obrana české komando zalíbí. Praha buď ostatním městům – wzorem. P. O. Dod. Red. My, ačkoli wždy o welebnost jazyka českéko starostliwí jsme, srownáwáme se přece tuto s p. dopisowatelem a s pány Příbramskými. Když tuto wyšší hornickau školu, na kterau se z celého šírého swěta scházejí mladíkowé, nemůžeme pod jinau než tauto wýmínkau míti w Čechách, dobře! Buď si tak! Wšak časem swým při ní wždy pro naše domácí praktické hornictwí a hutnictwí zwláštní český kurs zaweden býti může, bude-li země toho žádati.


27. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Novine Srbske o Pražských událostech, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Novine Srbske o Pražských událostech. Při Pražské bauřce objewilo se nejjasněji, odkud pocházelo wšechno Windischgrätzowo a Thunowo počínání, a to tím, že se celá aristokracie, jenž se tak horliwě ujala důstojnických míst w národní stráži, dokud se jednalo jen o porady a šerpy, najednau wytratila a zcela newiditedlnau učinila, jak wyšla prwní střelná rána; ale zwláště znamenitý je při tom wšem jednání hrab. Leona Thuna, presidenta gubernium zemského. Tento člowěk dokud byl mlad, jewil nejwětší horliwost pro lid, pro swobodu, pro prawau křesťanskau wzdělanost, on si hleděl získat důwěru Slowanů, učil se jich jazyku, studowal jich dějepis a literaturu, a tak se chowal, že se wšichni wlastimilowní Slowané nadáli do něho míti člowěka welmi blahomyslného, který poslauží wlasti swé české co prawý syn, a Slowanstwu co prawý člowěk, bratr a křesťan; ale pokažený wzduch Wídeňského dwořaninstwa a družstwo Haličských inquisitorů, s nimiž napotom mnoho let byl žiw, zdá se že udusily w srdci jeho blahomylsné a wysoké ony záměry čistolidské a čistokřesťanské, jenž za jeho mládí w pobýwání s mladými Slowany národu swému se zcela oddawšími jej pronikly, a on se přetwořil w prawého aristokrata a bürokrata Metternichowy školy, tak že nesklamal jen tolikeré krásné w něj kladené naděje, ale že i na čin zrádný zleužil důwěru nepodezřliwých a prostosrdečných Slowanů, že rozehnal sněm slowanský, s nejblahomyslnějším aučelem w Praze se shromáždiwší, tak že se zdá nepochybné, že Windischgrätz a Thun celým swým činem aučelili proti českoslowanským wlastimilům a proti slowanskému sněmu, nejwíce proto, že wlastimilowé ti a ten celý sněm weskrz swobodomyslně si počínali, a ti chtěli w Praze a w Čechách učiniti střed a trůn aristokracie a bürokracie rakauské; ale dá-li Bůh a štěstí junácké, nepodaří se jim to! Sluší ostatně wšem Slowanům wěděti, že jsau Maďarowé i při těch žalostných Pražských událostech důležitý a znamenitý úkol hráli, a že jejich slepá mrzkost, jejich auhlawní nepřátelstwí proti Slowanům mnoho bylo příčinau celého toho neštěstí; neboť se před tím maďarští ministrowé jak we Wídni tak i w Insbruku s kamarillau aristokratickau radili wší silau proti českým Slowanům a proti slowanskému sjezdu, a w Praze samé prwní ručnici, která dala znamení, že se počne boj, wypálil na wojsko jeden mladý maďarský špehaun s okna hostince u Modré hwězdy, kde polští audowé slowanského sněmů nejwíce byli bytem; wojáci hned jsau wolali: „ Poláci na nás střílejí! “ a začali se sápat. Tak dosáhl onen Maďar pekelný swůj záměr proti Slowanům hanebnau lstí, neb od té chwíle nastal krutý boj. — Dále se objewila jasně běsná zlost Maďarů proti Slowanům i w tom, že husaři nejwíce zajaté bezbranné Slowany mučili a s nimi nejzlobněji nakládali. Jistá wěc je, že Maďaři usilowali překaziti již předkem slowanský sjezd.