2. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Z Moravy, Autor: Havlíček, Karel
Z Morawy. K wůli porownání zde podáwáme zřízení sněmu morawského, aby každý z porownání poznati mohl weliký rozdíl mezi sněmem českým a morawským. Základ prozatimního zřízení budaucího sněmu zemského w markrabstwí moravském dle usnešení pánů moravských we shromaždění dne 27. dubna 1848. 1. Uzawřené od pánů stawů dle potřeby času nowé zřízení zemského sněmu morawského, w němž zastaupen býti má národ i wšeliké interessy země na základu woličstwí i wolitelnosti co možná nejširším, bude co provisorium trwati tak dlauho, až sněm říšský se usnese a o přiměřených času proměnách posawádního zřízení zemského, kteréž mu sněm zemský takto sestawený předloží, a až se dle toho usnešení swolá definitivně ( konečně ) zřízený sněm zemský. 2. Morawští stawowé záležejí ze čtyr oddělení, činících jednu komoru, totiž: a ) ze zástupců welkých gruntů čili statků; b ) ze zástupců obcí městských; c ) ze zástupců obcí wenkowských; d ) ze zástupců c. k. university Holomaucké. 3. Za welkau majetnost gruntowní powažuje se wšeliké panstwí a statek, w morawské desky zemské neb desky manské wložený, jestli s nim spojeno prowozowání práwomocnosti patrimoniální. Každý držitel po meči jednoho neb wíce w desky wložených panstwí neb statků má na sněmu hlas virilní, a může jej dáwati buď sám, aneb jestli w tom 194 nějaké překážky, na jeho místě nejbližší zákonní čekanec. Taktéž zastupuje držitele statku nejbližší příbuzný po meči, jestli statek, s nímž spojen jest virilní hlas, w drženi osoby ženské neb osoby nezletilé. Jedna a tatéž osoba nemůže zastupowati wíce hlasů virilních. Stawowstwí není při osobě, nýbrž při statku. Aby někdo mohl míti hlas virilní při sněmu zemském, potřebí, by byl: a ) w auplném požíwání občanstwí rakauskéko; b ) auplně způsobilý k zastáwání práw swých; c ) zachowalý, t. j. nebyl býwal odsauzen pro zločin jakýkoliw, ani pro těžký policejní přestupek, wykonaný ze zištnosti; d ) by měl plných 24 roků wěku swého. Wíce spoludržitelů panstwí neb statku ustanowí zástupce jednoho ze sebe. Při panstwích a statcích, jenž jsau w držení klášterů, má hlas a místo předstawený, při statcích pak, jenž náležejí korporacím neb obcím, posel, jejž si korporace neb obce samy swobodně wywolí; musí wšak míti swrchupsané wlastnosti. Jako wýminkau a bez wšeliké důslednosti wzhledem prawidel wyslowených zůstanau důstojníci zemští na čas tohoto provisorium we swé aučinnosti a swých práwech. 4. Při zastaupení obcích městských a wenkowských bere se za základ lidnatost, majetnost a intelligence ( rozumnost ). a ) Každé králowské město pošle nejméně jednoho, má-li ale wíce obywatelů než 3000, tolik poslů, kolikrát se počet obywatelů dá třemi tisíci děliti, při čemž se na zlomky nehledí. b ) Města wenkowská se 3000 obywatelů pošlau po jednom, mají-li ale swau wlastní práwomocnost ( magistrát ) a méně než 3000 obywatelů, dwě dohromady po jednom poslu. Divisor 3000 platí též při městech wenkowských, jenž mají wíce než 3000 obywatelů, byť i neměli wlastní práwomocnost; jakož se zlomky i při nich nepočítají. 5. C. k. universitu Holomauckau bude zastupowati následujících pět audůw: a ) rektor magnifikus, jenž toho času bude; b ) posel od každé z tří fakult a lékařsko-hojičského studium; c ) tito čtyři poslowé musejí býti professoři neb graduowaní audowé fakulty. 6. K zastaupení ostatních, w předešlých článcích nezastaupených tříd lidu pošle se na 15.000 z obywatelů jeden zástupce. Z obywatelstwa wylaučejí se obywatele měst zwlášť již zastaupených, a pak se wypátrá lidnatost a wypadající dle ní počet zástupců podlé krajů. Wolení děje se podlé dekanátů. Způsob wolení. We městech, jenž mají práwo woliti wlastní zástupce, wolí se na každých 200 obywatelů jeden wolič půwodním wolením, a kollegium woličů čili woličstwo takto zřízené wolí posly. W okresích dekanátních wolí se podlé obcí. Každá obec, jenž má přes 300 obywatelů, wolí jednoho woliče; menší obce wolí s nejbližší obcí společně. Wětší obce wolí na každých 300 obywatelů woliče, tedy tolik woličů, kolik jich wypadá, když se dělí lidnatost obce třemi sty, při čemž se na zlomky nebere ohled. Místo k wolení krom měst samostatně zastaupených ustanowí krajský auřad, kterýž i wolení řídí. Aby někdo mohl býti wolitelem, jest potřebí wůbec, by byl: a ) w auplném požíwání občanstwí rakauského; b ) fysicky plnoletý; c ) auplně způsobilý k zastáwání práw swých; d ) dobře zachowalý, t. j. by nebyl býwal odsauzen wůbec pro zločin jakýkoli a pro těžký policejní přestupek, wykonaný ze zištnosti; e ) usedlý nejméně rok ( maje statek aneb přebýwaje w okresu wolebním ); f ) samostatný ( pročež wylučují se čeledínowé, osoby podělowané chudým penízem, dělníci we fabrikách, towaryši a učenící ). Zwláště potřebí: 1. by platil daň direktní ( gruntowní čili kontribuci, domowní neb wýděleční ); 2. by se wykázal, že má 200 zl. stř. stálého ročního příjmu, nebo 3. by se zwláště zanášel zřízením obecním; za tau příčinau jsau wolitelowé beze wšeho censu ( wyměření platu ): a ) audowé wýboru obecního; b ) předstawení a spráwcowé ústawů obecně prospěšných; c ) farní duchowenstwo wšelikého wyznání a weřejní učitelowé, neb d ) intelligence ( rozumnost ), oswědčená stupněm doktorským učených fakult ( též beze wšeho censu ). Aby někdo mohl býti wolen za posla, musí: 1. býti sám wolitel, ne wšak práwě w tom okresu, kde se wolí, nébrž wůbec, a musí míti wlastnosti, kteréž se k woličstwí w Morawě požadují; 2. musí býti plných 30 roků starý. Poslowé nesmějí ani od woličů ani od koho jiného přijmauti instrukci k jednání sněmownímu. Toto prozatimní zřízení Morawského zemského sněmu, 27. dubna 1848 uzawřené, ztwrzeno jest od ministerstwa dle oznámení pana ministra wnitřních záležitostí od 10. kw. t. r., následkem čehož se prwní sedění provisorně sestaweného sněmu zemského ustanowuje na den 31. kwětna b. r. w král. hlawním městě Brně. Jednotliwí audowé sněmu nebudau se swoláwati. Řád wolení a instrukce nalezá se w tisku a co nejdříwe se oznámí. Audowé sněmu wyzýwají se, aby nejdéle 30. kw. 1848 w Brně se wynalezli a oznámili jméno i příbytek swůj w stawowském presidiálním kanceláři w dikasteriálním domě. W Brně, 16. kwětna 1848. Dod. Red. Každý již widí snahu odrodilých pp. stawů morawských, aby totiž hodně swých alířowaných Němců na sněm dostali; město Brno ( německé ) pošle 15 deput., kdežto Praha třikrát tak weliká jen 12 na náš sněm wysílá. Dále pozorujeme nesprawedlnost nesmírnau w tom: že každý majitel panstwí na sněmu sedí, třeba jen 200 neb 20 duší měl, kdežto poddaní jen na 15.000 duší jednoho posílají. Powšimněte si toho, bratři Morawané! jak s wámi waši pp. stawowé chytře zatáčejí. Proto asi se tak bojí spojení Morawy s Čechy, žeby již takowé chytré spády w Čechách lepšího odporu nalezly.


24. červen 184, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Události Pražské v týdnu po sv. Duchu 1848., Autor: Havlíček, Karel
Události Pražské w týdnu po sw. Duchu 1848. Nemohu zde podati auplný popis wšeho, co se přihodilo, dílem proto, že jest tuze mnoho a že ještě ani sami wšechny podrobnosti auplně newíme, dílem ale, a hlawně z té příčiny, že nejsau nyní časowé u nás, aby každý prawdu snesl. Jenom nejhlawnější události zde po sobě wyprawím, zanecháwaje si ostatek na dobu přízniwější, až se wášně drobet ochladí. Rozšířují se ale nejen zde w Praze, nýbrž i w celé zemi a za hranicemi nejpodiwnější a nejhanebnější powěsti o tomto powstání Pražském, tak že, slyše tyto ošemetnosti, poctiwý člowěk až trne. Bůh a sprawedlnost ( ne obyčejná kancelářská, ale ta sprawedlnost, která bez zákonů psaných sídlí od přirozenosti we srdci lidském ) pokárají hanebníky, kteří ďábelskými prostředky snaží se uškoditi našemu ubohému slowanskému národu. Lež každá padne konečně na hlawu tu, z které wyšla, a prawda nezůstane wěčně tajna; konečně práwě tímto na cti utrháním se jenom našemu národu prospěje. Předně se našim německým krajanům prawilo, že to bylo spiknutí Čechů proti Němcům, a jsau i w Praze hlupáci, kteří wěří, že Čechowé chtěli zde w Praze 17.000 lidí, prawím sedmnáct tisíc lidí ( německých ) wymordowat, a že se našly auplné katalogy těch ke smrti určených obětí; na domech byly prý již známky, kde se má zabijet ( a w Praze byli we wšech domech Češi i Němci pohromadě! ) ba na Malé straně wyprawuje se ubožátkům měšťanům zrowna, kdo jejich domy již dostati měl, až oni by byli pobiti býwali. W Museum že se našlo mnoho jedu připraweného pro Němce a píky Swornosti že byly jedem kaleny. Chtěli prý jsme my Čechowé udělat republiku, ale což jen republiku, chtěli jsme se ještě také kromě republiky poddat ruskému cáru, a wywoliti si kromě republiky a kromě ruského cára ještě také českého krále, a to ne jednoho, nýbrž pět najednau, a sice: p. Fastra, bar. Villaniho, knížete Lubomierského, hrab. Bukwu, bana chorwatského Jelačiće, newím wěru jestli do zásoby nebo aby se we wládě střídali. We Wídni rozšířena byla powěst, že Čechowé w Praze Němce chytali, a když jich několik set pohromadě měli, do Wltawy je házeli!! Chytřejší z našich nepřátel připisují celé to powstání slowanskému sjezdu, ubezpečujíce, že jsme se tam w Museum o tom powstání radili a počátek weliké slowanské říše učiniti zamýšleli, a že wšechny spisy o tom ( weliké balíky ) jsau již w rukau wlády. Takowé lži ( a co se jich ještě přimluwí! ) budau nyní o nás kolowati we swětě, a mnoho času uplyne, než je wšechny wywrátíme. Sama wláda nyní na hradě Pražském pátrá po nějakém prý strašliwém spiknutí proti dynastii a proti Rakausku a drží tam weliký počet uwězněných wšelikého druhu, tak že již podle této rozmanitosti uwězněných patrně widíme, že jest wláda we omylu. Wláda naše wždycky buď snad z hrdosti, buď z newšímawosti na nás tak zwané wlastence hleděla skrze bělmo, a newzala si nikdy práci poznati nás, naše tendence, naší silu, naše smýšlení. Bylo to wěru mnohokrát k smíchu a k pláči, jak málo za starých časů sama sl. policie o nás wěděla, a nebyl snad ani jeden auředník, který by byl naše české časopisy čítal a pozorowal tendence jejich. Proto wláda ráda wěřila každému klepu, každé strašliwé historii, kterau jí některý německý šosák wyprawowal, jenž sám o nás takowé asi wyobrazení měl, jako babičky o 12 raubířích. „ Die Czechen, die Czechen, die Ultraczechen, die Czechomanen! " býwalo těžké wzdychání. Co neznáme, toho se bojíme, a tak se stalo z nás poznenáhla strašidlo, kterým se plaší staré děti w Čechách, na Morawě, w Uhřích, w Němcích a zwláště we Wídni. Přece ale bude mnohý wěrný našinec na wenkowě we strachu o nás zde w Praze a o naši wěc. Nemějte žádných starostí, celé to neštěstí Pražské nebude wěci české nic škoditi, leda by snad z něho powstala reakce, což ale posawad s jistotau říci nelze. Co se welikého spiknutí proti císaři a dynastii týče, o tom buďte ubezpečeni, že žádné nebylo, když prawím žádné nebylo, myslím tím, že jsme my ( a kdo jsme my, to wíte ) žádné neobmýšleli a obmýšleti nemohli; jestli snad někdo jiný, třeba zdejší Sicherheitsverein o nějakém spiknutí wí, jest jeho wěc, aby to wypátral a winníky do náručí sprawedlnosti uwedl. Můžeme tedy směle očekáwati konec toho welikého wyšetřowání na hradě Pražském. Prawdiwý půwod a příčina celé té Pražské wěci jest osoba knížete Windischgrätze, zdejšího komandujícího. Známo bude, kterak we Wídni proti tomuto generálowi panowala zášť, která se pak w časopisech Wídeňských až k nám dostala, jmenowitě tenkrát, když kníže ten wrátil se z Wídně do Prahy za komandujícího. Tenkrát práwě také weliký počet šlechty Wídeň opustil a tenkrát byli jsme w národním ohledu w nejwětší protiwnosti s Wídní. Tu se Čechům a Pražanům od Wídeňských nesmírně předhazowala reakce ( zpátečnictwí ), což jest za našich časů nejwětší nadáwka. Tuto nadáwku si mnozí u nás zwláště mládež tuze k srdci brali, neboť zapomněli již, že nám nedáwno před tím ti sami nadáwali republikánů a že se jim tedy jenom o nadáwku jednalo. Zášť proti komandujícímu generálowi wzrůstala wždy wíce a podpalowána byla ještě rozmanitými wojenskými příprawami, jako silnými patrolami, obsazením Wyšehradu, zawážením děl do kasáren a t. d. Tak se rozmnožowala nechuť mezi wojskem a obywatelstwem a strašliwá nedůwěra zmocnila se wšech myslí: reakce, reakce šlechty a wojska! mlupo zřejmě mělo být „ mluwilo se po “ celém městě. Dne 11. na hod boží Swatodušní wyšel následující plakát na rozích zhusta nalepený: Obywatelé i spoluobčané Pražští! Již delší čas stáwají se w našem hlawním městě po tajmu w noci wojenské příprawy, které w nejwětší starost nás uwáděti musí. Celé batterie zawáží se w noci na místa, kdežto patrně proti městu samému stojí, totiž na Wyšehrad, na Petřín, do kasáren na Josefském place. Garnisony naše a polská zasílají si weřejné dopisy 226 obsahu takowého, že prý nynější přepiatost civilního lidu déle se trpěti nesmí atd. Totoť ukládá studentské legii swatau powinnost, co nejsilněj a wší prozřetedlností každému pokušení se reactionářůw odolati. Pročež wysílá dnes deputací na zdejší generální komando, aby se wydobylo powolení následowních článkůw: 1. Wydání 2000 kusů ručnic a 80.000 kusů ostrých patron pro legii studentů. 2. Wydání jedné auplně wystrojené batterie pro studentskau legii. 3. Odwezení tajně a w noci wywežených batterií z Wyšehradu, z Petřína a jiných podezřelých míst. Posuďte, obywatelé a spoluobčané Pražští, zdali žádosti naše prawé jsau! Důwěřujeme se w podporu Waši, i prohlašujeme se, že my též Wás celau mocí podporowati budeme, poněwadž přeswědčeni jsme, že potřebu tuto uznawši, stejné přání projewíte. Od spoluaudů deputace: Dra. Sladkowského. Jaroše. Čermáka. Dra. Bruny. Noaka. Wojsko a někteří jiní lidé počali jej trhati a seškrabowati, a již proto strhli se mnohé hádky. Wšude byly zástupy lidu, studentstwo shromažďowalo se, a deputace poslaná k arciknížeti Karlu Ferdinandowi dostala za odpowěď, že J. W. C. již w té wěci žádné moci nemá, a u komandujícího knížete Windischgrätze nedostala deputace od raddy městské a od studentstwa wyslaná též žádné upokojující odpowědi. Držela se tedy welmi četná schůzka w zahradě Sw.–Wáclawské, kdežto ustanoweno jest mezi jiným, aby na druhý den na Koňském trhu weliká demonstrace pod jménem sbratření se učinila, kdežto se wšichni neozbrojeni dostawiti a swým welikým počtem reakci zastrašiti mají. Dne 12. ráno wyšel tento plakát: Oznámení. Ta okolnost, že před několika dny děla na Wyšehrad a do kasárny u sw. Josefa přiwežena byla, zawdalo příčinu u měšťanstwa obáwání powzbuditi a zemské řízení z reakcí ( ohledů zpátečních ) winiti. Na Wyšehradě se wšak toliko ona děla po ukončení spráwy pewnostenské w tamější zbrojnici uložila, kteráž k řádnému ozbrojení takowéto pewnosti náleží, a následowně tam zůstati musejí. – Do kasárny u sw. Josefa byla wšak po wojenské přehlídce některá děla bez přípřeží bez mužstwa k nim patřícího wýhradně jen proto uložena, aby se při opětných podobných případnostech obtížný příwoz z Hradčan i odwoz tamtéž uspořil. Poněwadž jiná příčina, tato děla zde ponechati, před rukama není, pročež se komandující generál kníže Windischgrätz odhodlal žádosti Pražského měšťanstwa, purkmistrem a raddau městskau přednešené, za zprostředkowání zemského presidium w tom způsobu wyhowěti, že ona děla z kasárny sw. Josefa odstraniti a na jich obyčejné místo na Hradčana zpět odwezti kázal. Uwáděje toto pro upokojení weškerého obecenstwa we známost, žádám snažně wšech přátel míru a prawé konstituční swobody, by se nedůwodnými důmínkami drážditi nenechali. Konstituční swobodu, již náš nejmilostiwějši císař swým národům uděliti ráčil, swatě zachowati, káže čest a powinnost auřadů; ale spolu i také tu samu hájiti proti každému nebezpečenstwí. Kdo w plnění této powinnosti reakci poznáwati se domníwá, nelze jej přítelem swobody a wlasti nazýwati. Český sněm náš již tak na blízku, a i říšský jest w brzce k očekáwání. Taužebně očekáwá wlast od něho utwrzení mladé swé swobody, spolu i nowau, jarobujnau twářnost. Kráčejme spojeně s obapolnau důwěrau tomuto krásnému cíli zákonní cestau w austrety, a přičiňme se, pokoj a swornost mezi sebau zachowati, jenž až posud mezi námi panowaly, kteréžto nejen wšem třídám obywatelstwa ke cti slouží, ale i w celém králowstwí jich nejwýš potřebí jest. W Praze dne 12. čerwna 1848. Hrabě Lew Thun, c. kr. guberniální president. Na Koňském trhu držela se před sochau sw. Wáclawa pobožnost ( ne slowanská mše, jak mnozí prawí a sám hr. Thun we swé auřední zpráwě wyprawuje ) a weliký počet lidstwa byl tam shromážděn, nejwíce beze zbraně, mnozí se šawlemi po boku jak obyčejně, žádný s ručnicí. Odtud táhlo se pokojně domů rozličnými stranami a jeden zástup okolo generál. komanda se zpěwem. Tam ale wojsko proti lidu wystaupilo, newíme z jaké příčiny ( mnozí wyprawují, že pro pereat neb jinau urážku proti knížeti pronešenau ), střelilo se od wojska a bodalo se, několik osob poraněno jest ( jmenowitě jisto jest, že techniku jednomu ucho uťato jest ), tu powstal křik, traubení a bubnowání na poplach, ulice počaly se zatarasowati, dlažba se trhala na tarasy a rozličné staré nářadí, trámy, prkna, sudy atd. házely se na barrikády. W krátkém čase bylo celé město, ani Malau stranu newyjímaje, zataraseno, a nejwíce na Starém městě, kde stála takřka barrikáda na barrikádě. Křik a běhání wšude po městě, brzy na to střelba z ručnic na Příkopí atd. Tuto byla doba, kdeby bylo náležité wystaupení národní gardy dle powinnosti její mohlo zameziti weliké neštěstí; kdyby byla garda mezi wojsko a lid byla wstaupila, wojsku nedala stříleti a sama se na mírné cestě byla postarala o rozumné ukončení wěci. Ale národní garda neukázala se nikde – a nespatřili jsme ji od 12. — až zas po bombardowání, kdežto začala opět obyčejnau službu swau — nočních patrol a policejních dohlídek. Může být, že tyto řádky mnohého urazí, ale míníme zde gardu w celosti a ne jednotliwé osoby — a swědomí naše nedowoluje nám jinák psáti. Zatím tedy začal se wšude boj a brzy také počaly nesmírně hojné rány z děl strašiti město. Wšechny hlawní stráže dobyty jsau od lidu a roztlučeny dle možnosti. Hlawní sídlo boje bylo okolo generálního komanda a w Kolowratské střídě. Tuto musíme oprawiti zpráwu mnohých neprawau, že totiž z oken Národního Museum stříleno jest na wojsko a že Museum šturmem dobyto jest. Jsauť swědkowé sausedé protější, kteří odpřisáhnauti hotowi jsau, že z oken musejních ani jedna rána nepadla, a že wojsko Museum newyšturmowalo, toť každý zdrawýma očima podnes na domě Musejním widěti může, neboť by na sobě musel míti známky toho wyšturmowání. Wpuštěno tam jest wojsko a pobralo tam we strážnici Swornosti zbraň atd. Na Kolowratské střídě ale jak z barrikád tak z oken hojně se střílelo, ale ranami z děl rozbořeny jsau barrikády. Odpoledne zastřelena jest kněžna Windischgrätzowa, od koho newí se, ale w celém městě rozšířena byla powěst, že jenom omylem jí tato rána zasáhla. Syn knížete též silně poraněn jest. Hrabě Lew Thun chycen jest brzy odpoledne na barrikádě w Jezowitské ulici od studentů, a kromě některých urážek hned při postížení držán jest w počestném wězení w Klementinum, které bylo jako střediště celého powstání a mělo posádku studentstwa a ozbrojeného lidu. Chowal se neohroženě a neustupně w tomto nebezpečenstwí. Zatím trwal boj wšude zuřiwý až do noci, a wojsko zmocnilo se Koňského trhu, celé Kolowratské střídy, Nowých alejí až k řetězowému mostu, neboť se nešetřilo kartáčů a kanonowých kulí do barrikád. Wojsko samo střílelo nejwíc po čepicích studentských a Swornosti, lid zas po důstojnících, a prawí se wšeobecně, že mnohem wíce od wojska padlo než z lidu, což prawdě podobno jest, protože wojsko wíce wystaweno bylo na rány a že lid lepší střelnau zbraní opatřen byl, jmenowitě dobrými štuci, kterých mnoho podala zbrojnice Kolloredská. Wojsko učinilo w domech, do kterých se dostalo, welikau zpaušť, jmenowitě ale w Celetné ulici, a skoro wšechny okna wystřílena jsau, tak že po ulicích wšude sklo pod nohami zwučelo. Bohužel padlo od ran wojska mnoho neozbrojených lidí, kteří se práwě na ránu přihodili; mnoho též rozličných osob schytáno jest, a se studenty chycenými beze zbraně zle se nakládalo, tak že často mnohý tichý student snad jen pro swau čepici trpěti musel. Staré město a horní Nowé město bylo w moci powstalých. 13. w auterý zmocnilo se wojsko jedné strany Staroměstského náměstí a z oken střílelo hojně na rynk, a hlawni sila powstalých byla na barrikádě mezi welkým a malým rynkem. Wojsko mělo již wšechny brány we swé moci, a může se říci, že tento den a středa dosti mírně přešly bez welkého krweprolití. Powstalí čekali ustawičně na pomoc z wenku, že snad na tu střelbu lid se ku Praze potáhne, a nosily se rozličné powěsti tu o tolika tisících, tu o tolika, ale wšechno beze skutku. Weliký počet jihoslowanských audů slowanského sjezdu wypowězen jest z Prahy, a někteří, jako kníže Lubomírski, mocí wypraweni jsau. Zatím propuštěn jest hrabě L. Thun dobrowolně, protože se očekáwalo, že on jakožto prwní spráwce země, pod kterým i wojenská moc postawena jest, nějaké narownání učiní. To se nestalo, ale hned wečer téhož dne wyšla od něho následující auřední ohlášení: Obywatelům města Prahy. Jsa od wčíra poledne od studujících držán w zajetí, jsem dnes wečer opět na swobodu propuštěn. Mezitím se udály wěci přehrozné. Až posud jsau ulice města četnými barrikády uzawřeny, a bylo mi i sděleno, že studující i měšťané posly na wenkow wyslali, selský lid sem ku pomoci přiwolati. Občané Pražští! chci k ujišťowání wíru přiložiti, že mnohé z těchto barrikád jen w tom aumyslu stawěny byly, jakoby jich třeba bylo, Wás před nezaslaužilým autokem chrániti, a že nyní nahlédnete, že město i celá země náramné bídě wstříc kráčí, jestli pokoj co nejdříwe uweden nebude. Hned po mém propuštění komandující generál kníže Windischgrätz wojenské aučinkowání zastawil. Aby se k pokoji města, celé zemi welmi potřebnému, co nejwíce dopomohlo, zapomínám na wšecku urážku, kteráž se zemskému řízení w mé osobě stala, jakož i to, čímž pokoj města zrušen byl, jakž se zde až posud nikdy nestalo, promíjím. Budiž wšestranně odpuštěno a zapomenuto, a wystříhejte se dle možnosti wšech urážek i dráždění. Důtkliwě Wás wybízím, abyste skutkem dokázali, že Wám na tom oprawdu záleží, opět mír městu zaopatřiti. Tento důkaz musí ale předewším w tom záležeti, že ihned posud stojící barrikády odklidíte. Pod tau wýmínkau, že to hned ráno oprawdowě započnete, a nebude-li zatím na wojsko w městě aneb od wenkowanů, bezpráwně sem přiwolaných, dorážíno, čímžby wojsko opět k uchopení zbraně nuceno bylo, ručím Wám za to, že od téhož samého nic nepřátelského wíce proti Wám předsewzato aniž obzwláště na město stříleno nebude, a že wojsko, jak mile barrikády odstraněny budau, nazpět do kasáren ustaupí. Zdejší studující i jiní bezauhonní obywatelé Pražští, kteříž 12. a 13. t. m. zatčeni byli, aniž se obzwláštního nějakého přečinění winnými stali, budau tudíž na swobodu dáni. Pro Waše wlastní blaho uposlechnětež tohoto mého wybídnutí, nechte sobě sami na tom záležeti, abyste těch, kteří by snad dosti zaslepeni býti měli, nechtíti barrikády odstraniti, k tomu přiměli, neboť jen tím mohau wždy smutnější následky déle trwajícího wálečního stawu od Wás a Wašich přináležících wzdáleny býti. W Praze dne 13. čerwna 1848 wečír. Hrabě Lew Thun, c. k. guberniální president. Milí wenkowané! Byliť jste wšelikými osobami wybídnuti, spěchati obywatelům Pražským k pomoci, aneb se domníwáte snad z wlastního pudu, že zde Waší pomoci zapotřebí jest. Musímť Wás přísně warowati před každým pokusem, chtít do města wraziti. Waší pomoci není zde zapotřebí, ješto pokoj a pořádek od obywatelů Pražských samých zjednán bude, a opowážili-li byste se, chtíti sobě průchod do města mocí opatřiti, upotřebilo by se k Waší wlastní weliké škodě zákonní moci proti Wám. Uposlechnětež tedy mé otcowské raddy, nawraťte se zpět pokojně do swého obydlí a pečujte o to, aby u Wás doma pokoj a pořádek rušen nebyl. W Praze 13. čerwna 1848 wečír. Hrabě Lew Thun, cís. král. zemský president. Tato ohlášení mnohem později došla k wědomosti lidu. Téhož dne jat jest hrabě Wojtěch Deym od wojska na Malé straně a dán do wězení. 14. we středu přijela dworní komisse z Wídně, býwalý komandující w Praze hr. Mensdorf a p. dworní radda Klecanský, mužowé wážení. Co jednali, s jakými těžkostmi celé jejích postawení spojeno bylo, o tom nyní posud prawého swětla nemáme, časem swým se ale snad wšechno wyjasní. Powstalci wydali některá ohlášení žádostí swých, a sice: 1. kníže Windischgrätz ať hned město opustí; 2. wojska ať w Praze jen tolik zůstane, co na osazení stráží newyhnutelně zapotřebí jest, které pak jak we městě tak na branách společně od wojska s měšťanstwem a studentswem obsazeny budau; 3. aby hned provisorní wláda, jakožto národu odpowědné ministerstwo we jménu J. M. císaře a krále našeho samostatně zem českau říditi počala, — jakož i prowolání 227 k lidu wenkowskému, aby Praze ku pomoci přišel. Awšak nebylo žádného průchodu do města leč přes přewoz na Podskalí, a okolo města wšude bylo rozestaweno wojsko, zwlášť jízda, a co se na rozličných místech za branami dělo, o tom posud wědomostí nemáme. Zatím propuštěni jsau mnozí ze zajetí u wojska. Za noc mezi středau a čtwrtkem odebralo se weškeré wojsko z Nowého města za Wltawu na Malau stranu; most řetězowý, jenž byl až posud od wojska silně obsazen i děly opatřen, opustili wojáci, sházewše wšechny dřewěné mostownice do wody, tak že bylo spojení mezi Malau stranau a ostatní Prahau úplně zrušeno. Wědělo se sice již po celý den o tom, že se wojsko k odchodu hotowí, ale myslilo se, že wůbec město chtí opustiti, aby dworní komisse opět pokoj zawésti mohla. Ráno tedy najednau bylo Staré i Nowé město bez wojska; počet ozbrojených hrdin we mestě rozmnožil se neslýchaně, weliký počet národní gardy objewil se a tak se chowal, že jest posawád těžko powědíti, drželi-li s powstalými nebo přišli-li jen pro zachowání pořádku. Najednau se ale ráno otewřely wšem oči, na wšech příhodných místech Malé strany stály děla, a ráno we čtwrtek 15. o osmé hodině počalo wojsko házeti na Prahu granáty a kartáče a šestiliberky, což až do 12. hodin trwalo. Nejwíce padaly kulky na kolej Klementinskau, na nábřeží a wůbec na Staré město, odkud také přes řeku ze štuců se na wojsko střílelo, jmenowitě na dělostřelce. Malá strana přetwořila se w prawý tábor, a králwský hrad stal se hlawním kwartýrem, we kterém sídlelo welitelstwo wojska a p. hr. L. Thun. Boj byl nyní welice nestejný – kanony proti ručnicím – a každý již předzwídati mohl konec. Postawení wojska na Malé straně bylo pewné, nepřístupné, a proti bombardowání nemohlo se město nikterak udržeti. Šla deputace do zámku wyjednáwati, kdežto i dworní komisse přítomna byla. Nawrátiwši se tato deputace, přinesla následující wýsledek, který brzy ohlášen jest: Ohlášení. Práwě došly k městské raddě následující preliminarie k uzawření kapitulací s městem, k obnowení pokoje a pořádku, kteréžto jakožto předstawený raddy s tím doložením oznamuji, že do uzawření konečné pacifikací pražádné nepřátelstwí od měšťanů a studentů nesmějí být začínány. J. oswícenost komandující generál kníže Windischgrätz odhodlal se složiti swé posawádní důstojenstwí w ruce J. C. Milosti. Spolu podepsaný generál jízdy hrabě Mensdorf uwáže se na prozatím we wedení generálního komanda w Čechách. Wojsko se uwede do hlawního města Prahy w té míře, jak budau stojící posud barrikády odstraněny. O bezodkladné odstranění těchto barrikád bude město samo pečowat. Ponoční služby ( patroly ) mají od nyní wojsko a národní garda společně zastáwat. Důwěřujme se, že wšichni obywatelé Pražští počestnau snahau k tomu hleděti budau, aby porušený pokoj a pořádek obnowen, wzájemná důwěra a dobrá wůle mezi wojskem a měšťanstwem zachowána a utužena a wšecka nedůwodná bázeň před reakcí proti konstitučním swobodám od Jeho Císarské Milosti powoleným wywrácena byla. W Praze dne 15. čerwna 1848. Dworští komissaři Hrabě Mensdorf w. r. Klecanský w. r. cís. král. dworský radda. Odewzdáwaje tento přípis obecenstwu, kojím se pewnau důwěrau, že jedenkaždý náš spoluobčan k obnowení pokoje dopomáhati a dosažení našich žádostí na cestě zákonité co možná nejwíce podporowati bude. W Praze dne 15. čerwna 1848. Dr. Wáclaw Wanka, pr. purkmistr. Mezi tím, co tyto wěci leckde po barrikádách čteny a lidu wyswětlowány byly, střílelo se ale pořád z ručnic i z kanonů celé odpoledne, a to welmi zhusta; kdo začínal, bylo wždy při takowém zmatku těžko wěděti; na Malé straně říkalo se, že začíná lid, lid zas říkal, že wojsko; co člowěk na swé oči newiděl w těchto dnech, těžko tomu uwěřiti. Téhož dne na mnohých místech granáty zapálily, jmenowitě u Halánků ( Fingerhutů ), kdežto jsem w tu dobu sám přítomen byl, a celé město bylo welmi nakloněno k míru a pokoji. Odpoledne dorazili sem již mnozí ozbrojení z měst okolních, a zwláště w pátek ráno došlo množstwí, ale beze wší platnosti, poněwadž bylo marné wšechno počínání proti dělům Malostranským. W noci ještě stříleno jest, jak obyčejně z ručnic. Až po tuto dobu jednalo se wždy ještě o čestné kapitulací, zbraň by byla městu na každý pád zůstala, i strany wojska byloby se nepochybně žádosti lidu zadost učinilo. Nyní ale ( již nyní! ) bylo wšechno ztraceno. Deputace na Malau stranu poslaná, při které sám p. purkmistr byl, Ke cti tohoto šlechetného muže budiž zde poznamenáno, že on nejwíce hořkosti těchto dnů na ramenau nosil. Opuštěn jsa od raddy swé, skoro sám jediný byl w toku těch událostí, a můžeme říci, že se při wšem šlechetně zachowal. Jeho utrpení, práce a nesnáze nemohau se mu owšem nahraditi, ale aspoň wděčným slowem připomínáme je obecenstwu. Red. přišla s welmi truchliwými zpráwami, wyjednáwati že se již nebude, že se město musí wzdáti, že se žádné wýminky nepřijmau, že do 6 hodin wečer složí dworní komisse auřad swůj ( strany té dworní komisse posawad newíme, na čem jsme byli ), a že se druhého dne bude bombardowati, nepočnau-li se dnes ještě barrikády baurati. Nastalo hlučné sezení na radnici, jehožto wýsledkem bylo ustanowení, aby se barrikády rozbořily. Ustanoweno jest též, aby deputace poslána byla do Wídně k ministerstwu, aby žádala o amnestii a jiné ještě wěci žádaucí. Lidem majícím u studenstwa a u lidu důwěru uloženo jest, aby je k tomu přiměli; Swornost shromáždila se w Museum a tam ustanowila, že i ona napomínati chce k boření barrikád. Zatím wyšla následující ohlášení: Ohlášení. Wčerejší ohlášení, jímž se přípis wysoké dworské komissí na prosby wyslanců měšťanstwa, studenstwa a národní gardy oznamowal, zawdalo příčinu k dwojsmysnému wýkladu, jakoby uzawření kapitulalce se strany c. k. wojska se bylo státi mělo. Aby se wšemu možnému omylu wyhnulo, oznamují nížepsaní, že nikoli slaw. c. k. wojsko, nýbrž měšťanstwo o kapitulací žádalo, a následowně toto wyjádření, jakž w onom ohlášení stojí, jen o městě rozumíno býti může; neboť jen následkem proseb měšťanstwa oznámené wýminky nám sděleny byly. W Praze dne 16. čerwna 1848. Purkmistr a radda městská. Dr. Wáclaw Wanka, w. r. pr. purkmistr. Prohlášení. Dworní komissí až do dnešního rána očekáwala, že dle wčerejších koncessí barrikády se odstranějí, zákonní pořádek zase nastane, a že cís. král. wojsko s národní gardau a legionem studentů společně stráže konati bude, a pokoj w městě wíce se nezruší. Kdežto ale od wojska dle učiněných wýminek zajaté propuštěni byli, a střelba do města se zarazila, w městě ale barrikády se nejenom neodstranily, nýbrž i poznowu rozmnožily, wojsko se od prozatímního komandujícího generála hraběte Mensdorfa wíce držet nenechá, a žádá, aby kníže Windischgrätz zase komando přewzal. Dworní komissí, která wšemožně se snažila, městu pokoj wyjednati, jest nyní nucena, od dálšího pojednání upustiti, welení knížeti Windischgrätzowi ještě dnes wečír přenechati a jen lhůtu k wzdání města do zejtřka ráno k šesté hodině zdržeti. Po této hodině město jakožto obležené prohlášeno a bombardowáno bude, a měšťanstwo jako i weškeré obywatelstwo smutné následky samo sobě připsati musí. Z toho ohledu uzawřela radda městská: 1. aby se ze žádné strany města nestřílelo, aby se bombardowání zachránilo; 2. aby předewším barrikády se hned odstranily; 3. aby se k tomu cíli studenstwo se Sworností a měšťanstwem spojily a swobodné průchody tím dříwe způsobily, kdežto mrtwoly w městě ležící pochowati se nemohau a tím nebezpečné nemoci nám hrozejí; 4. naproti tomu měšťanstwo swau ctí, krwí a žiwotem studentům a wšem, kteří na boji podíl měli, po wyplnění článků 1ho a 2ho za jejich auplnau jistotu ručí. Jen pod těmi wýminkami se naše wčerejši wyzápasnost a pokoj města zachrániti může. W Praze dne 16. čerwna 1848. Purkmistr a radda městská. Dr. Wáclaw Wanka, pr. purkmistr. Na domlauwání mnohých počaly se skutečně barrikády rozbírati, a jen málo který protiwil se proti patrné wětšině. Mnozí opustili nejen barrikády leč i město. Asi okolo 6. hodiny widěl jsem wlastníma očima na starém mostě naproti sobě státi dwě bílé korauhwe Staroměstskau a Malostranskau, jak se k sobě blížily. Domníwaje se s auplnau jistotau, že již nyní brzy wojsko do města wejde a tedy wlastně boj docela skončen jest, odešel jsem na Koňský trh. Tu wšak okolo půl 9. hodiny wyděsil nás nesmírně huk děl a wšeobecná střelba ručnic. Celé město bylo jedním rázem jako u wytržení, počalo se po ulicích běhati, bubnowati na poplach, traubiti, zwony šturmowati — jako z instinktu počali lidé opět barrikády stawěti — proti pumám. Mlýny u mostu kamenného stály již w plamenu a oheň zůřiwě se rozmáhal, wodárna staroměstská stála co pochodeň w plamenu a oheň zachwacowal okolní domy. Na hasící lid střílelo wojsko z Malé strany. Popisowati tuto noc, kterau celá Praha zakusila w úplné hořkosti, toho nežádej nikdo ode mne. Posawad dautná wypálenisko a w noci rozšiřuje skwělau zář. Škoda klade se přes million. Za příčinu wšeho toho wšeobecně pokládá se, že prý z těchto mlýnů střeleno jest na wojsko, když po mostě kamenném chtělo do Starého města wejíti. W tom pádu jen litujeme toho, že komandující generál za trestu hodnau lehkomyslnost a wěrolomnost jednoho člowěka cele město tak pokáral, a jmenowitě newiné majitele těchto mlýnů. Ráno opauštělo weškeré studenstwo město, na železnici nebylo možná wozů dosti shledati pro hojný počet odjíždějících. Neštěstí, které se ale w Běchowicích prý přihodilo, neznáme od očitých swědků, a proto raději o něm pomlčíme, ač powěst strašliwě wyprawuje. Barrikády byly odstraněny, zbraň se odewzdáwala na radnici, a na rozích wiselo následující oznámení: Ohlášení. Dne 13. t. m. wečer byly zastaweny wšecky wojenské příprawy, kterých proti zbauřené Praze se uchopiti potřeba kázala, a k udržení pokoje mimo propuštění guberniálního presidenta Leona hraběte Thuna určito bylo, by zatarasowání ulic města se odstranilo. Staré a Nowé město wýminkau tauto opowrhlo; aby se obnowenému prolití krwe w ulicích města ušlo, wojsko předwčírem wečer do postawení nynějšího odtáhlo. Sotwa se to stalo, počalo střílení s prawého břehu Wltawy na wojsko, w čemž se bez ustání celý den setrwalo, načež také toto k obraně swé střílení opakowati muselo. Na žádost po sobě wyslaných deputací uzawřela zde umístěná c. k. dworská komissí, ještě jednau se pokusiti, by pořádek opět přiwedla. Ale i tento pokus zůstal bez žádaného aučinku. Zatarasení ulic se neodstranilo; město nepodalo žádného rukojemstwí k nawrácení pořádku, ano i wyzwáním pokusilo se, by opět i Malá strana zase se pozdwihla. Cís. král. dworská komis ukončila w té důležitosti swé úřední jednání a knížete z Windischgrätzů požádala, aby on komando opět přejal a w této potřebě wojenských pokročení přísně se uchopil. Při takowých případnostech dálší pojednáwání místa wíce míti nemůže. Staré a Nowé město ať se tedy bez wýminky wzdají, wše zatarasowání odstraniti, ten nad Podskalí nowě zřízený lodní most rozbíti a wší zbraň wydati. K tomu dáwá se lhůta do 12ti hodin w poledne, a ukládá se na pojistění, že se to stane, následující osoby zástawau wydati: Brabce Martina, obchodníka w dřewech; Bradku, spoluauda legiony technické; Fryče Josefa, doktora práw; Fryče, jeho syna, auda libomudrcké kohorty; Haklika, kasíra městského; Kampelíka Cyrilla, doktora lékařstwí; Klaudyho, doktora práw, podtribuna kohorty práwníků; Patrubána Karla, doktora lékařstwí, tribuna kohorty lékárnické; Ratzenbeka Frant., doktora lékařstwí; Schmidta, posamentýra, auda Swornosti; Sladkowského, kandidáta doktorstwí práw; Tyla Branimíra; Wesemana, fryséra; Wodku, auda legie práwníků. Jestliže se powzbuzení tomuto newyhowí, nepozůstane zemské wládě nic jiného, nežli město střelbau ke wzdání-se přinutiti. Kotle na házení pum stojí již na potřebném místě; pálení na město se ale w poslední ohled až do zítřejšího poledne zadrží. Ostatně jen tenkrát stříleno bude, když by wojsko střílením 228 k obraně swé nuceno býti mělo, a jak daleko by potřeba kázala, aby onen most na Podskalí zničen býti mohl. Dáno na hradě Pražském dne 16. čerwna 1848. Hrabě Leo Thun, c. k. gub. president. A. Windischgrätz, komand. generál. Ostatně ale na žádost města upuštěno od těch rukojmí, jejichžto wětší počet beztoho přítomen nebyl. Hrabě L. Thun, poněwadž se wždy o tažení wenkowanů k Praze mluwilo, wydal k wenkowanům následující auřední prowolání: Milí wenkowané! Mnozí zlowolní lidé rozšířují po wenku tu lžíplnau zpráwu, že se w Praze wojsko proti měšťanstwu proto zasazuje, by hlawnímu městu a wšem wenkowním obcím oné swobodné zásady zase odňaty byly, ktetými je Jeho císařská králowská Jasnost obdarowati ráčila; zwláště by rolníkům oswobození od roboty upřené a oni k této býwalé powinnosti opět potahowáni byli. Milí rolníci! newěřte ani w tom nejmenším lžiwým zpráwám těmto, a wěřte auplně, že této wojenské přísnosti jen to různění swatého pokoje mezi měšťanstwem Pražským příčinu podalo, kterau wláda zemská proto wynaložit musila, by předešlý pokojný pořádek zase uwedla a upewnila; a wěřtež, že se Wám na wšech těch milostech, kterými Wás nejdobrotiwější Král a Pán náš obmysliti ráčil, toho nejmenšího zkrácení neučiní. Wy upřímně a wěrně na to hleďte, a zlowolným lidem toho netrpte, by na wenkowu Wašem pokoj rušen byl. Odstupte od toho předsewzetí, jestli byste se byli k takowému naklonili, abyste násilně do Prahy wrazili a onen nepořádek podporowali, ale raději w dobré mysli trpěliwě dočekejte, až se w Praze onen od wšech řádných lidí žádaný pořádek opět zawede a upewní. W Praze dne 16. čerwna 1848. Leo hrabě Thun, cís. kr. gub. president. Od této doby nejlépe učiníme, když zde po pořádku wytiskneme wšechna auřední ohlášení, jak na rozích powěšena byla. Z nich se každý při těchto okolnostech nejlépe dowí, co se dělo. Se strany purkmistra a raddy městské nařizuje se komandu Pražské národní stráže a uniformowaných sborů, že dnes o 5. hodině odpoledne weškeří ozbrojení sborowé hlawního města, každé oddělení na swém obyčejném shromáždišti, wynalezt dáti se mají. Toto nařízení ať komando skrze swé podřízené orgány obesláním wšech spoluaudů sborowých ( na wšechen pád bez udeření na buben ) týkajícím s tím podotknutím k známosti uwedau, že se wšickni spoluaudowé ozbrojených sborů wybízejí, na swau měšťanskau čest tomuto příkazu zadost učiniti, sice by ti, kteří by žádnau dostatečnau příčinu, pro kterauž nazpět zůstali, wykázati nemohli, důstojenstwí swého za zbawené prohlášeni byli, a wůbec proti wšem by se těmi tresty zakročiti musilo, kteréž prozatimní zákon pro národní stráž na zanedbání služby, kteráž w okamžení, kde wšickni řádně smýšlející měšťané dle sil swých k obnowení pokoje přispíwati powinni jsau, tím trestu hodnější se ukazuje — ukládá. Wšecky gardy ať se bez rozdílu auplně ozbrojeny dostawí, a těm, které snad swé zbraně již byly odewzdaly, budau ty samé opět na poukázaní čestného lístku wydány. W případnosti, žeby se komandující páni důstojníci poněkud nedostawili, ať přejme komando důstojník dle stupně hodnosti nejstarší, a kde by se žádný důstojník nedostawil, ať setnina prozatimního komandanta mezi sebou ihned zwolí. Jednotliwá oddělení nechť pak na swém shromáždišti dálšího poukazu od raddy městské očekáwají. W Praze dne 17. čerwna l848. Dr. Wáclaw Wanka, pr. purkmistr. We jménu cís. kr. dworní komissí se tímto wšem obywatelům Pražským oznamuje, že se od nynějška, s wýminkau osob k národní gardě náležících, jenž čestným lístkem opatřeny jsau, žádná ciwilní osoba opowážiti nesmí se zbraní w městě wesměs, obzwláště ale na staroměstském břehu Moldawy, w mostecké wěži i we wedlejších domech, pak we wyhořelém mlýně a we wodárně se objewiti. Kdokoli by w těchto jmenowaných místech se střelnau zbraní postížen byl, bude na něm dle nařízení cís. kr. dworské komissí okamžitě stanné práwo ( Standrecht ) wykonáno. Oznámeno s wybubnowáním. W Praze dne 17. čerwna 1848. Dr. W. Wanka, pr. purkmistr. Widěl: Mensdorf, generál jezdectwa, Klezanský, c. k. dworní radda. Ohlášení. Poněwadž skrze weliké nepokoje za posledně minulých dnů k nawrácení pokoje a pořádku newyhnutelně potřebí jest, by se počet oněch k třídě pracowníků náležících cizopanských poddaných až na ty ohradil, kteří skutečně w práci stojí; pročež se následující nařízení wšeobecně oznamuje: 1. Každý cizopanský poddaný, který w stálé práci stojí, má sobě wýkaz od swého práci poskytujícího pána opatřiti tohoto obsahu: „ N. N. stojí u mne w práci, a já jej potřebuji. " S tímto wýkazem na práci odebeř se jeden každý neprodleně ku komissaři nad okrskem chudých a zaopatř tam sobě stwrzení téhož wýkazu, aby se tím wždycky, kdykoliw by hodlal sobě osobiti práwo na nějakau podporu, řádně wykázati mohl. 2. Cizinci náležící pod jinau práwomocnost, kteří nemají stálé práce, nýbrž pauze nádennictwím se žiwí, a přítomně z práce propuštěni a bez wýžiwy jsau, ať sobě zaopatří we 24 hodinách swědectwí swého pána práci jim poskytujícího toho obsahu: „ že až do nynějšího dne, aneb až k tomu neb onomu času u nížepsaného w práci stáli. " Tyto práci nemající osoby mají sobě též podobný wýkaz při okrsním komissariátu nad chudými potwrdit dáti, a budau přidrženy, poněwadž w nynějším čase bez toho důstatečné obžiwy w Praze pro ně není, neodkladně po dosažení onoho potwrzeného wýkazu do swé otčiny se odebrati, ku kteréžto cestě jim na poukázání téhož wýkazu ze sebraných dobročinných příspěwků peněžitá podpora udělena bude. Onino, kteříž se tomuto nařízení nepodwolí, museli by následky z toho powstalé a okoličnostmi času osprawedlněné sobě líbit nechati, kdyžby do swé otčiny šupem odesláni byli. Aby toto tak welmi potřebné nařízení w skutek uwedeno býti mohlo, dožadují se též páni komissaři nad okrsky chudých snažně, podrobiti se tomuto zaměstknání s namnoze již dokázanau horliwostí a w obyčejných auředních hodinách w místnosti komissariátů dáti se wynalezti. Purkmistr a radda městská. W Praze dne 17. čerwna 1848. Wáclaw Wanka, prov. purkmistr. Ohlášení. Obywatelům k. hlawního města Prahy. Poněwadž se město Praha w stawu obležení nachází, nařizuje se s ohledem na oné 16. t. m. na Malé straně ohledně tím wymíněné wojenské práwomocnosti učiněné zřízení, a na stanné práwo ohledně učitých případů wčera pro Staré i Nowé město od magistrátu prohlášené, k aučelu stejného jednání na místě těchto zřízení nyní následující: Wšecka wážnost w politickém, policejním a káracím ohledu saustředuje se na čas stawu obležení w hlawním ubytowání zde w c. k. hradě. Wšickni až posud od wojska, a budaucně, pokud staw obležení trwá, od kohokoliw přiwedení přestupitelowé zákonu poukážau se na wyšetřowací komissí w hlawním ubytowání z městských a wojenských osob sestawenau, a budau od ní wyslejcháni, a ti, kteří se nějakého přečinění aneb přestupku proti wšeobecné jistotě neb proti osobám k udržení té samé ustanoweným, neb proti wojenskému postawení a nařízením, strážím a hlídkám winnými učinili, aneb příkaz, swé zbraně a střeliwo odewzdati, newyplnili aneb zbraně a střeliwo zatajili, budau dle práwa wojenského odsauzeni a podlé wojenských zákonů potrestáni. Sem náleží též zřizowání barrikád w ulicích a na cestách, a každé srocowání wíce než osmi osob, kteréž bez ohledu obdrženého wybídnutí se nerozejdau. Ostatní prowinilci a přestupníci policejních zákonů budau odewzdáni řádnému náležitému městskému trestnímu práwu aneb policejnímu auřadu. Očekáwá se, že toto nynějšími okolnostmi přikázané zřízení wšem dobře smýšlejícím jen k upokojení slaužiti, zlomyslníky ale od přestupků zdržowati bude. Dáno na hradě Pražském dne 18. čerwna 1848. Lew hrabě Thun, c. k. gub. president. A. kníže Windischgrätz, komand. generál. Národní gardě i wšem posud stáwajícím měšťanským sborům náleží na základě konstituce, od Jeho Milosti Císařské milostiwě udělené, nad řádem, pokojem a jistotau města, jakož i nad zachowáním udělených práw bdíti. Poněwadž toho okolnosti času nutně požadují, aby měšťanské sbory i národní gardy swé powinnosti zadost učinily, pročež jedenkaždý, jenž těmto sborům náležeti za čest sobě pokládá, má se u obydlí swého setníka, ku které setnině náleží, wynajíti, předběžně oněm důstojníkům w těch okrscích bydlícím se podříditi a nejdéle do 6 hodin odpoledne zpráwu o swém stawu prozatimnímu nejwyššímu komandu do stábní kanceláře odesláním jednoho důstojníka zadati, by se počet pro službu komandowaných oznámiti mohl. Spolu připomenauti třeba jest, že wyplnění této powinnosti tím jistěji rychle státi se musí, an by smutné následky, jenž z nedostawení se nastati by mohly, jen každý wáhawý sobě přičítati mohl, a jejichž jména weřejně obecenstwu by oznámena býti musila. Radda městská w Praze, dne 18. čerwna 1848. Dr. Wanka, pr. purkmistr. Sděluji swým spoluměšťanům telegrafickau depeši, jenž mi dnes sdělena byla, s důtkliwau prosbau, by tu samu jeden každý srdečně uwážiti a k uwedení pořádku a pokoje jak příkladem, tak i dobrým slowem přispěti hleděl. W Praze dne 19. čerwna 1848. Dr. Waňka, pr. purkmistr. Ministr wnitřních záležitostí ku dworní komissí w Praze. Wyslancowé města Prahy přijdau zejtra nazpět, jejich prosby jsau jim při zaručení od nich žádaného rukojemstwí od ministerium powoleny. Dworním komissařům se tysamy potwrditi a wykonati přikázalo, ministerium tedy daufá a wyslancowé ujišťují, že smíření, pokoj i swornost rychle uwedeny i zachowány budau. Toto se předběžně k upokojení celé země i každé národnosti wšeobecně oznamuje, sdělení dworní komissí, jakož i oznámení o tom přinesau wyslancowé. W Olomauci dne 18. čerwna 1848. ( Konec těchto plakátů w čísle 59. )


4. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o návratu deputace z Olomouce], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Deputace naše wrátila se z Holomauce a uweřejní sama zprávu o swém jednání. Jak doslýcháme ale z dobrých pramenů, wyswětlí také celau tu okolnost o urážce jí učiněné, které tak ochotně použily zdejší nowiny Deutsche Zeitung. Až tato zpráwa wyjde, uweřejníme ji také w celosti w Národních Nowinách, aby každý sám z pramene se prawdy dověděl.


26. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O polích kněžstva], Autor: Havlíček, Karel
My již dříwe jsme strany této wěci něco podobného nawrhnauti chtěli. Jdeme totiž o krok dále než náš dopisowatel a myslíme, žeby lépe bylo, tyto pole, které dle našeho mínění dozajista kněžím nezůstanau, proto že kněžstwo wšude stálé platy w hotowosti míti musí, dokonce chudším občanům w malých částích asi po 3–4 mírách prodati, wšak ale tím způsobem, aby se poznenáhla ( na př. na 20 let ) wyplácela. Takowým způsobem nabudau poctiwí a pracowití, ale nemajetní lidé příležitost opatřiti si potřebný kausek pole, a w naší zemi nebudeme míti žádné obywatele takowé, kteří newědí, kam hlawu swau položiti, a žádné jisté jmění nemají. Prawá demokratie musí k tomu směřowati, aby o wšechny druhy občanů stejná péče byla, a ačkoli nemůžeme žádati, aby se stát o wýžiwu swých občanů sám staral, přece nesmíme takowé příležitosti, jako nynější jest, nedbale opomíjeti, kdežto se welmi mnoho dobrého státi může, a přece zemské důchody spíše získají než ztrátu utrpí. Ostatně ale jest naše mínění, že o této wěci český zemský sněm rokowati a rozhodowati bude, a pak se pewně o to zasadíme. H. B.


20. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Kandidát pro okres Vimperský], Autor: Havlíček, Karel
Welectěným pánům woličům okresu Wimperského schwalujeme, shodujíce se w tom s náwrhem Slowanské Lípy, za kandidáta pro říšský sněm p. Klieberta, dra. práw. Redakce Nár. Nowin.


8. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Omluvenky., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Za omluwenky sešlo se w Praze letošního roku čistého wýnosu 1792 zl. 56 kr. stř., které Pražská soukromní společnost k podporowání chudých k účelům swým použije. Widěti z toho, jak blahodějně se omrzelého již zwyku gratulací použilo zawedením těchto omluwenek. Jak mnoho jiných rowněž tak ničemných obyčejů, k. p. smekání na ulici atd., by se rowněž takowým spůsobem pro pohodlí wšech a k prospěchu nějakému wyzdwihnouti mohlo! Jak rád by se mnohý mírnému ročnímu platu ( také omluwenka ) podrobil, kdyby za to od mrzutého ustawičného smekání ( zwlášť w malých městech ) oswobozen byl! Slušná k předstaweným úcta by se při tom nikoli zanedbáwati nemusela. Ubezpečen jsem, že by se za peníze takto sebrané řádná průmyslowá škola wydržowati mohla! A kromě to by se w jiných našich městech též tak dobře použíti mohly sebrané peníze k př. na školu atd. Co se na školy obětuje, dá se také chudým, proto že člowěk wycwičený wždy tolik umí, aby se wyžiwil a žebrati nemusel. – Tato wěc hodna jest wší úwahy a pozornosti; nemáme nikdy opomenouti příležitosti, když se něco dobrého wywésti dá.


21. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraniční zprávy, Titulek: Školy rolnické, Autor: Havlíček, Karel
Havlíčkovo autorství je nejisté W Němcích. – Školy rolnické. W Prusích wůbec, zwláště pak w Pomořanech a Brandenburcích budau prý zřízeny školy pro rolníky, a sice w Pomořanech ještě tohoto roku. Budau pak ty školy k tomu určeny, aby w nich synowé zámožnějších sedláků nejen wšelikým naukám, ale i také hospodářstwí prakticky i theoreticky se učili. Spojení takowé škol s ústawy hospodářskými již dáwno prý si wšichni přáli, jelikož wenkowské školy nanejwýš zanedbávány jsauce, sotwa postačowaly, aby se w nich sedláci naučili nuzně čísti a psáti.


13. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm. * * * Dne 7. prosince. President Smolka otewřel sezení dnešní o [ tři čtvrtě]10 a podal přede wším jiným komoře zpráwu strany deputace, která se přdešlau neděli do Holomauce a do Prahy odebrala. Sdělil odpowěd, kterau deputace tato w Holomauci a w Praze obdržela. Ku konci podotknul, že měšťanstwo Pražské deputací se wsí úctau přiwítalo. ( Potlesk z lewého Centrum. ) – Nowí poslancowé, kteří se swau legitimací wykázali, jsau: Stawarski z Haliče, Hawlíček Frant. z Čech, Steininger a Steidler z Rakaus, Janěš z Ilirie. – O powolení na dowolenau žádali poslancowé Dzieduszycki, Wessenberg a Maffei, což se jim také powolilo. – Po přečtení protokolu sesení předešlého podáwali referenti z jednotliwých odborů zpráwy o wolbách, a dle náwrhů jejich jsau za poslancowé weřejně uznáni: Sewer, Spanker, rytíř z Neuberka, Mayer, Kreil, Feodorović. – Na to se pokračowalo w třetím čtení řádu jednacího. Po přečtení několik § §. přišel ministr wnitřních záležitostí hrabě Stadion do komory a žádál presidenta o slowo, aby we jménu ministerstwa šuselkowi na interpellaci od 27. listopadu odpowědíti mohl. Omlauwal nejprwé ministrpresidenta z toho, že zanepráždněn jsa při dwoře Přijela prý do Holomauce deputace Wídeňská, pozůstáwající as ze 60 měšťanů tamnějšich, kteří císaře o to žádati budau, aby se obležení Wídně ještě nezrušilo. – (!!! ) do Kroměříže přijeti nemohl, aby sám na tuto interpellaci odpowěděl; a pak podotknul, že ministerstwo pro určitost celé odpowědi, jakož i jednotliwých slow odpowěď každau na interpellaci předčítati bude, jakož že ministerstwo uzawřelo, nikdy dříwe než po pospolité poradě wšech ministrů na interpellaci odpowídati. Na prwní otázku Šuselkowu, která se jak známo toho týče, jest-li ministerstwo odpowědnost za to wše, co se po jeho nastaupení w Uhřích stane, přijímá, odpowěděl, že jak se Šuselka domníwá, žádná diktatura wojenská w říši rakauské nepanuje, a že jen zodpowědní rádcowé koruny moc wýkonní w rukau swých mají. Staw mimořádní, jaký se nyní we Wídni a we Lwowě nachází, že jen událostmi neobyčejnými zaweden jest. Wláda že se pewně na tom usnesla, že se proti každému rušení pokoje a pořádku silně zasadí, že se wždy jen na dráze zákonní držeti bude, a že tedy ministerstwo wší odpowědnost z toho, co se po čas jeho auřadowání stane, na se přewzalo. Na druhau otázku, která se mimořádního stawu we Wídni týče, odpowěděl, že se ministerstwo již o to postaralo, aby se staw tento obywatelstwu tamnějšímu co možná ulehčil. Že se to také w skutku již stalo, toho důkazem jest mnoho děkowacích adress, které za času posledního ministerstwo z Wídně obdrželo. Dle udání ministrowa jsau již k tamnější wyšetřující komissi wojenské přiwtěleny osoby civilní a saudí se osoby civilní dle obecních zákonů. Co se ale zastřelení Roberta Bluma týče, to že se dělo na zákonní cestě. Prawil, že před nedáwným časem dwa komissaři, posláni jsauce od centrální moci Frankfurtské, ministerstwo požádali o akta, týkající se tohoto usmrcení, že je prohlédli a že proti nim nic namítnauti nemohli. Ostatně že se ministerstwo odwoláwá na to, co již w programu swém strany Německa projewilo. Powinnosti, ku kterým říše rakauská naproti 816 Německu starým práwem spolkowním zawázána jest, že wláda wždy wykonáwati bude, dokud se tyto poměry nowau smlauwau nezmění; co se ale zastřelení R. Bluma týče, tu že žádného práwa, jak wůbec powědomo jest, nestáwá, proti kterému by se tím wláda byla prohřešila, a zákony, které nowý parlament Frankfurtský wydal, že wláda rakauská až dosawád neuznáwá. Šuselka na to žádal, aby se pro lepší přehled odpowěď tato zwlášť tisknauti dala; wětšína poslanců byla ale proti náwrhu tomuto. Napotom se opět pokračowalo we čtení řádu jednacího. Od §. 10. až do 49., o kterých se dnes jednalo, byly wšecky bez wší důležité změny přijmuty. Mimo to se přijaly dle náwrhu komisse dwa nowé paragrafy. W prwním z nich se uzawírá, že každý poslanec, který se na delší čas než na 8 dní na dowolenau odebéře, žádné diéty po celý čas swé nepřítomnosti neobdrží. Druhý jedná o tom, že president sněmu říšskému každého poslance, který se bez dowolení od sněmu wzdáli, neb si čas swého dowolení sám prodlauží, jakož i každého nowězwoleného poslance, který se za 8 dní po oznámení jeho wolby u sněmowního přednostenstwa nedostawí, wyzwati má, aby se za 14 dní dostawil, sic žeby sněm o zawedení wolby nowé ministerstwo požádati musil. Tyto wšecky § §. byly bez wší dlauhé debatty přijmuty, jediný p. Borrosch se hleděl při každé maličkosti, tak jako to dříwe we Wídni až k omrzení děláwal, slowa uchopiti. Bůh ho již přec jedenkráte na praw! Ku konci sezení žádal Löhner, aby sezení budaucně ráno a také odpoledne byla, a když i to ne, tedy aby se, jak dříwe we Wídni, wždy aspoň 6 hodin rokowalo. Poněwadž se ale odpoledne sezení w některých odborech držíwají, tedy se uzawřelo, že sezení weřejná wždy jen dopoledne, ale za to delší čas trwati budau. Mimo to oznámil president, že se budaucí auterý základní práwa z jednotliwých odborů konstitučnímu wýboru nazpět odewzdají; můžeme se tedy nadíti, že již budaucí týden ku weřejné poradě přijdau. Napotom se sezení skončilo. Nejbližší sezení bude w pondělí.


4. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Ironické šlehy, Titulek: Šosovské staré archivy, Autor: Havlíček, Karel
Šosowské staré archiwy. W českém městě J. H. začali w gardě weleti po česku. To se českým obywatelům nelíbilo. Začali na to žehrat, že prý každý kluk welení německé umí ( proč byste tedy wy někteří českým se hmoždili! — ) a důstojník Š... doložil: „ Jak dlauho máme německý Regieruňk, budeme německy komendírowat. " — Bravo! —


21. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Poláci], Titulek: [reakce na článek v Jutrzence], Autor: Havlíček, Karel
* * * H. B. – Časopis Krakowský „ Jutrzenka “ takto píše z Kroměříže: „ Zdá se, jakoby Čechowé začali poznáwat, že posud šli neprawau cestau, a nyní by welmi rádi shodli se s poslanci polskými, ale zdá se mi, že jim tento rozum k našemu i jejich wlastnímu neštěstí přišel tuze pozdě ….. Česká politika jest ku podiwu, neboť nemůžeme mysliti, že wšichni jsau lidé špatné wůle; ale takowé zaslepení a nedržení se žádných zásad, to jest nedůstatek politického zraku, nedůstatek zkušenosti, w čem znamenitě wýše stojí Poláci na sněmu, kteří welmi dobře předpowídají a předpowídali jak české tak německé straně wšechnu budaucnost, ale bohužel! pro welikau pýchu wrozenau Němcům a we školách i w žiwotě německým wyučených Čechů byly to hlasy na paušti wolající. “ Atd. nastupuje obyčejné a obligátní nadáwání proti Jelačići, které nechceme opakowat. Musíme welice litowat, že čeští poslancowé a wšichni ostatní Slowané na sněmu posawad tak zaslepeni jsau a tu dobrau cestau poznati nechtějí, na které kráčí Poláci, ale ještě wíce litujeme, že páni poslancowé polští toho swého zde od Jutrzenky schwáleného ducha prorockého tak špatně ke swému prospěchu užili. Oni předpowídali ( jak Jutrzenka prawí ) wšechnu budaucnost! Bože milý! tedy museli také wěděti, že Wídeňská a Lwowská revoluce tak špatný a nešťastný konec wezme: proč tedy tito prorokowé tak prudce do obau těch revolucí se dali? Nepochopitelno! nepochopitelno! Oni dobří prorokowé museli také wědét, jaké ministerstwo nám nastane, padne-li Bach-Dobblhofské! Proč tedy wšemožně podkopáwali předešlé ministerstwo? Nepochopitelno! Že ostatně pan dopisowatel w Jutrzence nedrží wšechny Čechy za špatné lidi, za to mu jsme welice powděčni: my nedržíme žádného Poláka za špatného člowéka, ale mnohé, tuze mnohé za – zbrklé politikusy.


16. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Průmyslová jednota]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Jednota Průmyslowá. Dne 13. t. m. bylo wolení wýboru sekce mechanické a wywoleni jsau do tohoto wýboru p. prof. Petřina ( 16 hlasů ), p. Koseyk hodinář a mechanik ( 19 hl. ), p. Romuald Božek mechanik ( 18 hl. ), p. Wyskočil mlynář ( 18 hl. ), p. Thomas stawitel strojů ( 17 hl. ), p. Dr. Ammerling ( 14 hl. ), p. Slawík mlynář ( 18 hl. ). Můžeme říci, že wolení úplně dobře wypadlo. — Poněwadž mnozí z wolených přítomni nebyli, nemohl se hned wolit přednosta a sekretář, a wšak časem swým neopomineme wýsledek tohoto wolení také oznámiti. Dr. Kreutzberg podal do č. 8 zdejších německých Nowin pod rubrikau „ Zur Orientirung “ proti zpráwě o minulé měsíční schůzce článeček, jehožto aučelem nejhlawnějším se býti zdá, aby mohl p. Kreutzberg sám sebe hodně pochwáliti. „ Děje posawadní Jednoty Průmyslowé obsahují dosti četných swědectwí činnosti mé, nejen co do množstwí dobrého, které jsem při každé příležitosti a w nejrozmanitějších odwětwích wzbuzowal a prowésti pomáhal, nýbrž také co do neunawné a smělé prawdomluwnosti ( Offenheit ), s kterau jsem se protiwil nemístným požadawkům, s kterékoli strany přicházely. “ Jak widíme, prawdiwé jest příslowí „ že dobrá wěc sama sebe chwálí “ a pochopujeme auplně, že p. Kreutzberg chtěje zůstati takowau „ dobrau wěcí “ nečekal, až jej jiní chwáliti počnau. Ostatně by byl mohl p. Kreutzberg swau prawdomluwnau „ Offenheit “ lépe skutkem než slowy dokázati, kdyby byl místo swých „ fremdartige Bestrebungen “ raději je wšechny hned jmenowal a prstem na ně ukázal „ Průmyslowá škola, Gewerbschule “ to jsau ty wšechny „ fremdartige Bestrebungen “. - Böhmischer Gewerbverein - böhmische Gewerbschule; Česká Průmyslowá Jednota – Česká průmyslowá škola zdá se nám tuze příbuzné, nic „ fremdartiges “ na tom žiwau mocí nepozorujeme. – Když se ale místo průmyslowé školy napíše „ fremdartige Bestrebungen “, mohau si lidé Bůh wí co zlého mysliti, mohli by si třeba mysliti, že wyhledáwáme w Jednotě swých osobních užitků, čehož nás wšechny Bůh uchowej! –


20 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Článek k zakládání Národní Jednoty na Moravě], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W Brně dne 17. dubna. Kdo by chtěl cestowat do Brna k wůli Brnu, wěru by se ošidil. Cestuje-li tam tedy přece někdo praktický člowěk, musí mít k tomu jiné příčiny, neležící w Brně samém: buďto trh neb něco tomu podobného. Schůzka k založení „ Národní Jednoty Sw. Cyr. a Meth. ” byla jedna z těch neobyčejných příčin, která mnoho wlastenců z celé Morawy na den 17. do Brna shromáždila. Každý z nás zaradowal se, že Morawa, kde ještě náš slowanský žiwel tak obmezen jest, konečně učinila krok k oprawdiwému národnímu žiwotu. My, kteří w Čechách žijeme a sobě ještě často zastesknauti musíme na přewládu němectwa, na přemoc reakcionářské strany, my bychom přece ani newěřili, že to jest w skutku možná, co w Morawě posud tyto strany proti Slowanstwu prowádéjí. Ustawičné wolání této strany a její hlawní zbraň jest: „ My zde na Morawě nechceme ani o Slowanech ani o Němcích wěděti, my máme jen jeden národ, a ten jest morawský. ” Rozumí se owšem samo sebau, že pak tento morawský národ w praxi se powažuje za německý. Wlastenci slowanští, kteří až posud nejwíce jsau mužowé mladí, nemajíce žádné důležité postawení w žiwotě, musí od swých předstawených jak duchowních tak swětských jen samé trpkosti zakaušeti, a lid, který se nikde newzděláwá, proto že wšechno wzdělání jest posud německé a jemu nepřístupné, z čeho pak následuje nedůwěra lidu proti wšemu, co s hůry pochází. Tak ku př. jest prý nyní mezi lidem na Morawě rozšířena powěst, že Košut táhne oswoboditi je. Čtení nowin, z kterého pak owšem následowati musí trochu jasnější pohled na dějiny swěta, toto čtení jest na Morawě posud něco příliš neobyčejného. Holomaucké Nowiny zajdau nyní, a Brněnské, na které zem mnoho peněz nakládá, nemají posud ani 400 odbíratelů! Nedá se owšem upříti, že příčinau tak malého aučastenstwí na těchto nowinách jest hlawně přílišně obmezowání redakce. Kdyby se jen drobet žiwěji zahýbala, hned jest se wšech stran šklubána, tu zemský wýbor, tu pan biskup, tu ten, tu onen, wšichni drží uzdu w rukau. Každý, kdo redaktory jejich, pana Klácela a p. prof. Šemberu zná, wí, že jsau mužowé mírní a rozumní, a také wzdáleni od wšeliké přemrštěnosti, žeby se jejich samostatnému wedení směle mohly nowiny přenechati. Ta cesta, na které by oni kráčeli, jistě by nebyla ke škodě zemské. Což ale bude následek takowého přílišného mistrowání a obmezowáni jejich redakce? Nic, než že se poznenáhla Morawským Nowinám nejwětší část čtenářstwa odwrátí, a že se pak budau na Morawě čisti časopisy jiné s přiměřenau lidu tendencí. Tak ku př. nyní mají snad Národní Nowiny na Morawě tolik, ne-li wíce odbíratelů než Morawské, a nemohlo by se říci, že tendence našich nowin jest panu biskupu Brněnskému neb zemskému wýboru morawskému milejší. Jestli tedy my sami jsme toho mínění, aby se powolila Morawským Nowinám liberálnější tendence, činíme to zajisté jen pro dobrau wěc, nebo čím méně jsau tyto nowiny liberální, tím wíce budau mít naše nowiny K tomu jsau ještě Národní Nowiny mnohem lacinější a wětší než Morawské, což zajisté sl. morawskému wýboru zemskému ke weliké chwále neslauží. na Morawě odbíratelů, a proto jest to wlastně privátní prospěch našich nowin, že obmezuje wýbor zemský Morawské Nowiny. Majíce ale ohled na wšeobecné dobré, musíme nahlíželi, žeby mírné a rozwážliwé, při tom wšak liberální nowiny na Morawě wydáwané nesmírně mnoho dobrého pro lid morawský způsobily. Schůzka k založení Jednoty byla dosti četná a poskytowala přehled sil slowanských na Morawě působící. Mnohé muže jsme owšem pohřešowali, kterým ale buď auřední zaměstnání, buď wzdálenost nedowolily aučastenstwí míti. Den před schůzkau dostawilo se také to, čehož jsme se na Morawě nadíti mohli, starostliwost auřadů, která sklíčenému srdci swému odlehčila dopisem německým k zakladatelům spolku zaslaným, jenž byl přečten před počátkem schůzky. Hned na nápisu jeho překwapila mne slowa; „ Národní Jednota Sw. Aprila ( sic ) a Methoda ", kterážto se ještě jednau w kontextu opakowala na důkaz, že onen Sw. Apríl nebyl pauhé přepsání, nýbrž skutečná newědomost auřednická. Kromě tohoto notného uříznutí a dalšího otcowského napomenutí, že se nezletilí a ženské za audy Jednoty přijímali nemají, následowalo nyní doslowní nařízení, kterak stanowy zřízeny býti mají, a sice: „ Der Artikel I. der Statulen ist mit dem Artikel II. durch die Worte: „ welche Zwecke durch folgende Mittel erreicht werden sollen ”, in unmittelbare Verbindung zu setzen. Zur grösseren Deutlichkeit ist vor den Worten: Verein der Schullehrer – um das Volksschulwesen verdienter Schullehrer zu setzen. Die unter den Mitteln zur Erreichung der Zwecke der Národní Jednota weiter erwähnten Berathungen über die Bedürfnisse des mährischen Volkes und über die zu ihrer Befriedigung nothwendigen Mittel können in dieser Allgemeinheit, welche sämmtliche Zweige der gesetzgebenden und exekutiven Staatsgewalten umfasst, offenbar nicht die Aufgabe eines Vereins sein, da solche Berathungen nur der verfassungsmässigen Landesvertretung zustehen, und Vereine, welche sich in irgend einem Zweige der Gesetzgebungs - oder Exekutiv-Gewalt eine Autorität anmassen, nach §. 6 des Vereinsgesetzes untersagt sind. Wohl aber unterliegt es keinem Anstande, dass der Verein die Durchführung der in den Statuten bezeichneten Mittel zur Erreichung seiner Zwecke der Berathung seiner Mitglieder unterzieht. “ Die unter den Vereinsmitteln aufgeführte Gründung von Büchersammlungen und Lesegesellschaften könnte nur insofern gestattet werden, als hiedurch der §. 15 des Vereinsgesetzes nicht übertreten wird, wornach es den politischen Vereinen untersagt ist, Zweige oder Filialvereine zu gründen und mit denselben in Verbindung zu treten. In Folge Auftrags des Herrn Landeschefs wird der prov. Auschuss des projektirten Vereins „ Národní Jednota " von den vorstehenden Bemerkungen mit dem Beifügen in die Kenntniss gesetzt, dass so lange die Abänderung der Vereinsstaluten nach diesen Andeutungen nicht stattgefunden hat, die Bildung und Wirksamkeit dieses Vereins nicht gestattet werden können. Vom Magistrats-Vorstande der kön. Hauptstadt Brünn 17. April 1849. Myslíme, že již pauhé uwedení tohoto auředního přípisu bez wšelikého wýkladu ukazuje staw občanské samostatnosti na Morawě. Poněwadž wůbec nebyl žádný aumysl zakládati politický spolek a uwalowati na sebe ustawičné poručnictwí a slídění auřadů, wynechalo se wšechno ze stanow, co by jen poněkud čpíti mohlo politickým směrem, tak že se Jednota Národní co nepolitický, wzdělání lidu wydáwáním kněh a zakládáním kněhowen obmýšlející spolek oswobozen jest ode wšech obtíží, jaké associační zákon na spolky politické uwaluje. Bližší zpráwy o spolku samém, o jeho nynějších stanowách, o nowém wýboru atd. podáme budaucně.


13. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [úvaha o protilidovém výsledku prusko-rakouského zápolení o hegemonii v Německu], Autor: Havlíček, Karel
Častěji již se opakowaly w nowinách, o kterých se wůbec myslí že jsau wládními orgány, zpráwy, že spor mezi Pruskem a Rakauskem stranu záležitostí německých narownán jest, a že se obě tyto wlády auplně usrozuměly. Wíme, že wládě pruské i wládě rakauské mnoho na tom záleží, aby každau revoluční jiskru w Německu udusily i aby řízení záležitostí německých wyrwaly z rukau sněmu, wůbec z rukau národu, i aby je daly do rukau diplomatů. W čas maďarské wálky doufalo Prusko, že se samo zmocní německé politiky i že německé záležitosti dle swé chuti uspořádá; nyní wšak když Rakausko pomocí prawoslawného cára na nohau se udrželo, ano i nabylo swobody k wolnějšímu se pohybowání, připustili pruští diplomati, ač neradi, i Rakausko k poradám, i můžeme se domysliti, že panuje již nyní jakési usrozumění, obapolným postawením wlád takřka wynucené. Prusko se we swém samostatném jednání pustilo již welmi daleko, i nemůže najednau obrátiti, a proto se někdy zdá, jakoby posud s Rakauskem w tuhém sporu stálo, což wšak prawda není. Wídeňská „ Presse “ prawí, že ustanowením přirozených a dostojných poměrů mezi Pruskem a Rakauskem dojde i Německo žádaných opraw co se týče spolkowého státu. Prawá rakauská politika prý se nebude nikdy míchati do národních německých záležitostí, pročež se nemusí Prusko o swůj wplyw obáwati, Rakausko se spokojí uspořádáním státních poměrů. — Prusko tedy a Rakausko oswojují si jakausi nadwládu nad Německem, což menším státům německým není po chuti, Sasko, Hanoveransko a Bawory opírají se, a zwláště Bawory, za které se za čas uherské wálky Rakausko stawělo, widí se nyní zklamány, i zpěčují se snažně, wzdáti se swé samostatnosti. Proti těmto menším státům a pak proti revolučnímu Německu hledí se Prusko a Rakausko pewně postawiti, diplomati mají wyjednati německé záležitosti, a kde nerozhodnau diplomati, tam mají rozhodnauti meče. Pruské řadowé wojsko jest 223.448 mužů silné, a prwní hotowost zemské obrany čítá 160.210 mužů, schází tedy málo k 400.000. Toto wojsko dokázalo již swau hotowost k boji proti liberálním Němcům. Wšak ne na tom dost, král pruský hledí weškeré wojsko německé we swau armádu pojmauti. Tak připojil k swému již dříwe wojsko meklenburské, a nyní bude wojsko badenské a anhaltské zcela dle pruského wzoru sestaweno a oblečeno, a též k pruskému připojeno. Tím získá král znamenitý wplyw na onu část Německa. Aby wšak tento wplyw oopewnil, jest u Frankfurtu, w Badensku a w Hohenzollernsku znamenitá síla pruského wojska sestředěna pod welitelstwím prince pruského. Rakausko také nelení i ohražuje swůj morální wplyw hmotnau sílau. We Vorarlberku se sestřeďuje silný sbor pod Schwarzenberkem, z Čech i z Italie táhnau tam prapory; w Čechách, na pomezi německém, sestředuje se druhý sbor rakauského wojska přes 30.000 mužů silný. Německo jest těmito wojsky ze 3 stran stísněno. Tyto wojska hlídají revoluční Německo, proto že se Prusko s Rakauskem radí o jeho blaho; tyto wojska hlídají menší německé státy, proto že se nechtějí dáti pod poručenstwí i nechtějí nahlednauti, co jim k dobrému slauží; a konečně hlídají jedno druhé, protože Prusko newěří Rakausku, a Rakausko newěří Prusku. Okolnostmi jsau oba tyto státy nuceny, společně jednati, a německé poměry tím spůsobem uspořádati, že to nebude ani jednomu ani druhému whod. Wšecky ustanowení budau opět provisorní, budau jen na prozatím, i nebudau míti za měřítko wůli národů, ani za aučel blaho národů, nýbrž budau uspořádány dle chutě diplomatů.


16. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [poznámka], Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 15. listopadu Z Boleslawska takto se nám píše: „ Před nedlouhým časem přinesl jeden p. dopisowatel N. N. ze Mčel zpráwu stran jakéhosi zázraku, který se tam prý přihodil; poněwadž ale od těch dob žádné wyšetření se nestalo, událost tato k neuwěření zjinačená, a takřka každým dnem přeměněná mezi našim lidem se rozšiřuje; tak že již celé zástupy lidu tam putují a w nábožné mysli sobě důwěřujau něco neobyčejného widěti. Připutujíce ale do Mčel, jedné blíže Laučeně ležící wesnice, nenajdau tam než skromný baráček, we kterém dwě děwčata autlého stáří malý oltář wystawěný mají, před kterým se každý den od 10 hodin až do půl dwanácté modlejí. Děwčata tyto udáwají, že w tu hodinu do jejich domečku přichází nějaká paní, kterau za pannu Marii drží, a která se s nimi modlí. Ty dítky widí Pannu Marii, ale žádný jiný – obětě, které tam složeny býwají, wezme prý ta paní wždy s sebau, a w ten čas, když má přijít, musejí wšickni jiní lidé z domečku wystaupit – a pak teprwa když ona zase odešla, jest jim wolno se přiblížiti. Ostatně jsau ubohé tyto děti, jak od hodnowěrných a očitých swědků wyprawowáno, již celé utrápené a welmi slabé, a prawí prý, že na den Jména Pána Ježíše se cosi znamenitého přihodí. Zdržujíce se wšech dálších úsudků, musíme přece wyznati, žeby welmi žádaucí bylo, by událost tato co nejdříwe náležitě wyšetřena, a také potom pro upokojení myslí uweřejněna byla. “ Ačkoli se náš p. dopisowatel, jak prawí, wšelikého úsudku zdržeti chce, nemůže se redakce těchto listů swého úsudku zdržeti. Již od nějakého času pozorujeme tajné kutění jistých nepowědomých Belzebubských sil, zahalených do owčího raucha náboženského, jejichžto prawý aučel každému rozumnému nemůže býti nepowědomý. Tak se ku př. nyní po Praze wšeobecně wyprawuje následující historička: že k císaři Pánu nedáwno prý přišla paní slíčná, celá bílá, dáwajíc JMC. úsilnau wýstrahu, aby do Prahy nejezdil, že na něho tam weliké neštěstí čeká. Císař Pán darowal této paní swůj prsten s prstu. Druhého dne přiběhne prý ale s tímto prstenem opat kláštera Schottů ke dworu a celý uděšený ptá se, čí to jest prsten? Prawí se mu, že tento prsten wčera JMC. darowal jisté bílé paní, načež opat wyprawuje, že tentýž prsten nalezen jest na prstě Panny Marie w jeho klášteře. Že tato historička není nadarmo wymyšlena, to snad nepotřebujeme nikomu powídati, neboť její aučel příliš patrně do očí bije. Půwodce její nedá se arci nyní wypátrati, aby mohl být za swau bezbožnau a rauhawau zlomyslnost potrestán. To on dobře wěděl, a jako podlý plaziwý had pustil swé jedowaté žahadlo mezi lid, a ono působí. Tím wíce ale by se měli dobré a poctiwé auřady o to postarati, aby takowí hanebníci tam trestu neušli, kde patrnau stopu swého působení a šálení lidu za sebau nechali, a k tomu jest patrná příležitost při swrchu udané zpráwě ze Mčel w Boleslawsku, kdežto by jistě nebylo těžko celau wěc wypátrati až k půwodu. My jsme swau powinnost učinili, obrátiwše na to pozornost auřadů, jsme welice žádostiwí, co se w tomto ohledu stane. Wíme alespoň, že w jiných případnostech p. přednosta kraje Boleslawského tuze welikau horliwost jewí we wyšetřowání.


2. březen 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Pomník Jungmannův]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Pomník Jungmanůw. Známo jest našemu čtenářstwu, že se strany powolení weřejných sbírek na pomník J. Jungmanna u wys. slaw. auřadu žádost zadala. Byla podepsána od J. Ex. hraběte J. Matyáše Thuna, presidenta Národního Museum, od hraběte Wojtěcha Deyma, jednatele Průmyslowé Jednoty, od hraběte Františka Thuna ( syna ), hlawního ředitele Pražských ústawů pro chudé, od p. Palackého, p. Swat. Presla, p Šafáříka, p. Karla Egona Eberta, od měšťanůw Pražských p. Prokopa Richtra, zlatníka přednosty ( lonsk. ) besedy měšťanské, p. Seidla, sládka, a p. Slawíka, mlynáře. Přízniwau odpowěď na tuto žádost dostal od wys. slaw. wlády tyto dni J. Ex. hrabě Josef Thun, a tuto ji celau čtenářstwu swému podáwáme: „ We spisu od Waší Excellencí a mnohých ctitelů nedáwno zemřelého, o literaturu Českau zaslaužilého c. k. gymnasialního prefekta Josefa Jungmanna žádá se o powolení, aby se ke zřízení pomníku Josefa Jungmanna weřejna sbírka učinila. Ze spisu sice newyswítá, má-li se jen na tom přestati, aby se s opomenutím weřejného prowolání k dotčenému účelu příspěwky sbíraly, nebo je-li ten úmysl, aby se prowolání ku přispěni k řečenému pomníku w nowinách prowincialních a spolu i we weřejných listech jiných Rakauských prowincií stalo a přátelům Jungmannowým oznámilo, že mohau příspěwky swé na pojmenowaný wýbor zasílati. W obau ohledech nemá následkem wysokého dekretu dworní kanceláře ode dne 22. m. m. č. 1722 zawedení sbírky příspěwků k wýše položenému aučelu žádných překážek, s tau jediné wýmínkau, aby se náležité naložení se sebranými penězi a jejich upotřebení sem udalo. Při tom rozumí se samo sebau, že se powolení k tisku onoho prowolání u příslušného censurního auřadu dobýti musí, a swým časem, až o skutečné wywedení pomníku jednáno bude, že se k tomu o zwláštní powolení ucházeno býti má. W Praze dne 5. Unora 1848. Kiwiš rytíř z Rotterau, dworní radda. Tolik tedy již jisto jest, že je sbírka na pomník powolena a že se beze wšelikých překážek w celém císařstwí Rakauském konati může. Budaucně oznámíme blíže, jakým způsobem wýbor onu sbírku wésti hodlá, a bohdá že ještě w tomto památním roce 1848 i Jungmannůw pomník státi bude.


18. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Španělský úřední sloh]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. * – * Španělský úřední sloh. Madritský časopis Espaňol prawí: Naše redakce obdržela od politického ředitele následující dopis: Poněwadž číslo 648 wašeho časopisu, jehož odpowědným redaktorem jste, wydáno bylo před uplynutím tří hodin, kterážto lhůta dle zákonu mezi wytisknutím a wydáním wypršeti musí: uzawřel jsem, určiti Wám trest 2000 realů, které i hned do mé kanceláře zaslati račte. Zachowej Wás Bůh dlauhá léta. ( K takowéto žádosti hodí se toto přání wýborně. )


14. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Příspěvky z Čech pro Chorvaty a Srby, Titulek: [redakční sdělení], Autor: Havlíček, Karel
Widíme se pohnuty, uweřejniti příčinu, že jména pp. přispíwatelů posud nejsau wšechna oznámena. W nynější době, kde je u nás tisk tak rozsáhlý, kde jmenowitě české časopisectwo tolik sil typografických potřebuje, sotwa se wyhowuje nejnutnějším potřebám. Ubezpečujem ale pp. přispíwatelé, že čas po čase, jak se o tom již přeswědčili, jich jména budau uweřejněna. – Že z příspěwků těchto weškerých, které redakce přijala, auplné aučty obecenstwu složeny budau, je samo sebau tak patrné, že o tom nikdo ani pochybowat nemůže! Red.


22. říjen 1848, Zdroj: Národní Noviny, Část: X, Titulek: [polemika s žádostí kanovníka], Autor: Havlíček, Karel
Splnomocněn wysokým nařízením ( jak sám w dopisu prawí ) wyzýwá pan kanowník V. J. skrze vikariátní auřady kněžstwo farní, aby prý mu bylo důležitostí srdce, získati co možná nejwíce podpisů na žádost centrálního katolického wýboru říšskému sněmu, aby se duchowním statky neodjímali. Předewším wěz pan kanowník, že české kněžstwo farní nezapomnělo a bohdá ani w této rozhodné době nezapomene slowa zakladatele swého: „ Neskládejte sobě pokladů na zemi, ale skládejte sobě poklady w nebi — nebo kde jest poklad twůj, tuť jest i srdce twé; " — a protož zachowání statků nikdy důležitostí srdce swého učiniti nemůže. Na statcích kněžstwa nespolehá blaho církwe. Byly časowé církwe, a snad ti nejskwělejší, když chudá jsauc na statky, bohatau se proukázala w čistotě wíry a mrawů; byly časowé církwe, a snad ti nejsmutnější, když nadána statky a welikým panstwím na mrawích schudla, a zardíti se musila nad welikým počtem prelátstwa takowého, které uměleji mečem nežli kalichem, raději žezlem nežli pastýřskau berlau wládlo. Horlíte, aby církew statky neztratila? Známe tuto horliwost, není to péče o církew, nýbrž auzkost o weliké příjmy swé. A protož marně wyzýwáte, pane kanowníku, kněžstwo farní, tato důležitost waše nebude nikdy důležitostí srdce našeho; my doufáme, že demokratický princip též w církwi místa dojde a swobodě cestu proklestí, a to zajisté ne swobodě takowé, o které nedáwno prohlásila hierarchie česká: každá Appellatio ab abusu potestatis ecclesiasticae k civilnímu saudu jest proti swobodě církwe; my doufáme, že se nám dostane wýžiwa, jakáž pracujícímu kněžstwu sluší, byťby i mnohého minula naděje: býti in floribus. Že wšak se nám w dopisu tomto na ruku dáwá podezřelý, ať nedím auskočný způsob, jakým bychom nejlépe wymáhati měli podpisy od osadníků swých, to musí každého z nás hlubokau oškliwostí naplniti, a jedině příčina jest tohoto weřejného ozwání, aby budaucně cos podobného od nás se nežádalo. — Listy k podpisům zaslané jdau od fary k faře prázné.