28. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Přednešení ministra soudních záležitostí, Alexandra Bacha, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Přednešení ministra saudních záležitostí, Alexandra Bacha, we kterém podáwá zpráwu o příprawách k brzkému dopracowání zákonních kněh, jichž nowé zřízení saudní wyhledáwá. Nejmilostiwější Pane! Wěrně oddaný minístr saudních záležitostí byl Waší Milosti předložil w nejponíženějším přednešení stwrzené od ministerské raddy základní rysy zřízení saudního, kteréž se dle ústawy říšské zawesti má, i mohl již w tomto přednešení připomenauti, že prowedení tohoto zřízení saudního záwisí na předcházejícím wydání několika wěcních zákonů, kteréž se dle smyslu §. 120 ústawy říšské, wyhražujíc budaucí jich předložení říšskému sněmu, prozatímně nejwyššími rozhodnutími mají uwesti do žiwota. Wěrně oddaný saudní ministr pokládal sobě za powinnost, aby w ohledu tomto spůsobil potřebné práce příprawné, i dowoluje si tímto podati Waší Milosti we stručném wylíčení nejponíženější zpráwu o stawu těchto zákonodárských prací. Zákonodárstwí rakauské w oboru saudním požíwalo ode dáwných let znamenité powěsti, proto že bylo prwní, které na místo římských institucí a zwyků utwořilo zákony domácí, z nichžto některé, když wyšly, co díla dokonalá byly uwítány, a i podnes, jako knia kniha zákonů občanských, w hlawních swých částích za práce mistrowské se uznáwají a od zákonodárstew cizozemských užíwají. Hlawní zřetel wlády a zastupitelstwa říšského musí nyní, kde se wědě otewřelo pole swobodného přetřásání, a kde se s tolikera stran ozýwají přání a hlasy, žeť přetěžké jest, uhodnauti mezi nimi nezkřiwené, čisté požadawky ducha času a potřeby, aby pokojně a wážně ku prospěchu občanů onu sláwu opatřowaly a rozmnožowaly. Ustanowiti wýraz práwa we wěci a we spůsobě zákonem, jest úloha tak wznešená, a jistota, že se w jednoduchosti a jasnosti zákonů a prostředků práwních, we státě místo swépomoci nastupujících, hlawně zakládá blaho společnosti občanské, jest tak patrné a očewidné, žeť jest swatau powinností, spojiti k wypracowání důkladných zákonů nejšlechetnější síly we státu. Shromáždění zákonodárná mohau podle powahy swé předlohy zákonů obšírnějších jen zkaušeti a konečně o nich se usnášeti; jich wypracowati, úkolem jejich není. K tomu musí býti zwláštní sborowé. Zákonodárstwí, wykonáwané od welikých shromáždění, chřadne přečasto na následcích porady, wedené w bauři wášní řečnických. Domnělé oprawy, duchem strannickým z nenadála wyslowené a s obecným přihlášením přijaté, wytrhnau nezřídka celau ökonomii zákonu z weřejí, nesrownáwajíce se ani se zásadami zákonu ani s články předcházejícími nebo následujícími. Toť jest na příčině, že se zákonům takto udělaným nezřídka nedostáwá jednoty u wypracowání, obecnosti w aučincích, dostatečnosti we prostředcích a obezřetnosti w aučelu. K wůli wywarowání se takowým nesnázím jsau we wšech téměř státech ústaw nejswobodnějších sborowé, kteří k tomu jsau powoláni, aby pro sněm pracowali náwrhy zákonů, buď od ministerstwa jsauce nawržených anebo od sněmu za potřebné uznaných. Takowýmto sborem bude w Rakausku říšská radda ( §. 96-98 ústawy říšské ). Do raddy této budau nejwýtečnější hlawy se wšech částí šírého mocnářstwí powoláwány a w jednotliwých případech znalcemi a důwěrníky sesilowány, aby se w postawení docela neodwislém wšemi silami oddaly pracím zákonodárským a přiwáděly do nich jednotu a sauwislost. Čím důkladnější náwrhowé wyjdau z dílny přemýšlení a sborowé porady mužů těchto, tím krásnější a wydatnější bude poslední a rozhodná weřejná porada na sněmích zákonodárních. Sboru tomuto i také w odwětwí zákonodárstwí saudního ponechány budau ony obsáhlé zákony ke schwálení, k jejichžto prwnímu složení wěrně oddaný ministr saudních záležitostí posud sice mohl podati podnět, které wšak wždy napřed musí projíti poradu we raddě říšské, aby se sněmu říšskému předložiti mohly co náwrhy docela zralé. Zde wede přenáhlení následky nejzáhubnější w zápětí; neníť nic snadnějšího, jako zákon udělati; nic mrzutějšího, jako jej wyswětlowati a doplňowati; nic wážnost moci zákonodárné wíce oslabujícího, jako jej odwolati. Zákony, kterých zjinačení saudního zřízení, ústawau pojištěné, wyhledáwá, jsau asi tyto: Předewším musí se wypracowati úplný zákon trestní podle roztřídění skutků trestných na zločiny, prowinění a přestupky. Wznešenému předchůdci Waší Milosti, Císaři Josefowi II., náleží ta sláwa, že poslušen jsa popudu welikého swého srdce, nejprwé w Rakausku nasadil sekeru na zbytky krutých středowěkých zákonů trestních, a že zawedl zákon lidskosti šetřící, ku kterémuž se připojil zákon císaře Františka I. od r. 1803, jenž od tehdejších práwníků za wýtečný byl wychwalowán. Kéž by bylo Waší Msti, nesaucí jméno i smýšlení welikého předka swého, popřáno, abyste potwrzení swé propůjčil nowé knize zákonů trestních, která by wyhowowala wšem požadawkům času, žiwota i wědy. Částí nejdůležitějšího nowého tohoto zákonu trestního bude část o nastupowání we wěcech trestních, která prawidla o předzwědném wyšetřowání, o řízení před saudy porotními, o trestních saudech okresních, o postawení státního prokuratora we při trestní, zkrátka auplný obraz tohoto odhalí w přehledné spojitosti. Jakožto doplněk tohoto auplného zákonu trestního musí býti wypracowán zákon o wězeních a jich kázni; úloha to důležitá, při jejímžto rozřešení se musí wyhýbati stejnau pečliwostí auskalím železné krutosti slepého trestání zákonního i choré citliwosti, užíwajíc při tom zkušeností národů nejpraktičnějších. Obrátíme-li oko k zákonodárstwu civilnímu, tu nám wzejde w austrety nejprwé kniha zákonů občanskych jakožto předmět oprawdowé úcty, wážná to budowa, kterauž otřásti nemohly ani poslední mocná praudění času. Toliko některá jeho ustanowení, jmenowitě o manželstwí, o poručenstwích, o zůstalostech, o wlastewnosti wrchní a požitkowé budau se muset wzíti w prohlednutí a wšechna nařízení rušící a měnící w jeden zákon spojiti. Obšírnější jest wypracowání nowého řízení civilního. Zákony o tom wydané wzrostly w prawé onus multoruni camelorum ( břemeno mnoha welblaudů ), a má-li se státi šťastná odstáwka w zákonodárstwí, musí nowý saudní řád, neohlížeje se a neodkazuje na starší zákony, auplně spořádati běh saudních řízení od prwního početí až do prowedení prowedení exekuce, šetříc při tom zásady weřejnosti i austnosti a majíc zřetel k rozličným auřadům saudním. K doplnění saudního řádu musí se wypracowati řád konkursní a zákon o advokátech, pak řád notariatní a zákon o gruntowních knihách, a wšechny tyto zákony se musí uwesti we srownalost a sauwislost. Nowý zákon obchodní šetřící řádu žiwnostního, komor obchodních, saudů průmyslnických i fabričních ( prudhommes ) jakož i nowý zákon o saukromém a weřejném práwu námořním jsau pilně potřebny, i bude o nich jakož i také o práwu směnečním společná úmluwa s německými spolkowými státy, aby se nejwětší možnau sauhlasností w zákonech, jimiž poměry obchodní jsau spořádány, materialním prospěchům w nejširším objemu pojistilo pohybowání co nejswobodnější. Tato jsau hlawní díla, w nichž se zawírá úloha nejblíže příští budaucnosti w oboru saudního zákonodárstwí, nedotýkajíc se oněch směrů zákonodárských, ku kterým se spoluaučinnost mužů w saudnictwí zběhlých wyhledáwati musí, jakowéto jsau: oprawa zákonů wojenských, zákonů horních a komorních, náwrh služební pragmatiky, zákon o státních zkauškách atd. Dowoluji si wšak obrátiti pozornost Waší Milosti k tomu, že dle §. 120 ústawy říšské, že prozatímná zákonní nařízení již nyní a před wypracowáním welikých děl zákonních obyčejným spůsobem zákonodárským Zdá se býti mýlka. §. 120 zní: Pokud se spůsobem w ústawě wyměřeným nedosáhne zákonů organických, tauto ústawau říšskau wymíněných, wydána budau přiměřená ustanowení spůsobem nařizowacím. zawedena býti mohau a musí, aby se oprawa práwosaudstwí, w ústawě 544 přislíbená, we smyslu jejím co nejdříwe uwedla do žiwota, a tím aby se přišlo wstříc práwem napnutým očekáwáním národůw Waší Msti. Při tom se nesluší děsiti myšlénky nějakého provisorium, neboť zajedno proběhly saudní spráwy wšech téměř států doby provisorní, nežli došly swého nynějšího útwaru, nikdež ještě za dokonalý neuznaného, a pak se prozatímní zákony rozwrhnau na takowých základech, které se srownáwají se zásadami ústawy říšské a k tomu se hodí, aby přejdauce jednau do praxi auřadů saudních a wniknauce do obyčejůw národůw, připrawily ochotné přijmutí a wšeobecné porozumění zákonům konečným, kteréž se s pomocí zkušeností zatím nabytých chystati budau. Tyto prozatímní zákony, kterých nowé zřízení saudní wyhledáwá, jsau již wšechny rozpočaty a dílem již dokončeny, dílem swého dokončení nedaleky. Tyto pak jsau: Zákon o příslušnosti saudní, který hledě k posawadním wěcním zákonům trestním pořádá budaucí trojité rozdělení wšech případů trestných na zločiny, prowinění a na přestupky; prozatímní předpisy o řízení před saudy porotními, pak o saudech trestních nad prowiněními a nad jednoduchými přestupky, kromě prozatímního předpisu o přezwědném wyšetřowání w nastupowání trestním podle dotčených tří kategorií, předpis o oboru působním státního zastupitelstwí a o sestawowaní list porotničích. Pro řízení saudní zapotřebí bude nařízení o proměně posawadních jurisdikčních poměrů k wůli nowému saudnímu zřízení; tak též se chystají náwrhy nowého řádu o gruntowních knihách, řádu konkursního, řádu advokátního a notariatního. Budu pracowati o to, abych náwrhy prozatímních těchto zákonů po auplném jich ukončení a po odbyté obezřetné poradě se zwláštními přednešeními předložil Waší Msti. Ostatně by se mezitímné nařízení a instrukce, kterých ku prowedení přerozsáhlého a přeobtížného zřizowání bude zapotřebí, mohly ponechati odpowědnému ministerstwu. Račtež tedy, Waše Msti, z uctiwého tohoto wylíčení porozuměti, že učiněny jsau wšechny kroky, aby se nowé zřízení saudní s prozatímními zákony jím wyhledáwanými v čase co možná nejkratším stalo skutkem a prawdau, tuto pak nejponíženější zpráwu nejmilostiwěji přijmauti k wědomosti a jej schwáliti. We Wídni dne 8. čerwna 1849. Bach w. r. Na to se stalo toto nejwyšší rozhodnutí: „ Zpráwu tuto k wědomosti přijímám a schwaluji. “ W Schönbrunně dne 15. čerwna 1849. František Josef w. r.


12. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Návěští literární], Titulek: [Spisy Al. Svobody], Autor: Havlíček, Karel
‒ Uwádíme zde spisy prof. Al. Swobody, jehož úmrtí jsme w předewčerejším čísle oznámili, které buď již wydány buď ještě w rukopise jsau: 1. Hrabě Beňowský, diwadlo od Kotzebue, překlad; 2. Hostinné práwo, diw. od Zieglera, překlad; 3. Laupežníci, diw. od Šillera; 4. Montechi a Capuletti, zpěwohra, překlad; 5. Norma, zpěwohra, překlad; 6. Karel Skreta, diwadlo půwodní; 7. Básně od Šillera, překlad; tyto wšecky spisy jsau již tištěny; posud w rukopisu, awšak k tisku připrawené jsau: Legenda o sw. Cyrillowi a Metoději o několika arších, legenda o sw. Janu Nep., pak 17 jiných legend a ballad, píseň k známé melodii na národní hymnu a 8 jiných básní a náboženských písní. Mimo to podal swým žákům letos metrický překlad dwau elegií Tibulowých, mnohých Propercowých a několika Horácowých ód. Ještě před swau smrtí pracowal na wšeobecném dějepisu pro českau mládež na základu rozdělení na wšecky díly swěta a swětodějinných událostí.


13. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: >[titulní strana], Titulek: [kritika pražského hrdelního soudu a nepřátel národně liberální strany], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Říkáwá se obyčejně, ze celá strana, celý národ nikdy se nemá tupiti a pomlauwati pro osobní wady jednotliwců, a že tedy skwrna objewující se na mrawním charakteru některé osoby nepadá na celau stranu, na celý národ, ku kterému tato osoba náleží. – To wšak se jenom říká a nedělá, jinák jest w theorii, jinák w praxi. Tak dobře jako si celý národ wlastní zásluhy swých wýborných we swětě z té neb jiné příčiny proslulých mužů ke cti připisuje, tak dobře jako po nejdélší časy s chlaubau wzpomíná národ na swé wýtečníky: tak také zas nepřátelé a protiwníci s radosti se uchopí každé osobní wady jednotliwce, aby mohli potupu rozšiřowati o celé straně protiwné aneb dokonce o celém národu. Prawda těchto slow potwrdila se zase na případnosti p. Trojána – owšem tenkrát pro zahanbení těch kteři nás zahanbiti chtěli. Nepochybně, že událost tato nejenom w Praze nýbrž také we wšech končinách naší wlasti byla předmětem rozmanitých řečí, hádek, zármutku z jedné, a zlomyslného potěšení z druhé strany. Když se najednau jako blesk z čista jasna roznesla po Praze powěst, že jest Trojan od hrdelního saudu a sice pro podwod zatčen, byli jsme wšichni tak neočekáwanau a neobyčejnau událostí jako omráčeni. Wšichni, kteří tohoto muže od jeho mladictwí znají a s ním obcují, přeswědčili se nejednau o jeho šlechetné a poctiwé powaze, o jeho upřímné obětawostí, s kterau wždy nehledě na žádný zisk a na žádnau obět usilowalo obecné dobro naší wlasti: a já sám písatel tohoto již po wíce let stoje s ním w uším přátelském swazku a obcowání, měl jsem nejednau příležitost nejen ze slow nýbrž z činůw, a to nejen weřejných nýbrž nejsaukromějších přeswědčiti se newýwratně o šlechetné jeho powaze. Zpráwau takowau o jeho zatknutí, zatknutí u hrdelního saudu, zatknutí pro podwod, byl jsem dočista omráčen. Zatím si pospíšili pánowé jisté strany, kteři by nás wšechny jim w cestě stojící zastawatele práw národu nejraději widěli snad na poprawišti neb alespoň zhanobené a poražené, zatím si tedy tito pánowé pospíšili na wšelikých cestách rozšiřowati nejhanebnější powěsti o příčině Trojanowa zatknutí. Již prý po mnoha let dělal falešné směnky, již množstwí lidu prý o znamenité peníze přiwedl a t. d. tak že se nám až hnusí jenom opakowati wšechno to, co tito lidé po celém městě rozšiřowali. A zrowna nejwětší „ přátele pokoje a pořádku, “ kteří naší straně každau chwíli wyčítají nesnášeliwost, osobowáni, ultra a t. d. zrowna tito pánowé ukázali tak jako wždy jindy i při této příležitosti, jak by jim milo bylo kdyby nás mohli zkaziti. Nespokojili se tím jenom Trojana hanobiti: hned musela celá strana naše být sestawena ze samých zločinců, podwodníků, přestupníků a t. d., tak dalece že ku př. jistý dobře známý professor práw se ani zdržeti nemohl, při swém auřadowání ( při rigrosum ) nám wšem utrhačně spílati. Co wšechno jsme zde w Praze od takowých a podobných našich dobrodinců poslauchati musili, může si každý posaudit již jen podle toho, co si traufali tisknaut we swých časopisech, jmenowitě w jednom, o kterém jsme si již dáwno pewně umínili, že ani wyslowením jeho jména nowiny swé zhyzditi nechceme. Také Lloyd we Wídni, o kterém se dobře wí na čí autraty wychází, píše ještě w auterním swém čísle ( 11 pros. ) doslowně takto: Das Verbrechen dessen Trojan beschuldigt wird, ist, wie ich höre, „ Urkundenverfälschung und betrügerisches Anlocken fremder Waaren. “ Ein schönes Geschäft für einen diätenlosen Volksvertreter! “ Widěti z toho hned jak těm pánům jěště posud sněm w žaludku leží, tak že ho a odtud narostlau žluč proti nám ještě posud wytráwiti nemohli! W takowých trapných okolnostech snažili jsme se alespoň dowěděti, jaké podezření se u hrdelního saudu proti Trojanowi skutečně zdwihlo, a co jsme se o celé wěci dowěděli, to jsme w krátkosti podali již hned tenkrát w N. N., aby alespoň něčím se porazily ty oškliwé powěsti. Nyní sme se owšem teprwa dowěděli, že ani to, co jsme my o této wěci podali není prawdiwé, a jmenowitě, že ani žádný konkurs nebyl wypsán. Než rozhodnutí sl. appellačního saudu, které jsme již wčera sdělili, a které bylo uzawřeno jednohlasně w rozmnoženém senatu ( 9 rad a oba předsedowé ) očistilo p. Trojána ze wšelikého podezření. Tím owšem jest jeho weřejné postawení zachowáno a jemu zase wšechny předešlé hodnosti a úřady nawráceny: kdo ale nahradí jemu z úplna wšechny ztráty a utrpení, které mu překwapenost hrdelního saudu Pražského způsobila? Kdo může posauditi, jaký jest to cit, býti w tak oškliwém podezření, býti w takowých řečech po celé zemi, jenom ten může dokonale uwážiti těžkost křiwdy, které Pražský hrdelní saud se na p. Trojanowi dopustil. Pan Pštros, přednosta hrdelního saudu Pražského, měl tím opatrněji w této wěci jednati, poněwadž je wšeobecně známý poměr jeho osobní k p. Trojanowi. Každý wí, že p. Trojan byl na místě p. Pštrosa spoluaudem zemského wýboru, za kterýžto auřad p. Trojan 900 zl. stř. ročního platu užíwá, a každý dobře wí, že p. Pštros písemně si u obce Pražské s patrnau nelibostí proti Trojanowi ztěžowal, že tímto wywolením p. Trojana jeho p. Pštrosa důchody stenčeny jsau ( o 900 zl. ročně ), a tudy od obce nějakau remuneraci za swau býwalau činnost žádal. Každý také wí, že p. Trojan po odstaupení pana purkmistra Müllera k tomu působil, aby někdo jiný než p. Pštros za purkmistra Pražského wywolen byl. Práwě poněwadž wšechno toto známo jest, měl sobě pan Pštros, přednosta Pražského hrdelního saudu tím opatrněji počínati, neboť každý wí, že w těchto wěcech welmi mnoho na přednostowi záleží, který si sám ke každé wěic wěci sestawuje senat. Wí se také, s jakau rychlostí hrdelní saud wykonal swé překwapené uzawření na p. Trojanowi, a jak spěšně oznámil hned jeho zatknutí k městské raddě a t. d., a s druhé strany se wí s jakau wáhawostí odeslal hrdelní saud jeho rekurs k appellačnímu saudu. Rekurs p. Trojana potřebowal pět dní k cestě z Nowoměstské radnice na Malau stranu, čímž se také newinné zatknutí p. T. prodlaužilo, poněwadž zameškáno jest sezení appellace. Uwádíme naschwal wšechny tylo prawdiwé okolnosti, abychom ukázali, jak práwě w tomto pádu nejwíce obezřetnosti a opatrnosti pří hrdelním saudě by bylo býwalo zapotřebí, aby se k žádným důmínkám strannosti příčina nezawdala. Celá tato případnost byla wšak pro nás alespoň w tom ohledu poučná, že jsme opět seznali množstwí lidí, kterým by to srdečnau radost způsobilo, kdyby naši stranu hodně zoškliwiti a tak naše působení pokaziti mohli. Bůh jim to odpusť! –


29. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O platu učitelů], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Čteme w některých časopisech nesmírné děkowání za interpellaci p. prof. Haimrle o zwelebení stawu učitelského, kterau učinil we sněmu říšském. Nechtějíce nikterak p. Haimrlowi zásluhu jeho ztenčowati, winni jsme přece prawdě to oswědčení, že nebyl p. prof. H. jediný, který se o tuto wěc postaral. Známo jest, že pro nerozum mnohých našemu učitelstwu, beztoho i tak w bídě postawenému, od počátku konstituce ani ty sporé platy a jiné wýsluhy dáwany nebyly, poněwadž mnozí we sprostnosti swé myslili, že swoboda jest, nikomu nic neplatit. Tím se stalo, že učitelstwo na mnohých místech do nejwětší bídy přišlo a zrowna hlad trpělo w prawém smyslu toho slowa. Mnohé žaloby strany toho docházely k deputowaným z Čech a odjinud, a konečně deputace morawského učitelstwa nawštiwila w Kroměříži slowanský klubb, žádajíc, aby se jich klubb w této wěci u ministerstwa ujal. Slowanský klubb wzal to do porady, a uzawřelo se, aby se kroky potřebné strany toho neučinily w interpellaci ( proto že národy hořekují na mnohé interpellace ), nýbrž aby se ministerstwu podal we jménu audů slowanského klubbu spis žádající, aby prozatím aspoň na jistau sumu zwýšeny byly platy nejhůř dotowaných učitelů, a aby se ostatním důchody jejich od wlády ostře wymáhaly, než se od sněmu samého něco konečného strany škol uzawře. Deputace slowanského klubbu wyslána w té wěci k ministerstwu oswěty, přinesla wšak zpráwu, že již ministerstwo samo od sebe uzawřelo, platy učitelů hned nyní ze státních důchodů aspoň nejméně na 250 zl. stř. ročně zwýšiti. Interpellace p. prof. Haimrle učiněna jest we sněmu později, a až ministerstwo na ní po nowém roce odpowí, jsme přeswědčeni, že odpowěď nebude jiná než ta, co jsme práwě tuto uwedli. Co se konečného zřízení této wěci týče, jest naše mínění, že plat učitele nemá být menší než 400 zl. stř. ročně, a že má být z důchodů zemských wyplacen. Zároweň ale myslíme, žeby se při obsazowání škol obci samé a stawu učitelskému nějakým způsobem wplyw nechati měl, aby se místa učitelská nezadáwala skrze protekcí na cestě bürokratické. Takowé mínění budau Národní Nowiny wždy horliwě zastáwati, až k wyjednáwání přijde.


8. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Co jest Obec?, Autor: Havlíček, Karel
Co jest Obec? ( Pokračowání. ) Na dwau welikých hlawních základech wystawen jest weškeren lidský swět, Schiller je jmenowal: hlad a lásku, my je pojmenujeme: náklonnost ( poněwadž se již u nás láska béře jen we smyslu sexualním ) a užitek, a stawíme náklonnost jen honoris gratia na prwní místo, neboť w oprawdiwém swětě skoro wždy na něm užitek ( hlad ) stáwá. Cokoli člowěk dělá, činí buď z náklonnosti, neb pro užitek ( leda by nic nemyslil, a dělal wšechno newěda proč, mechanicky ) a blažený ten, kdo wšechno užitečné činiti může z náklonnosti, a komu wšechno, co z náklonnosti učinil, užitečné jest. Zde stojíme při základním uzlu člowěčí bytosti, při egoismu ( pro užitek ) a při mrawnosti ( z náklonnosti ). Co jest wlastně egoismus ( soběctwí ), přetěžké to určení, a nižádná lidská moc udati nemůže při jednotliwých činech hranice mezi egoismem a mrawností. Člowěk může nejkrásnější činy wykonati z nejšpinawějších, z nejzištnějších a nejnemrawnějších pohnůtek, a naopak dobrý úmysl může před swětem platiti za zlý. A proto by nebylo dobře snowati základy weřejného zřízení obce na pauhé náklonnosti, na mrawnosti, z té příčiny, že lidský bystrozrak dobře prowedené pokrytstwí proniknauti nemůže, a tedy by od soběckých chytráků, wydáwajících se za nezištné obětowawé muže, přečasto šizen býwal. Jenom rodina, tato malá obec, jest wýhradně založena na náklonnosti, poněwadž se w ní, jakožto wždy pohromadě žijící, pokrytstwí mnohém tíž prowésti dá, ačkoli i tu máme mnohé oškliwé příklady. Každá dobře zřízená obec musí být ale jen založena na užitku a sice na užitku wšeobecném. To jest každý jednotliwec musí z toho užitek míti, že w obci žije, sice jest tato obec špatná. Každá obec jest jakési obmezení swobody jednotliwců, člowěk práwě tím, že do obce wstupuje, k rozličným powinnostem se zawazuje, které by sic jinák ( jako pauhý člowěk osamělý aneb w rodině žiwaucí ) neměl, a k těmto powinnostem zawazuje se dobrowolně jen proto, že z toho spolku, od té obce za to wětší užitek očekáwá. ( Nebereme zde užitek jen we smyslu nejhrubším. ) W obci platiti musí zásada: Něco za něco, nic za nic, a čím wíce se obec drží této zásady, tím dokonalejší jest. Aby nám nikdo zle nerozuměl, musíme doložiti, že náklonnost, obětawost atd. ( co se patriotismus zowe ), nikterak z obce newylučujeme, tyto wždy w obci budau a býti musí, ale jenom že nahodile a tak, aby obec sama na nich založena nebyla, aby nechtěla obec státi a zkwetati patriotismem a jinými dobrowolnými skutky občanů. Neboť každý nahlížeti musí, že by takowý základ při známé powaze lidského ducha jen slabý a nejistý, ba nanejwýš nebezpečný býti musel. ( Pokračowání. )


30. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
W ministerském poloauředním časopisu Lloyd čteme dne 26. ledna, že se we Wojwodowině Srbské od 1. ledna zawede w auřadech wšude srbský jazyk, že ale z ohledu na rownopráwnost Němci swoje přípisy w materštině podáwati mohau. To je skutečně nowá theorie ministerská o rownopráwnosti, aby každý kolonista wšude, kam zaleze, práwo měl žádati, by se podle něho řídilo celé auřednictwo tamější země, aby ku příkladu si mohlo několik Angličanů ten žert spůsobiti, žeby se w Čechách usadili a pak po celých Čechách kočowati začali, tak žeby k wůli nim wšichni auředníci naši anglicky uměti museli! Němci jsau we Wojwodowině Srbské jenom kolonisté, kteří sami o to dbáti mají, aby se řídili podle obyčejů země, do které zašli, ne ale aby celá zem jim ke cti a ku pohodlí se sprawowala. Když neumějí srbsky, jejich škoda, jakoby moje škoda byla, kdybych šel do Arabie, neuměje arabsky: Arabowé by se mi asi notně wysmáli, kdybych od nich žádal, aby se oni k wůli mně česky naučili! My dobře prohlížíme záměry nynějšího ministerstwa: ono myslí, že nynější wolání naše o národní samostatnost je pauze okamžitá caprisa, která časem pomine, a proto chce dílem rownopráwnost národností ad absurdum přiwésti, hodné nepohodlí národům skrze ní spůsobiti a zároweň pěkně po tichu swé milé němčině cesty připrawowati, aby pak přece zůstala wšude prwní a panující, aby ona byla ten blahoslawený klih, jenž drží pohromadě Rakausko! My dobře pozorujeme každé hnutí ministerských časopisů, a doufáme, že nám neujde ani jedna sebe tajnější myšlénka. Dobře jsme si powšimli dopisu z Frankfurtu dne 27. ledna též w Lloydu hned na prwním místě wytištěného, jehožto konec horlí proti nepráktičnosti německých politiků, že se tak welice o Šleswík namáhali, a pak zní doslowně takto: „ Německo-rakauské province naproti tomu, které dle státního práwa a skutečně již po mnohá století k Německu patřily, které se žiwotem a krwí srostly s německými dějinami, a bez kterých pořádné wzrůstání Německa nikdy a dokonce se očekáwati nemůže, ty chtějí tak prudce od Německa oddělit Wztahuje se na poslední uzawření Frankfurtského parlamentu w Rakausích. Red., jako chtějí ono wýwodstwí ( šleswické ) přiwtělit. Proti tomu se musí zdrawý smysl národu wyslowiti, a doufáme, že se wyslowí! “ Ale kolikrát se již náš zdrawý smysl wyslowil, že nejsme předně žádná provincie, a za druhé že nejsme žádná německá provincie, to ministerské časopisy jakoby ani newěděly! A rádi bychom wěděli, kdo by směl takowau lež wymýšleti, že jsme my srostlí krwí a žiwotem s německými dějinami: řetězem, mečem násilím jsme byli častokrát připautáni, ale žiwotem nesrosteme nikdy, jako oheň s wodau nesroste, jako se wlk s owcí nespřátelí!


31. červenec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Ost und West o národnosti, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Ost und West o národnosti. „ Aus dero gnädigster Discoursen sonderliche Gnade gegen mir verspüren kunte. Mandelslo, Morg. Reife. 1668, I. 191. Pražský německý časopis Ost und West podáwá nám w čísle 89. následující poučení o národnosti: „ K hrdosti národní potřebí jest napřed jakési obmezenosti ducha, neb jen obmezenému může důwodem platným k wypínání se nad druhé býti to, že tito druzí z jiného jsau národu; a wůbec hrdost národní nejwíce u těch se wyznačuje, kteří nejméně znají národy jiné a mimo swau mateřskau jinau řeč neumějí. Němec jest skoro prost národní hrdosti Scholia česká k tomu: Kdyby to bylo prawda, nebylo by to nic chwalitebného., a přece není wáženějšího národního charakteru nad německý To jest jinými slowy: Já se sice nechci chwálit, ale to musím říci, že jsem ze wšech nejlepší.. Němec má na národní hrdost tuze oswícenau hlawu Wlastní chwála smrdí, jak prawí staré německé příslowí: radíme zeptati se na to německé Kopfhellstwí Francauzů a zwlášť Angličanů, jak ti o tom saudí. Nehrubě pochlebně., a welmi často obcuje s cizými národy; učí se tedy znáti jejich zásluhy a wážiti si jich. Obchod seznamuje jej s přednostmi jich w ohledu materialním, a zběhlost jeho w řečích otwírá mu cestu k dušewním jich pokladům, jež literatura na swětlo uwádí. Čím wíce se národy samy osamotňují, tím hlauběji klíčí hrdost národní, neb osamotnění zwětšuje neumělost. Španěl jest welmi na národ swůj hrdý, a Oriental též tak. W Španělích protrhuje se národní wzdělání ze spaní, a protírá si teprw oči, na wýchodě ještě twrdě spí. Francauzowa národní hrdost slábne od té doby Swět posud nic nepozoruje., co již wí, že Hamburk neleží na Kamčatce, i Angličan přestáwá hrdým býti, poněwadž wíc než dříwe seznal Toť se snad museli od Němců naučit to, oč jsau nyní maudřejší: odkud jinud?? Toť bezpochyby také ty nowé obilní zákony a swobodu obchodní panu Peelowi dal do péra některý německý mistr Kopfhell, snad profesor státního hospodářstwí na některé universitě.. Školy a cestowání jsau nejwýbornější prostředky proti pewné důmínce, že wlastní národ je nejlepší. Pyšni se tím, můj národe německý, že nejsi pyšný To jest po česku: Nechlub se, nemášli čím.! Nechať tě pro smýšlení twé kacéřují, ať ti předhazují nedostatek wlastenectwí! Jemu již hodinka odbila!!! Ještě každý neumřel, komu Němci odzwonili: my Čechowé jsme chwála pánu Bohu přece žiwi a zdráwi, ačkoli nás již kolikrát Němečtí písaři w Říši za žiwa do hrobu kladli: doufáme, že i patriotismus bude mít tak pewnau duši., a ty jsi zápisy, o wlastenectwí, twém swědčící swau krwí zapečetil. Směj se cizí národní hrdosti a nesluž jí; chceli se před tebau wypínat, hlásně se jí posmíwej, a to-li nepomůže, odwrhni ji pryč Tragicko-hrdinská slowa! Wystěhujme se do powětří, tam domow náš! Smějme se odtamtud wšem národům patriotickým, budauli se po zemi rozšiřowat, opowrhujme jimi; a jestli i to nepomůže, nechme jim zem a zůstaňme w powětří.. Zadrž uzdu swé dobromyslnosti My bychom si nemohli wést stížnost na zbytečnau a přílišnau dobrotiwost: ostatně musíme dodat, že Francauzowé také swým sedlákům a starým dědkům říkají: bon homme!, která z tebe u Francauze činí „ bon homme “ a zmírni swau zdwořilost Byla by to již těžká wěc, bez toho se již teď rozdáwá w homoeopatických dosích. w pohostinstwí – neboť nedojdeš díků, držíť ji za powinnau daň. Bičuj národní hrdost satyrau, wystaw plannost její na bílý den, a zůstaň jí prost – zachowej ale swůj národní cit. “ Dobře owšem prohlížíme tajný, ukrytý smysl těchto theorií, zwláště, když nám je podáwá časopis německý u nás wycházející: my kdybychom někde w Němcích český časopis wydáwali, dowedli bychom snad také tak bořiti wšechnu národnost. – Tedy patriotismus přestane, hodinka jeho odbila! Krásné smýšlení a obci welmi prospěšné! Welicí mužowé a užiteční pro stát powstanau z učedníků, majících takowého mistra jako Ost a West! My pohrdáme takowým systemem, my jsme sami hrdi na swau národnost, na swé jméno Čech, ale proto nepohrdáme jinými národy, leč těmi, kteří sami hrdosti národní nemají! Ano pohrdáme jimi i časopisem, hlásajícím takowé škodné, a zároweň naduté theorie. Ost und West powažuje se co organ spojující literárně Slowanstwo s Německem, ačkoli redakcí tohoto časopisu wšechno powolání k takowému welikému úkolu naprosto odepříti musíme. Radíme budaucně Ost und West, aby se do wěcí nemíchaly, kterým nerozumějí, pro které citu nemají, to jest: do wšech slowanských a našich českých záležitostí, do národního smýšlení. Jejich ( Ost und West ) hodina odbila, půda se pod nimi tratí, a naše slunce wzchází. Ať zůstanau při kalobiotice! H. B.


21. říjen 1848, Zdroj: Národní Noviny, Část: X, Titulek: Druhá schůzka a porada duchovních ve Velvařích dne 17. října, Autor: Havlíček, Karel
Druhá schůzka a porada duchowních we Welwařích dne 17. října. Zaměstnání, ješto nepředzwídaná práce w duchowní spráwě s sebau nese, překáželo několik audům předešlé, prwní ( Mšenské ) schůzky účastenstwí míti w druhé; na místo jich ale přišlo wíce starších, w mnoholetém řízení osad zkušených kněží. Tentýž duch jarý, kterýž prwní shromáždění ožiwowal, jewil se i při druhém; každý proniknut byl přeswědčením, že čas mocně tluče na dweře a ku práci wolá. Po mši sw. w děkanském chrámu Páně od Welwarského p. děkana slaužené, kteréžto shromáždění duchowní až na několik wzdálenějších, později přišlých byli přítomni, otewřena jest porada w sále na děkanstwí jádrnau, důtkliwau řečí p. předsedy, w předešlé schůzce wywoleného, o nutné, swrchowané potřebě, aby duchowenstwo w dobách těchto tak důležitých činně wystaupilo, wšech důležitostí lidu a wlasti se týkajících jednomyslně a důrazně se ujímalo, a tak skorem již sprawedliwě mu ( duchowenstwu wůbec ) z mnohých stran činěnau předhůzku newšímawosti, pohodlnosti, netečnosti a nečinnosti skutky wywrátilo. Poukázal též wšeobecně na některé nejhlawnější předměty činnosti a porad duchowních; ku konci pak poděkowal se z předsednictwí w prwní schůzce naň wloženého, žádaje o wywolení nowého přednosty, opět ale welikau wětšinau zwolen jest. Na to čten protokol předešlé porady. Pak začalo žiwé rokowání a jednání o potřebě předewším politického ( občanského ) wyznání aby se zachowala důwěra obecenstwa k duchowním a odstranilo wšeliké podezření zpátečnictwí z jisté strany proti nim zbuzené; zároweň ale také jakéhos církewního wyznání k upokojení mnohých a k zamezení wšelikého obáwání, jakoby se snad obmýšlelo z nějakého stranictwí, různění, newčasných, nenáležitých a přenáhlených přewratů w církwi, zřízení a záležitostech církewních ( náboženských ), čímž by již dosti weliké nesnáze a zmatky politické zweličeny a dowršeny býti mohly; — ač že tajiti nelze, že i tu opraw a změn zapotřebí, a že i na tuto potřebu náležitým způsobím se má a musí prohlédati. Oboje toto wyznání z mnohých náwrhů sestawené zní takto: „ Wyznáwáme, že jsme s radostí a wděčností prohlášení ústawy ( konstituce ) přiwítali, a přejeme, aby co nejdříwe na nejširším základu práwa a sprawedlnosti k místu přiwedena byla. “ „ Chceme se držeti pewně církewní jednoty wšech wěřících a setrwati we spojeni s jednau nejwyšší hlawau církwe a s biskupy na základu půwodního církewního zřízení. “ Náwrh, aby o těchto schůzkách a poradách duchowenských wědomost byla dána hlawě duchowenstwa p. arcibiskupowi Pražskému, přijat, a wyhotowení jakož i podpis adressy k tomu konci swěřeno přednostowi a wýboru čtyr audů — dwau z pp. farářů a dwau z pp. kaplanů přítomných. Dále jednáno o prostředcích k napomáhání náboženských a církewních důležitostí; ponawrženy a přijaty jsau: 1. Wydáwání a rozšířowání příhodných, prostonárodních spisů w ceně co nejlewnější, nobrž pokud možno i zdarma. 2. Zřízení jednoty z laiků a duchowních sestáwající, na způsob Wídeňského spolku katolíků, — jednák ku dosažení prostředků na wydáwání hořeji zmíněných spisů, jednák k zbuzení hojnějšího a účinnějšího účastenstwí w záležitostech náboženských a církewních u obecenstwa. Jednání dálší a podrobnější o zřízení jednoty takowé na příští schůzku odloženo. Čteno pojednání: „ Slowo o poměru církwe k státu; “ posauzeno, přijato a rozhodnuto, aby se do tisku dalo. Náwrh petice k p. arcibiskupowi o propuštění duchowních wěznů č. káranců propadl — ( newěděloť se ani, jsau-li jací ) — přijat ale náwrh poslední předmětů příští schůzky a porady, totiž: 1. O poměru katolíků k nekatolíkům. 2. O poměru církwe k státu wůbec a zwláště o statcích církewních. 3. O školách národních. Konečně wětšinau hlasů ustanowena příští schůzka zase do Welwar ke dni 25. října, s tím doložením, že dle potřeby i druhého dne w poradě se pokračowati bude. ( Dle půwodního protokolu. ) Jeden z účastníků.


13. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Němci, Titulek: [Názory Němců na Rakousko], Autor: Havlíček, Karel
Kölnische Zeitung č. 93 přináší článek o stawu Rakauska, z kterého tuto hlawní myšlénky sdělujeme, poněwadž se z něho dowídáme, jaký hlas w Němcích panuje stran principátu Rakauského w Německém spolku. Wšechny přewraty, které w zemích ewropejských se děly jsau malé u přirownání se změnami, které se Rakauskem staly. Wšemocný ministr, který ještě před málo dni autokralicky we Wídni panowal, blaudí nyní w potupě, w přestrojení swětem. Italie wyhnala swé potlačitele, we Lwowě wlaje teď polská korauhew. W Uhřích pominulo středowěké zřízení a jeho místo zajala jará konstituce. Rakausko učinilo ale ještě wíce. Ledwa ze smrtného spánku se probudiwši wztáhlo ruku po německé císařské koruně, zadalo protest proti wyjádření-se pruského krále, který prawí, že se bez usurpace w čelo Německa stawí. Na čem zakládá ale Rakausko práwo swé na principát německý? Nejprw na osobě swého panowníka. „ Ruský král, " tak prawí ono, „ nemůže w čele Německa státi; barrikády, mrtwoly z oné osudné noci hromadí se mezi ním a mezi německým národem jako nepřestupná hradba. " Wiener Zeitung pak píše o něm takto: „ On nedostál slibům, které předchůdce jeho w nebezpečenstwí národu složil. Wyjádřením, že se mezi něho a Prusy žádná papírowá konstituce nesmí míchat, jest newýwratné swědectwí protikonstitučního jeho smejšlení. " Jest to owšem prawda, ale spolu nesmí se zamlčeti, že král pruský Německo mocně powzbudil. Rokem 1840 nastala pro nás nowá dennice a ptám se, co činilo Rakausko? Nemůžeme zapříti, že ne pruský král ale císař rakauský wždy w čele reakce stál. Známeť dobře, co jako těžké olowo již po několik děsítiletí Německo k zemi táhlo. Řekne-li kdo, že byl císař wším tím newinnen, odpowíme mu na to otázkau, nebyl-li císař neobmezený panowník? Musíme wyznati, že ani král pruský ani císař rakauský w čele Německa nebude moci státi. Rusko i Rakausko jsau nyní konstituční státy a w takowých nerozhoduje panowník nýbrž prawda konstitučních zásad. Rakausko se odwoláwá na historii, ale práwě dům Habsburský zůstane nám we wěcech starého německého císařstwí w neblahé paměti. Rakausko míní nás swau mocí chrániti. Kde ale má Rakausko tuto moc? Snad w Italii sic, w Uhřích, w Halicii, w německých zemích? Zdá se naopak jakoby Itálie již ztracena byla, jakoby se byly Uhry samostatným od Německa neodwislým státem učinily a jakoby swazek Haliče jen na níti wisel. Jen prawý německý stát může osudem Němců wládnauti. Rakausko zápasí se Slowany. Prusy ale, pustí-li Polsko, jsau německé až k Němenu, Prusko musí buď zcela německým se stát neb přestat býti welkau mocí. A wšak Prusko i dušewním wywinutím zasluhuje hegemonii. Prusko šlo pomalu ku předu, Rakausko šlo ale zpět. W Rakausích wládnul system hlupstwí, ano wyhánělo swé německé spisowatele co zločince do wyhnanswí dle kontextu wyhnanstwí. Ještě mnoho práce bude třeba, než se národowé rakauští také w skutku konstitučními stanau. Staré rány se tak brzo nezacelí. Prusko je naše tělo, naše krew, Rakausko musiloby se tím teprw státi. Prusko nyní najednau pochopilo swé postawení k Německu, Rakausko je nikdy nepochopí. Teď není čas ke zkauškám. Prusko jest jedině s to, Německo zastati, Německu musí na wše zapomenauti a pro blaho wlasti Prusku principát podat. Wětšina jižních Němců srownáwá se s námi, daufáme, že i we Frankfurtě tak sauditi budau. Máme za to, žeby Rakausko na swé wlastní zmotané wnitřní záležitosti dbáti mělo, mnoho desítiletí bude zapotřebí, než se ta Augiasowa konírna wykydá. Nechť Rakausko widí w Německu swau wlast, nezapomene ale, „ že se spíše jemu musí dát, než aby ono samo dalo. "


22. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: Hudebníci obnovují křižácká tažení., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. Hudebníci počínají obnowowat křížácká tažení, nedáwno p. Strauss z Widně táhl přes Prahu na Berlín a nyní p. Gungl táhne přes Prahu na Wídeň. Zdá se, jako by Berlín s Wídní zápasiti chtěl. Neopominuli sme owšem, Berlíňanům na Žofíně sluch swůj propůjčiti: ale wýsledek z celého byl welmi nehudební. Ani mi jakožto ubohému, národní skromnosti, ba nulosti přiwyklému Čechowi hned nenapadlo, proč asi p. Gungl, který přec rownou cestou z Berlína schwálně do Peště jede s maďarskými maršemi, s madarskými wálčíky atd. u nás w Praze ničím českým se zawděčiti ani se nestará, a jenom nám maďarskou hudbou swou jakousi předtuchu podáwá, jak bude w Pešti Maďarům po chuti hrát! Musel sem dlouho na příčinu přemýšlet.


28. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Proslov redaktora k prvnímu čtvrtletí existence novin], Autor: Havlíček, Karel
Prwní čtwrtletí našeho našeho časopisu chýlí se ku konci: obecenstwo naše nejlépe ocení, jak se zachowaly Národní Nowiny w tomto počátku swém. Co jsme mohli, učinili jsme: awšak se přiznáti musíme, že ještě mnoho našim nowinám chybí, aby se wyrownaly we wšem jiným nowinám, jmenowitě francauským a anglickým. Awšak každý powážliwý snadno si pomyslí, že okolnosti naše jsau mnohem nepřízniwější českým nowinám: weliká část stawů wyšších a zámožnějších u nás čte jen německy, a pro skrowný počet předplatitelů nemohau nowiny české tak se wzmáhati, jako ku př. francauské. Jaký jest to rozdíl: 40.000 i wíce odbíratelů a u nás 1200! Jakých prostředků mohau míti tak welice rozšířené nowiny proti našim! K tomu ještě přidejme kwap, s kterým jsme w bystrém toku naší nowé mladé swobody k wydáwání těchto nowin přikročili, a rád nám každý promine některé nedůstatky. Ostatně ale wždy o wětší zwelebení našich Národních Nowin redakce pečuje: od čerwence získali jsme našeho weleznámého W. Nebeského co stálého spolupracowníka, jenž záležitosti rakauské a německé, pak literaturní wůbec na starost swau přewzal, tak že z jeho péra mnoho důkladných článků očekáwati můžeme. Nejwětší část čelnějších mužů našich slíbila nám pomoc swau literární, a doufáme, že budau Národní Nowiny oprawdiwým zástupcem českého národu. Kromě toho zařídili jsme nyní redakci tak, že každau částku jeden zwláštní spolupracowník na starosti míti a jí zwláště pozornost swau wěnowati může; neb jen tak zachowá weliký časopis wšestrannost swau. Kromě politiky obrátíme nyní zřetel swůj i na wšechny ostatní části našeho žiwota, aby Národní Nowiny každému we wšem náležitě poslaužily. Jmenowitě ale podám w budaucím půlletí, to jest až do konce r. 1848 onu auplnau politickau encyklopedii, kterau jsem na počátku roku tohoto ( co redaktor ještě Pražských Nowin ) přislíbil, která se také započala, ale tehdy od censury překažena jest. Posawad w bauřliwých těchto dobách pro mnohé jiné na rychlo potřebné wěci nepřišel jsem nikdy k tomu mně milému dílu: poněwadž se ale wždy wíce přeswědčuji, že nejwětší část národu našeho welmi si přeje krátké poučení we wšech wěcech politických, každému swobodnému občanu potřebných, umínil jsem si newyhnutelně ještě letos w Národních Nowinách poznenáhla příjemným a lehce srozumitelným způsobem o wšem tom krátce ale důstatečně poučení podati. Žádám ale, aby wšichni našinci zároweň o to dbali, by obce naše nowiny si držely: neboť jen tak dojde národ náš k politické dospělosti a k prawé swobodě.


3. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [zprávy], Titulek: Z Prahy, Autor: Havlíček, Karel
Z Prahy. Dne 2. čerwna přijelo zase 70 hostů na slowanský sjezd, mezi nimiž se nachází mnoho Holomauckých studentů, kteří jdauce za zdrawým rozumem, spojení s Čechy wděčně sobě přejí, pročež také cestu do Prahy wážili. Musíme podotknauti, že již dříwe také přijel hezký počet Morawanů, což dokazuje, že Morawanům na spojení s Čechy záleží. Ujišťují nás wšickni, že weškerý lid slowanský na Morawě přeje si spojení s Čechy, že lid měšťákům newěří a před ním se kolik kroků wystříhá, wěda, že w nich wězí šosáctwí. Tím způsobem tedy Morawa přece nesplyne w Německo, zůstane Morawau morawskau a ne německau, tím způsobem nebudau Čechy osamotělé od Němců obklíčeny, ale dlauhá, předlauhá páska bude Prahu spojowati se statným Záhřebem. Wítejte nám Morawané, požehnej Hospodin zemi naší, aby měřila swé hranice mírau Welikého Swatopluka! Zýtra o 10. hodině bude weledůstojný archipresbyter z Nowého Sadu p. Stamatowić mši swatau na Swato-Wáclawském náměstí w jazyku slowanském konati. Celý wýbor Slowanské Lípy sejde se dnes o 6., pátá sekce o 5. hod. we swé sborowně č. 258 — 1. w prwním patru na Betlemském plácku.


8. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Ve věcech průmyslové školy]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. – We wěcech průmyslowé školy. S welikým potěšením můžeme čtenářstwu oznámiti, že se pan hrabě Hanuš Kolowrat, pán na Březnici atd. dobrowolně uwolil, na naši českau průmyslowau školu, která při Jednotě Průmyslowé zřízena býti má, ročně 100 zl. stř., počínajíc již ode dne 1. Listopadu běžícího roku, přispíwati, čin to zajisté jenž pěkné sluší Českému pánu. Prwních sto zlatých hned, totiž dne 6. t. m. spolu odeslal našemu Dr. Pr. Al. Trojanowi 185-1, skázaw mu zároweň přeswědčení swé o potřebě a důležitosti této školy. Přeswědčeni jsme, že příklad tento jednotliwým nezůstane při těch, w kterých koluje ještě staročeská šlechetná krew, že swůj národ, třeba nyní kleslý, w nejswětějších záležitostech opustiti nemohau. Nejswětější ale záležitost národu jest také wzdělání, wyučení. A může se na to bez bolesti, bez ustrnutí díwat šlechetný syn kmene Českého, když jeho národ jindy, wšude na předě a ostatním za příklad, nyní téměř posledním býti má w Ewropě, a nic swého nemaje, wšeliké wzdělání od jiných jako nízký podruh si wypůjčowati musí? – Šlechtu Uherskau widíme ustawičně welikomyslné oběti přinášeti záležitostem swého národu, widíme ji wšeliké ústawy wzděláwací štědře podporowati a zakládati – wěříme, že w Českém panstwě nekoluje 362 krew méně šlechetná, a doufáme, že se o tom při té i při každé příležitosti přeswědčíme.


24. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [O hlasování o velení národní stráže], Autor: Havlíček, Karel
* * * H. B. Dobré následky z toho, že se Swornost k ostatní národní stráži připojila, widíme patrně při wolbách důstojníků a při hlasowání o welení. Nyní již 30 setnin o welení hlasowalo, a jenom we čtyřech prohlásila se wětšina pro welení německé, we wšech ostatních jest welení české. Také wywolení důstojníci náleží strany smýšlení swého k liberální a národní straně. Zwláště Malá strana wzbudila nějaké podiwení tím, že proti wšemu očekáwání naskrze se pro české welení prohlašuje. Není pochybnosti, že také ta menšina malá, která posud německé welení žádá, k wůli wětšině a sauměrnosti od swého upustí, a že celá národní stráž Pražská jenom českého welení užíwati bude. Rádi uwidíme, wezmau-li si z toho dobrý přiklad některá naše wenkowská města, jejichžto šos w tomto ohledu wždy posud až přes paty přesahowal!


30. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Ze Slovenska, Titulek: [Slovenské proklamace], Autor: Havlíček, Karel
Ze Slowenska. Powstalí Slowáci wydali několik proklamací, následující podáwáme zde: Wojáci! Wysílají Wás bojowat proti nám; wíteli kdo, wíteli proti komu? Wýsílá wás maďarské ministerstwo, které se od našeho společného císaře a krále odtrhlo, které Čechům a Morawanům nic dobrého neudělalo, ba naopak jim wšecko zlé přeje, které Slowákům ty nejwětší křiwdy dělá, uwalujíc na lid welké nesnesitelné daně, berouc do wojska welký neslýchaný počet jich synů, wsazujíc do žalářů wšecky ty, kteří se hlásí o práwo a swobodu národa swého, kteří chtějí, aby Slowákům w tomto wěku wšeobecné swobody též lépe se wedlo. A wy byste wojáci: synowé Čechů, Morawanů a Slowáků pro toto ministerstwo, pro takowé lidi bojowati chtěli! Jeden národ sme my, wy tam synowé České země, wy ze sausední Morawy a wy Slowenští synowé od břehů Wáha, Hrona i Dunaje. Jedna řeč se po těchto krajinách ozýwá špatně čitelné, nejsem si zcela jistá diakritikou; a wy byste proti nám, swým bratrům, na rozkaz cizozemců a utlačitelů národa našeho bojowati měli! A wíteli proč sme se my pozdwihli a do boje wytáhli? Jen práwě proto, že sme to jarmo, které Maďaři a jich ministerstwo na náš národ, na waše otce a matky, na waše bratry a sestry uwalilo, wíce snést nemohli. Pohledněte jen po krajině naší, či newidíte ty dědiny, wesnice a městečka, w kterých ste se zrodili, že s námi držejí, že pod naše zástawy wstupují? Oni zároweň s námi nemohli už dále snášet to utrpení, to jarmo, které uwalili Madaři na wšecky nás. Aneboli lhostejným okem díwáte se na to, jak na rozkaz maďarského ministerstwa waší, co si w potu twáře wydělali, jemu oddáwati musejí? jak se nejbližší waší bratři a příbuzní, podpory otců a matek waších zesláblých, od domácího hospodářstwa odwádějí a pod maďarské zástawy berou? jak wšecky stížnosté příbuzných waších se odsuzují a zatracují, jak mnozí z lidu do wězení a žalářů se metají jen proto, že hledali to co jím po práwě náleželo? A wy byste měli proti nám, lidu tohoto zástupcům, obráncům a synům a za waše i naše utlačitele bojowat! Nebojujte proti nám; wy ste naší a my waší, waše stížnosti jsau naše stížnosti, waše jarmo naše jarmo. Nepozdwihli sme se my proti císaři a králi našemu, který wšechněm i nám swobody udělil, a které nám jen maďarské ministerstwo odtahuje, dáwajíc wšecko Maďarům swým příbuzným a nám nic. Nebojujtež proti nám, ale spojte se radšej s námi, neb my chceme wydobýt swobodu i nám i wám, chceme ztroskotat jarmo, které na waších příbuzmých otcích i bratřích leží, chceme aby wám, až se wrátíte do wesniček a městeček swých, bylo tak dobře jako nikdý před tím. Jestli my zwítězíme, zwítězíte i wy; jestli my padneme, padnete i wy. Nechť žije náš král, nechť žije swoboda národů, nechť bude dobře wšem naším. Národní Slowenská rada, jmenem powstalého národu Slovenského. Slowáci, Braťja! Od stoleťi leži na Wás bjeda a ňešťesťja! Kdo bi wipočitau wšetko to čo Wás trápilo a morilo. Kamkolwek člowek oči obráťiu, wšadě načúwau len beduwaňja a žjale; w tich žjaloch a w tich beduwaňjach ohlasuwau sa pred swetom žiwot Wáš! W tomto roku, w roku tomto pamätnom usmjala sa sloboda mnohim národom a mnohje bremená spadli s jich hlawi. On priňesje slobodu i nám, ak i mi tak ako druhi za ňu zahorime. Wi sťe sa dosjal len žaluwáwali, na kolena padáwali, o milosť sťe prosjewali, a milosti aňi ulahčeňja ňenašli. Nje tak si dobúdajú národi slobodu! Sloboda sa widobúda len zbrojou w ruce, len obeťmi. Tim čo si ju tak widobúdajú pomáha Boh; takje národi wislobodzuje z jarma jeho ruka otcowská. Preto na stranu bedowaňja a žjale a zbroj do ruki, braťja! Zbroj do ruki na swoje spaseňja, za swoju slobodu! Darmo sťe ju inakšje wičakáwali od ťisicleťja! Za čo že teda zdwihame a proťi komu obracjame zbroj našu, krajaňja? Mi zdwihame zbroj našu za národňje práwa a slobodi národa Slowenskjeho. Či ňewjeťe, krajaňja, w akom utlačeni bola reč a národnosť naša Slowenská, či ňewjeťe že wšetko čokolwek sa len našim wolalo, bolo w najwätšom opowržeňi a potupe? Reč našu ňikdě do werejnosťi, ňikde do porád a schuodzok werejnich ňepripusťili, w školách ju utláčali, z kostolow wiháňali, tich ktori sa za národ náš zaujimali, prenasledowali. Ale národ taki, ktorjetmu sa tento jeďini prostrjedok ku wzďelanesťi odberá, zostáwa w slepoťe a w ťemnosťi. Nechceme mi wjac biť w slepoťe a w ťemnosťi, ku ktorej nás odsúďili ňeprjaťelja naši, a preto chceme abi reč a národnosť naša Slowenská došla takej platnosťi a toho práwa w krajině našej, ako reč a národnosť maďarská. Bojujúc za práwa naše národňje powstáwáme tim samim proťi wšetkim odroďilcom, skutočnim zradcom národa Slowenskjeho, ktori z našej krwe súc národ náš kďe len mohli hanobili, utláčali, o jeho reč a národnosť priprawowali, slowom ktori ubjeďeni náš národ Maďarom zapredáwali. Mnohi z tichto odroďilcow majúc moc w ruke, ňeužiwali ju k dobrjemu pre opusťeni národ swoj, ale obracali ju k tomu najhoršjemu: k potlačeňú a hanobeňú národa toho z ktorjeho pošli, k prenasledowaňú a sťihaňú tich ktori národu swojmu werni ostali. Luďja tito, ňemajúc láski aňi za zrno k národu swojmu, ňemali ťjež láski aňi najmeňej k ludu nášmu, ‒ trápeňja jeho bolo jim radosťou! Mi powstáwáme proťi ministerstwu maďarskjemu. Maďari použijúc zbúr Europejskich, oborili sa na nášho spoločnjeho krála a násilňe wimohli od ňeho wládu maďarskú, to tak rečenuo ministerstwo. Bolo nám pred tim zle, pod ministerstwom ale maďarskim stalo sa nám ťisicraz horšje. Teraz začali Maďari samopašňe a ako sa jim len kolwek lúbilo s nami nakladať. Na obrancow národa a práw ludu nášho nastawäli wšaďe po mestách a ďeďinách šibeňic, prjaťelow, dobroďincow a zástupcow národa nášho, ktorich len schitať mohli, pohádzali do žalárow a ťemňic, kňe ich držja a mučja, po krajiňe sa dalo sbjerať zlato a strjebro, ňje proťi Turkom, ňje proťi Francúzom, ale proťi Horwátom a Srbom, bratom našim, na národ náš priwaluwali ňeslichanje daňe a dáwki a teraz wibjerajú wšaďe po krajiňe a hlawňe z národu nášho wojakow w ňeslichanom počťe, s ktorimi chcejú bojuwať proťi Horwátom a Srbom, Slowanskim našim bratom, čo zaroweň nám ňemohúc wjac znášať jarmo maďarskuo powstali proťi ňim a ťjahnu na Pešť. Proťi tomuto ministerstwu mi powstáwame! ktorjeho žiwotom žíjú utlačiťelja národa nášho, s ktorjeho zahinuťim padnú ti ťjež do prepasťi. Král náš dau w mesjaci brezňe wšetkim národom slobodu, ale maďarskuo ministerstwo zatrimalo ju len pre Maďarow a nás hanobňe o ňú olúpilo. Mi bojujeme za krála a jednotu mocnárstwa Rakúského. Nechceme mi ťjahnuť s Maďarmi, ňechceme zaroweň Maďarom a jich ministerstwu násilja robiť dobroťiwjemu králowi nášmu, ňechceme sa trhať od Rakúska jako oňi, ale na tom sme, abi sme pod berlou krála nášho wo spojeňi a swazku s druhimi slobodnimi národmi w Rakúskej riši stáli, a zaroweň druhim národom rownakich národňich a politickich práw požiwali. A jako bojujeme za práwa národa celjeho, tak bojujeme i za práwo a slobodu každjeho obiwaťela krajini našej, každjeho čloweka. Chceme abi wšetci rownaki si boli pred zákonom a súdom, chceme abi wšetci to dosjahnuť mohli čo darmi, čo pilnosťou swojou zaslúža, chceme abi sa ťažki a ňezaslúženi staw ludu nášho už raz konečňe poprawiu a ulahčiu. Za toto Wás wiziwame do boja a pod zástawi naše, Slowáci! Do boja wšetci, do boja každi! Ňech powstaňe každá děďina, kopaňica, mestečko a mesto Slowenskuo, ňech wipowje zaraz poslušnosť a odoprje wšetko maďarskjemu ministerstwu, wrchnosťam od ňeho nastawanim, a každej maďarskej wládě, ako kolwek bi sa wolala. ‒ Keď powstaňeťe wšetci, buďe wiťazstwo na našej straňe, mnoho nás je od Dunaja do Torisi. A w tomto boji máme za pomocňikow bratow našich Horwatow a Srbow, ktori pod náčelnictwom sláwneho bána Jelačića a polňjeho wodca Stratimirowića ťjahnu na Pešť s welkimi, hrďinskimi, wiťaznimi plukami. Ale ako w každej weci, tak i tu treba rjadu a porjadku. Mi wiďjac, že rišla [ prišla ] hoďina powslaňja Slowákom, a znajúc že powstaňja toto čaká na wizwaňja naše, opreti o dúweru národa, ktorou nám zwerowau dosjal weďeňja záležitosťi swojich, wzali sme na sebä weděňja porjadku w powstaňi národňom. Urobime wšetko čo len budě w silách našich pre osloboděňja a spaseňja národa drahjeho, zato ale aj žjadame od národa, prisno wiplňeňja wšetkjeho čokolwek potrebnjeho beh powstaňja so sebou doňesje a w ustanoweňjach národňej radi sa mu na známosť dá. Nikoho inšjeho teraz ňemá počúwať, od ňikoho druhjeho rozkazi žjadne príjimať národ náš okrem od národněj swojej wrchnosťi, od Národňej našej Radi a tich predstawenich, ktori sa alebo s porozumeňim Národňej Radi wolili, alebo s jej wedomim na swojich mjestach ostawili, alebo ktorich podla potrebi Národňja Rada na jednotliwich mjestach ustanowila. Weďeňja záležitosťi powstaňja národňjeho tak dlho zatrimame, kim kolwek ono trwať budě, a národ náš osloboďeni do pristawu pokoja sa ňedoslaňe. Potom ňech si ustanowi čo mu budě treba, národ sám. Národňja Rada budě mužňe, sprawodliwo, ludski, s ňeprjaťelmi našimi ale prisňe a podla prawdi a súdu pokračuwať. A za našich ňeprjaťelow powažujú sa wšetci ti, ktoribi proťi našej slobodě národňej slowom lebo skutkom wolačo robili, naše powstaňja očerňowali a zatracuwali, ktori sami súc Slowáci, na Slowenski národ bi špintali, od ňeho sa trhali a národ a lud náš Slowenski potlačowali; powažujú sa za ňeprjatělow našich wšetci ti, ktoribi sa nám zbrojnau rukau oproťi postawili, maďarskuo ministerstwo lebo ktorúkolwek inšú maďarskú wládu uznáwati a poslúchali, ktoribi ňječo proťi nášmu králowi a jednoťě Rakúského mocnárstwa páchali. Wšetci tito sú naši ňeprjaťelja; s nimi sa podla zásluhi nakladať budě. Slowáci! obraťte sa s dúwerou k nám a zmužťe sa. Čas je drahi, chwila je prihodná, aká sa nám wari ňíkdá wjac ňewráťi. Hore do zbroje a úhrnkom pod zástawi naše! Ňech wikwitňe naša sloboda, ňech žije náš král, ňech Boh dá národu nášmu lepšje dňi! Národňja Slowenská Rada: Mich. Miloslaw Hodža, Ludewít Štúr, Jozef Miloslaw Hurban. 576 K spoluobywatelům swým w horních Uhrách: Bratia Russyny! Susidstwo naše z wamy, pokrewnisť narodnaja, zwiazujuča nas z ludom wašym, neščastia naši spölni pobudzajut nas Slowakiw zholosytysia do was statočnych i žwawych Russyniw. ‒ Lud naš Slowenski wziaw juž za meč i zbroju, aby swoji prawa narodni protiw Madiarstwu mužesko choronyw. Netreba Wam dowho howority o neščastiu, jakoje zwely Madiary na Waši cerkwy i školy, na Waši zwyčaji i na cile Waše narodnoje ruskoje žytie. Ministerstwo madiarskoje postanowylo wse toto Wam zrobity ščo i nam, zahladiti žytie narodně, jazyk, obyčaji, pamiatki, pisny narodny, slowom zahladity Waš i naš narod. Podluh madiarskoho prawa nesmije sia bolše Rusyn odozwaty z narodnostew ruskow, maje sia widrečy solodkích i milych zwukow ruskoji polnocwitnoji besidy, a priwiazaty sia ko narodu malomu, zahybajučomu, z widwažnym zuchwalstwom do jakohoš dykoho dila pobudzenomu, to je do narodu madiarskoho. Toto samo jest nam Slowakom osudzeno za zeleným stolom zakonodarstwa madiarskoho. Ale mysme zamyslyly, lebo sia wyslobodyty z toji dowhotyranskoji smerty, lebo od razu w mužeskom boju zahinuty. Počalysmo tot boj protiw tyranstwu madiarskomu. A do toho boju dajet nam prawo Boh, kotoryi nas tak postawyw medzy narodamy, jak narod madiarski; do toho boju dajet nam wlasť slowo krilewske, kotorym zabezpečena narodnosť wsich narodiw žyjučych pod krepkim berlom Jeho Cesarsko-krolewskoho Welyčestwa Ferdinanda dobrotywoho, kotore to prawo Madiare nam Slawianom wydyrajut; do tohoto boju pobudzaje nas cila porušena zachodniaja Europa, kotora sia bore za riwnisť meže ludmy a Narodamy; do tohoto boju klyče nas brat Serb, Horwat, Slawonec, slowom wsi poludnewi Slawiane. Do tohoto boju pryzywajem my Slawiane Was bratej našych ruskich w Tatrach obytajučych. ‒ Wy ste najbližši naši suside, Wy ste spölne z namy prolewaly krow Slawiansku za Kraj uhorski, Wy ste tak jak i my od nych jako widrodnych synów honeni, Wy ste najbližše z nami zlučeni neščasnow sudhow, zapropastyty narodnost wlasnu. ‒ Nuže wstante i Wy a schopte sia mužesko uzbrojeni protiw tyranstwu madiarskomu, zaperajučemu Wam wse, ščo Wam jest swiatoje i ščo Wam prysnosyt ščestia i dobroje bytie naroda Wašoho. Zlučit sia z namy a pokažit switu, že jest ješče w Tatrach ruski lud, ruskoho serdca, ruska horiača krow, ruska lubow ko wybrannomu narodu ruskomu. Pokažit bratia pered switom Slawianskim, že majete krow hoťowu wyliaty za swoju wiru, swój jazyk i swoju narodnosť, za slawu, slobodu i ščestia Russyníw. Do zbroji tedy bratia Russyny, do zbroji, do zbroji! teper albo nikdy wojowaty teper sia oswobodyty, bo teper spiuče, den spasenia swojeho na wiki utratyte. Pomyslite, že sle sami mdli a slabi, na česlo mali, na sredstwach do boju za slobodu chudobni, a tak lehko zhynete w bystroj powiny zuchwalstwa madiarskoho, a na hrobach wašych bude spiwaty pisny zwitiaztwa nadutyi Madiar, bude sia ryhotaty smichom pekelnym na obezčeščenych hrobach pidloho potomstwa zwytiaznych i hordich Russiniw, najhriznišyi nepryjatel Slowjanskoho žywota. Ale zlučeni z namy Slowakamy, Horwatamy i Serbamy zachowajete žytia swoje a ubezpečyte sobi slobodu i blahodať narodnu na toj zemli, tak že neodwažytsia bolše naduty Madiar wderaty sia do wašych swiatyń, widberaty Wam mílu slobodu, rozhaniaty Was i potomkow Wašych. Ruski hory i lisy ( haji ), rusky mista i usidlosty zacwitnut cwitom požadanym, a dalike potomstwo bude slawyty imia Waše i perenese čest Wašu na dolhyi stolitia. ‒ Zažžej ducha swojeho narode ruski a wybery sokrowišče a serdca swojeho i obijmi meč i zbroju swiatu, a ustroji sia tojow, i z neustrašenčow smilostew wystupi na pole, za prawo swoje swiatoje wid Madiariw hrozne zdoptane. Slowenska narodna rada. Dod. Red. Z prowoláni tohoto widíme, jak blízký jest jazyk Rusínů k češtině. Kňazom a učitelom obojakej vjeri a viznaňja na Slovensku. Vážne nastali časi pre národi sveta. Trirazi ale svälejšje nám ťisícročním ňešťestím ubjeďením Slovákom. So svatím teda citom a duchom toho najšlechetňejšjeho zápalu plním povstáva národ tento do zbraňe za svoju slobodu, ktorú pred ťisíc rokmí na polach Prešporskích ou [ b/h ] utraťiu. Čo je Vaša povinnosť Vi jeďiní kroz to tisícročja jeho ťešiťelja, obrancovja, vodcovja, Vi velební i Vi učení kňazja a učitelja Slovenskí? V svatom zápale národa za slobodu musíťe aj Vi biť plní zápalu za lud tento, ktorí Boh Vám zveriu. Všetkje náboženstvá učja národi klaňať sa Bohu, a povišujú ích ku pravďivjemu človečenstvu. A náš národ teraz toto posledňje potrebuje. Bou náš národ veďení doteraz k bázňi božej, a Vaša zásluha, kňazja a učiťelja Slovenskí, bola tá hlavňe, že sťe národ urobili bohabojním, pobožním a pokorním! Teraz Vám nastáva naplňiť aj tú druhú čjastku náboženstva nášho, Kristom spasiťelom nám zjavenjeho, to jest nastáva Vám povinnost vjesť lud Slovenskí k hodnosti národňej a ludskej. Národi všetki v Rakúskom mocnárstve so zbraňou v ruke osvědčujú svoju hodnosť národňú. Jeďinkí mi Slováci ešťe sme dosjal spali ‒ a žjadnich nárokov na statočnosť a hodnosť národňú si ňerobili, jeďiní Slováci so spokojnosťou ďívali sa na tje šibeňice, ktorje ím maďarsluo ministerium nad hlavamí nastavälo, jeďiní Slováci si dovolili vilapť [ vilapať ] a poviháňať najlepšich svojich prjaťelov, ale zato aj jeďiní Slováci sú v potupe, a žjaden národ sa na ích [ u/ú/ü ] aňi ňeohljada. Česi, Horváťi, Srbi, Slavonci, Slovenci vidobili si už uznaňja, a žjaden ňepomislí o ňích inakšje, iba ako o národach slobodních, kdežto o nás celí svet čuší ‒ a má nás za ňehodních mena národa! Táto hanba ale na koho padá prvjeho? Pravda, povjeťe hádám wšetci, že na odroďilú aristokraciu; hej, ale hňeď po ňej padá hanba na Vás, kňazja a učiťelja. Povinnosť teda Vaša teraz je národ v jeho pohnuťí ozbrojenom podporovať, misel jeho posilňovať. Už vidíte, že Maďari aj tích najpokorňejších z Vás lapajú, a kďe ešťe ňelapajú, teda pod najhlúpejšou policiou svojich zaslepencov držja! Už viďíte, že s tím okolkuvaňím, otálaňím a s tou obojetnosťou ňič aňi pre sebä aňi pre národ vikonať ňemuožeťe. Mi hovoríme bez okolkov k Vám, bez všetkích prosjeb a modlikaňja, a žjadame Vás menom národa, abi sťe tje povinnosťi, ktorje máťe ako kňazja a učiťelja, v nároďe utlčenom [ a ] ale za slobodu svoju sa pozdvihujúcom svaťe, horlive a ochotňe vipIňovali. Ňech sa teraz kostoli a školi Vaše premeňja na pole verejnuo, kďe sa národ podúčat buďe politickej sloboďe a hodnosťi tej, akej teraz so zbrojou v ruke dochádzajú národi. Ak má čo svatjeho národ mať, to je išťe jeho národňja sloboda, právo národnosťi, samostatnosť a ňeodvislosť národňja! A náboženstvo ho má k tejto svatiňi vjesť. Beda kňazom a učiťelom, ktorí v tíchto časach pohnuťja národňjeho, na všetkích stranách Europi sa dvíhajúceho, národ svoj zadržujú, alebo práve zrádzajú. Národ pozná skoro jich úskočnosť a zdrúzga ích, ako zradních hadov, ktorích svojou krvou odplekau; pomsta táto je jedna z najhrozňejších! Máťe medzi sebou zradních kňazov a učiťelov. Mi ích dobre známe. Ale duch svatí vätšinu udržau v čistoťe láski k národu Slovenskjemu. Pravda že táto vätšina sa doteraz ňeosvedčila. Lež ňič to: ňech sa už len teraz ozve a chopjac národ za ruku rekňe mu: „ Tu nás máš národ náš, poď za namí, mi Tvoji vodcovja a otcovja! “ A chopjac ktorí svjatosťi ktorí biblie, ktorí meč verní ku boku, vedťe národ Slovenskí na pole bojov za slobodu a slávu národa. Máťe v rukách náš príhlas k národu, viďíťe vjať cisárske zástavi v spolku s našimí národňimí: ňemuožeťe teda mať víhovuorki, že Vi proťi královi ňepoťjahňeťe. Aňi mi nepovstávame proťi dobroťivjemu královi, ktorí nám to dau, čo žjaden král doteraz: rovnuo právo so všetkimí národamí pod jeho berlou žijúcimí! Za tohoto krála náš život obetujeme, ale i za tje práva, ktorje nám Jeho Jasnosť dala, a ktorje nám maďarskuo ministerstvo celkom odtajilo. Prihlasujeme sa k Vám ako k tím, čo najvjac cíťíli dosjal jarmo ležjace na našom nároďe, a ktorí žíli s národom. Prihlas náš je mjení, ťichí, spravodliví, abi sa ňezdalo že sa vihrážame, ačprave sa po predku osvědčiť musíme, že odporňíkov slobodi národa Slovenskjeho za svojich ňeprjaťelov považovať a s ňimí podla toho nakladať buďeme. Ale že národ svojim verním vodcom vďační buďe, to, znajúc ráz dobroťivosťi Slovenskej, prjaťelom naším a jeho bezpečňe zaručiť muožeme! Nuž teda otcovja duchovní a učíťelja národa Slovenskjeho príčinliví, podajťe nám pomocnje ruki a napomáhajťe nás v ďjele tom, ktoruo nám i Vám uvije ňezvädlje vence slávi u národa slobodnjeho, Slovenskjeho. Ohljadňiťe sa na príkladi kňazstva po Horvátskej, Slavonii, Srbskej vojvodoviňe a inďe, a stanťe sa prvimí osloboďiťelmí národa Vášho, ako sa tamtí stali národa svojho, a Boh Vám buďe tak pomáhať ako tamtím pomáhá, najme že oňi ťjež proťí tomu istjemu vrahovi víťazňe bojujú, proťi ktoriemu aj mi sme už skutočňe do pola viťjahli. Ňech Boh pomáhá i Vám i nám! Národňja Slovenská rada.


21. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — W Praze dne 20. ledna. Zdejší německé wládní nowiny „ Prager Zeitung “ podaly we wčerejším čísle swém článek obšírný o brošurce známého Rusa Bakunina a o Pražské Slowanské Lípě, we kterém se slowanského sjezdu, Slowanské Lípy, a nejen těchto, nýbrž i celé naší strany takowým spůsobem dotkly, že bychom k obraně přinuceni byli, i kdyby nás k tomu ani zejména nebyly wywolaly. Bakunin wydal totiž německau brošurku na 35 stranách: „ Aufruf an die Slaven. Von einem russischen Patrioten Michael Bakunin, Mitglied des Slavenkongresses in Prag. Köthen, Selbstverlag des Verfassers. 1848, “ která by se mohla powažowat za dílo 15letého w nadměsíčních říších blauznícího studenta, o které se ale wším práwem říci může: „ Mnoho křiku, málo wlny, “ a kterau jsme také, ačkoli se nám welmi brzy do rukau dostala Zdejší Borroschowo kněhkupectwí se příliš horliwě ujímalo o rozšíření její, a mělo ji wždy za okny na odiw wystawenau, nepochybně aby nám dobrau službu proukázalo. Red, ani za hodnau nedrželi, aby se w Národních Nowinách o ní zmínka stala. Pan Bakunin nežádá totiž w této swé brošurce nic menšího, než abysme hned wyhnali wšechny krále a mocnáře a nadělali w Ewropě samé republiky! Kromě toho dowoluje si Bakunin w brošurce swé dle hesla jezowitského: „ Účel swětí prostředky, “ také patrnými lžemi působiti Abychom jenom některé uwedli: Jmenuje sebe audem slow. sjezdu, kterým nebyl a dle statut ani býti nemohl, poněwadž není rakauský Slowan; udáwá smýšlení swé za smýšlení ba dokonce za wýrok slow. sjezdu; mluwí o uzawřeních, o kterých wšem audům slow. sjezdu ani se nezdálo; a konečně slibuje brzké powstání národu ruského proti cáru ( str. 20—26 ), wěc, kterau p. Bakuninowi tim méně odpustiti můžeme, poněwadž jemu co Rusowi welmi dobře známo býti musí, jaké jest smýšlení w Rusích, a že tam pod 50 ba 100 let ani pomyšlení není na nějaký politický přewrat, že tedy slibem swým a k tomu ještě tak určitě pronešeným jenom lidi šálí a k nerozumným krokům přiwésti chce. Snadno jest owšem říci, jako Bakunin prawí: Poslední hodinka cára odbila! Wěrnost ruských wojsk je zlomena! atd. Ale je to prawda? Proč pak nejde tedy p. Bakunin domů, když je tomu tak, jak prawí, a proč se nepokusí o to, aby s tím wojskem, jehož wěrnost je zlomena, a s tím lidem ruským, jenž prý jest ducha revolučního, sesadil cára a zawedl aspoň konstituci w Rusích, ne-li republiku? Proč se spokojuje jenom wydáwáním málomocných brošurek w Kötheně proti cáru? Red., a takowé jednání nesrownáwá se nikdy s charakterem rozumné a poctiwé politiky, a musíme welice litowati, když demokratie k takowým prostředkům sáhá, kterých jen despotické wlády užíwaly a w oškliwost se s nimi uwedly. Nepochopujeme skutečně, kterak redakcí Nowin Sl. Lípy nápad přijíti mohl, přeležené wýňatky z takowého spisu, a k tomu ještě hned na počátku roku jako nejwýbornější články čtenářstwu swému předložiti: ale nepochopujeme též, kterak redakce Prager Zeitungu, jinak obezřetná, může celému spolku Sl. Lípy a celé české straně za winu klásti nerozwážliwé, ba dětinské jednání redakce Nowin Sl. Lípy Ne bez rozwahy prawíme nerozwážliwé a dětinské: nerozwážliwé proto, že redakce takovým článkem celý spolek Slow. Lípy jak u národu tak u wlády w nezaslaužené podezření a celau českau a slowanskau stranu do rozpaků uwádí; a dětinské proto, že pak ke konci sama nepochybně ze strachu chtěla nerozumný kausek tento jen dodatkem a poznamenáním překladatelowým ( wiz č. 4 Now. Sl. Lípy ) naprawiti, což dokonce rowno jest pštrosu, který hlawu do písku strčí a myslí, že jej nikdo newidí!!, a kromě toho ještě Národním Nowinám wyčítati, proč mlčely? Kde pak psáno stojí, aby N. N. dohlížely na ostatní české časopisy, a jmenowitě aby snad policejním spůsobem, jako udawačowé činí, obracely pozornost na slabé stránky jiných redakcí? — Nyní ale, když se již jednau o celé wěci zmínka stala, když jmenowitě dnes Deutsche Zeitung se znamenitau perfidií se jí uchopily, powažujeme za swau powinnost, o wšech těchto záležitostech něco obšírněji promluwiti. Co se předně brošury Bakuninowy týče, tuť za nepotřebné uznáwáme, hájiti sebe, přátely swé a celý národ, a dokazowati, že smýšlení Bakuninowo není smýšlení naše. Lehko jest zajisté, brošurku wydati a napsati do ní cokoliwěk, a kdo se na kom pomstiti chce, mohl by jen takowýmto spůsobem soka swého do podezření uwáděti. Zdá se nám, že tato wěc strany sjezdu slowanského dosti již byla auředně wyšetřowána, a libo‒li jest, může se ještě jednau poznowu wyšetřiti, a tak se prawda ukáže. Nebylo by ale owšem poznowu wyšetřiti, a tak se prawda ukáže. Nebylo by ale owšem neslušné, aby do té doby zatím orgány takowé, jako jest Prager Zeitung, již z pauhé wážnosti k mnohým čestným mužům, kteří byli spoluaudowé sjezdu slowanského, newěřili lecjakýms udáním a klepům. Ostatně ale pro každého, kdo widěti chce, již w samé brošurce p. Bakunina leží naše nejlepší osprawedlnění, a hanliwý spůsob, kterým o českých deputowaných ( a ti práwě byli půwodcowé a nejhlawnější audowé slow. sjezdu ) mluwí, ukazuje, že nenálezíme ke straně jeho, ke straně čerwených republikánů. Že ale skoro celý spis Bakuninůw ( wyjmauc nejhorší místa, ku př. osobní nejhrubší urážky odstaupiwšího císaře Ferdinanda ) w nowinách Lípy Sl. wytištěn jest, to jest wěc, která se nedá zabarwiti nejapným poznamenáním a dodatkem, jaké jsau w č. 4. Nowin Sl. Lípy. Když lonský wýbor Lípy swěřil pp. Sabinowi a Slawomilu Wáwrowi redakci swého orgánu, swých nowin, jest patrno, že se tyto nowiny mají redigowat we smyslu celé společnosti. Článek Bakuninůw ale zrowna se protiwí smýšlení Sl. Lípy. Sl. Lípa sbírá příspěwky pro Chorwáty, prodáwá podobiznu Jelačiće‒bána, posílá mu pochwalné přípisy: a nechá jej we swých nowinách nazýwati zrádcem sprawedliwé a swaté wěci a zaprodawcem Slowanů, který pracuje we prospěch wšech potlačowatelů národů. Oboje nemůže být prawda. Sl. Lípa byla skrze swau zwláštní wywolenau deputací aučastna weškerého jednání sl. sjezdu, sami pp. nynější redaktorowé Nowin Sl. L. Sabina a Wáwra byli též spoluaudowé sjezdu: jak mohli tedy patrné neprawdiwosti, které Bakunin píše o sjezdu, do swých nowin přeložiti? A jest to konečně také smýšlení Sl. Lípy, co prawí p. Bakunin o našich českých poslancích, drží také Sl. Lípa Pražská české poslance za zrádce? — Nedrží‒li je za to, kterak může trpěti, aby se to w jejich nowinách hlásalo?! — Jest tedy patrno, že se redakce Nowin Sl. Lípy nedrží dle zásad spolku, nýbrž zrowna proti nim jedná. Poněwadž wůbec jednání každého člowěka mnohem lépe nám ukazuje jeho charakter, nebude snad od místa, když maličkau anekdotkau z nejnowějšího času dokážeme politickau statečnost pana redaktora Nowin Sl. Lípy. Známo jest, že minislerstwo s počátkem roku tohoto wydalo nařízení, aby se každé číslo časopisu s podpisem redaktora odewzdáwalo úřadu, dříwe než se wydáwati počne. Nařízení toto, které jsme též w Nár. Now. podali, nebylo pranic důležité, neobmezilo swobodu tisku ničím, a jenom bylo wywedení Prozatímního Nařízení proti zlému užíwání tisku, wydanému dne 18. kwětna 1848 od ministerstwa Pillersdorfowa. Přece wšak Nowiny Sl. Lípy přinesly dne 3. ledna až k smíchu zůřiwý článek od p. Sabiny proti tomuto nařízení ministerstwa, we kterém p. Sabina již mluwí, jakoby swoboda tisku byla zrušena: „ Dnes snad naposledy říci smíme prawdu a oprawdiwost našeho postawení “ atd., kdežto zatím wšechna následující čísla jeho nowin a wšech jiných časopisů Pražských jsau do očí bijícími důkazy, že swoboda tisku ani za mák skrácena není. Než o to zde nejde, ačkoli není dobře, bez sprawedliwé příčiny proti ministrům wystupowati, zwláště nyní, kdežto dost prawých příčin máme, proti ministerstwu se opírati. Jisto jest, že se ustawičným nepotřebným pokřikowáním národ tak otupí a na to zwykne, že pak, kdyby skutečně zapotřebí bylo, we wěci důležité proti ministerstwu se opříti, již těžko bude, náležitau sílu k tomu shledati, zrowna tak, jako onen rozpustilý chlapec w bájce tak často ze žertu křičel: Wlk jde! wlk jde! že potom, když skutečně wlk jednau přišel, pastýři chlapcowu křiku newěřili a ku pomoci nepřišli, tak že wlk chlapce i sládo sežral. — — Než jak se zachowala sl. redakce Nowin Sl. Lípy po takowém křiku? Když wšichni redaktorowé na zdejší rádnici woláni byli, aby swá wyjádření do protokolu zadali, uwolil se redaktor Nowin Slowanské Lípy pan Sabina dobrowolně ještě wíc, než ministerstwo žádalo ‒ uwolil se, swoje nowiny o hodinu dříwe posílati! To jest wěc protokolem auředním stwrzena, který jsem s wlastnoručním podpisem p. Sabiny na swé oči widěl! Co tomu říkáte? Před swětem a před swými čtenáři chce p. Sabina ministerstwo zrowna pohltit, a pak, když k čemu přijde, jest potaji poslušnější owčička wíce ještě než ministerstwo žádá! — Jest to politický charakter? — —


11. únor 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: [Dodatek redakce ke sbírce na vzorní průmyslovou školu v Praze], Autor: Havlíček, Karel
Dodatek Red. Z wyzwání toho jest patrno, že mezi úřadníky na wenku máme muže zdrawého úsudku a praktického ducha, wěcem pro náš praktický žiwot důležitým ochotnau podporu podáwající, což w plné míře platí o panu wrchním panstwí Kolínského, jehožto příčiněním jistě welmi patrná sbírka ( 135 zl. stř. ) učiněna a zaslána jest.


2. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [překlad belgické ústavy], Autor: Havlíček, Karel
Pro lepší poznání konstitučních forem i konstitučního žiwota jakož i pro porownání s naší oktrojowanau ústawau, nebude na škodu, seznámíme-li swé obecenstwo s ústawami také jiných zemí. Belgickau ústawu podáwáme zde napřed, ana se pokládá za jednu z nejpříkladnějších. Ústawa belgická, přijata od nár. kongressu dne 25. února 1831. O státním auzemí a téhož rozdělení. §. 1. Belgie jest rozdělena na province. — Province tyto jsau: Antwerpy, Brabant, Westflandy, Ostflandy, Hennegau, Lutich, Limburk, Luxemburky a Namury, pozůstawují se wšak poměry Luxemburka k německému spolku. — Jestli se má státní auzemí rozdělit na wíce provincí, to záleží od zákonu. §. 2. Rozdělení podřízené provincí samých můž jenom zákonem býti zřízeno. §. 3. Hranice státu, provincí a obcí mohau jenon mocí zákonu změněny a opraweny býti. O Belgičanech a jich práwech. §. 4. Wlastnosti belgického občana nabýwají, užíwají a pozbýwají se dle ustanowení občanského práwa. — Nynější ústawa a ostatní zákony wztahující se na práwa občanská ( politická ) určí kromě těchto wlastností též wýmínky, jakých je k wykonání těchto práw zapotřebí. §. 5. Práwo občanské uděluje se mocí zákonodární. — Jenom auplné práwo občanské ( la grande naturalisation ) stawí cizozemce na roweň s Belgičanem u wykonáwání práw politických. §. 6. Není w státu žádného rozdílu stawů. Belgičané jsau si rowni před zákonem; oni jedině mohau zastáwati civilní a wojenské auřady, wyhražují se wšak wýmínky, které we zwláštních případnostech mohau zákonem býti nařízeny. §. 7. Swoboda osoby ( liberté individuelle ) pojišťuje se každému. — Žádný nemůž býti od saudu stíhán leda w pádech, které zákon wypisuje, a spůsobau, jakau tentýž předpisuje. — Wyjímajíc dopadení na skutku samém, nikdo nemůž býti zatknut jinak nežli mocí saudcowa příkazu důwody opatřeného, který mu w chwíli zatknutí či nejdéle we 24 hodinách musí býti oznámen. §. 8. Swému saudci zákonnému nesmí proti swé wlastní wůli nikdo odjat býti. §. 9. Trest můž ustanowen a wynešen býti jenom mocí zákonu. §. 10. Příbytek jest neporušitelný; prohledáwání domů můž se díti jenom w případnostech, které zákon wypisuje, a spůsobau, jakau tentýž předpisuje. §. 11. Wlastenstwí swého můž jenom pro obecný prospěch býti zbawenu, a jenom w takowých případnostech a takowau spůsobau, jaké zákon ustanowuje, a jenom za sprawedliwau a napřed wyjednanau náhradu. §. 12. Trest konfiskace ( zabawení statků ) nesmí se připustiti. §. 13. Smrt občanská ( zbawení občanských práw ) je zrušena i nesmí býti zase zawedena. §. 14. Wolnost kteréhokoliw kultu ( ctění Boha ), jeho konání, jakož i wolnost směti swé myšlénky jakým spůsobem koliw pronášeti, pojišťuje se, jenom wyhražuje se potlačowání přestupků, kterých by se u užíwání těchto swobod dopuštíno. §. 15. Nikdo není nucen, aby míwal nějakým spůsobem aučastenstwí w konání a slawení služeb náboženských, aneb aby zachowáwal přikázané w něm dny odpočinutí. §. 16. Stát nemá nijakého práwa míchati se do wolby nebo do usazowání služebníků kterési náboženské společností, anebo zakazowati jim obcowání s jich wrchními a uweřejňowání jich aktů, kromě že se co do druhého pádu wyhražuje odpowědnost za tisk a za uweřejnění. — Občanský sňatek musí wždy předcházeti kněžskému zaswěcení, leda žeby se některé wýmínky zákonem ustanowily. §. 17. Wyučowání je swobodné; překážky napřed nesmí se stawěti; potlačowání přestupků pořizuje se jenom zákonem. Weřejné wyučowání, ježto se má udělowat na autraty státní, bude zákonem určitěji stanoweno. §. 18. Tisk je swobodný; censura nemůž býti nikdy zawedena; také není zapotřebí nižádného rukojemstwí se strany spisowatelů, nakladatelů a tiskařů, a je-li skladatel spisu známý a w Belgii usedlý, nemůže ani nakladatel ani tiskař nebo rozšiřowatel od saudu stíhán býti. §. 19. Belgičané mají práwo, shromažďowati se w pokoji a beze zbraně podle zákonů, které wykonáwání tohoto práwa určují, aniž musí dříwe míti od wrchnosti dowolení. – Nařízení toto newztahuje se na shromáždění pod šírým nebem, která docela ostanau podřízena zákonům policejním. §. 20. Belgičané mají práwo, sestupowati se w společnosti, kterému práwu nesmějí žádné překážky z předu stawěny býti. §. 21. Každý má práwo, prosby s podpisem jedné nebo kolika osob wznášeti na weřejné auřady. – Ustanowení auřadowé jedině mají práwo zanášeti prosby pod jmenem auhrnkowým. §. 22. Tajnost listů jest neporušitelná. Zákon wytýká úředníky, kteří za porušení tajnosti listů, poště swěřeným, jsau odpowědní. §. 23. Užíwání řečí w Belgii obyčejných jest wolné; může jen zákonem určeno býti, a jen pro akta weřejných úřadů a pro jednání saudní. §. 24. K saudnímu stíhání weřejných úředníků za skutky swého úřadowání, není potřebí předcházejícího dowolení, wyjímajíc ustanowení strany ministrů. III. O mocích. §. 25. Wšechny moci pocházejí od národu a wykonáwají se spůsobem w ústawě ustanoweným. §. 27. Nawrhowati zákony sluší každému z těchto tří odwětwí zákonodární moci. O každém zákonu ale, který se týče příjmů anebo wydání státních, nebo kontingentu wojska, má se nejdříw hlasowati w komoře poslanců. §. 28. Autentické wykládání zákonů přisluší jen moci zákonodární. §. 29. Král má moc wýkonnau, w tom spůsobu, jak nařízeno w ústawě. §. 30. Saudní moc wykonáwá se od saudů. Uzawření a ortely wykonají se we jménu králowu. §. 31. Záležitosti, které wýhradně se týkají provincí nebo obcí, budau se pořádati podle zásad státní ústawy, od shromáždění provincialních a obecních radd. Hlawa I. O komorách. §. 32. Audowé obau komor zastupují národ, nikoli pak pauze provincii nebo podkrají provincie, která je jmenowala. §. 33. Jednání komor jsau weřejná. — Každá komora přetwoří se na náwrh swého předsedy anebo desíti audů we shromáždění tajné; rozhoduje ale na to absolutní wětšinau hlasů, má-li se o tomtéž předmětu ještě jednau jednati w sezení weřejném. §. 34. Každá komora zkauší plnomoci swých audů a rowná spory, které w tomto ohledu wzniknau. §. 35. Nikdo nemůž zároweň audem obau komor býti. §. 36. Bude-li některý aud jedné nebo druhé komory ode wlády k placenému úřadu powolán a on úřad přijme, pozbýwá tím sídla i hlasu a nabýwá swého místa teprwé nowau wolbau opět. §. 37. Při každém prwním ročním sezení wolí každá komora swého presidenta a swého místopresidenta a pořádá swé přednostenstwo. §. 38. Wšeliké uzawření se děje absolutní wětšinau hlasů, wyhražujíc prawidlo, které se určí od komor stran woleb a náwrhů ( presentací ). Je-li rownost hlasů, zawrhne se náwrh, o kterém bylo rokowáno. Žádná z obau komor nemůž uzawření učiniti, není-li wětšina její audů přítomná. §. 39. Hlasowání děje se buď nahlas nebo powstáním a sezením. O auplných zákonech bude se hlasowati podle jmen a nahlas. Wolby a náwrhy kandidátů dějí se wždy tajným hlasowáním. §. 40. Každá komora má práwo zawésti wyšetřowání. §. 41. Zákon může jen tehdá od některé z komor býti přijat, když je o každém článku zwláště ohlasowáno. §. 43. Jest zakázáno, podáwati komorám prosby osobně. Každá komora má práwo, prosby na ni znějící odkázati ministerium. Ministři jsau zawázáni, dáti o jich obsahu powědomost, pakli toho komora žáda. §. 44. Žádný aud jedné neb druhé komory nemůž saudně stíhán anebo potahowán být k odpowídání za swé mínění a za swůj hlas, který byl wyřknul, wykonáwaje swé služby. §. 45. Aud jedné nebo druhé komory může w době sezení jen se swolením komory, které náleží, stíhán nebo zatčen býti, kromě když byl dopaden na samém činu. Zatknutí nebo stíhání některého auda jedné nebo druhé komory může w čase sezení a na celé jejich trwání odloženo býti, pakli toho komora žádá. §. 46. Každá komora ustanowí w swém jednacím řádě chod, podle něhož swau sprawedliwost wykonáwá. Oddělení I. O komoře representantů. §. 47. Komora representantů záleží z poslanců přímě wolených od občanů, kteří platí tolik přímné roční daně jak wolebním zákonem ustanoweno jest, jenž ale nesmí 100 zl. přewyšowati ani méně §. 48. Wolby dějí se podle rozdělení provincí a na místech zákonem určených. §. 49. Wolební zákon ustanowuje počet poslanců w té míře, že nanejwýš na 40.000 obywatelů přijde jeden poslanec. Wolební zákon ustanowuje taktéž wýmínky, jakých je potřebí pro woliče a také sběh woleb. §. 50. Aby mohl býti wolen, musí 1. Belgičan býti rodem anebo auplně naturalisowaný; 2. býti w užíwání občanských a politických práw; 3. míti nejméně 25 let swého wěku, a 4. přebýwati w Belgicku. – Žádné jiné wýmínky není k wolitelnosti zapotřebí. §. 51. Audowé komory representantů wolejí se na čtyry leta. Obnowují se z polowice každé dwě leta dle pořadí w zákonu wolebním určeného. §. 52. Každý aud komory representantů dostáwá, dokawad trwají sezení, náhrady 200 zl. na měsíc; usedlí we městě, kde se rokuje, nedostáwají žádnau náhradu. Oddělení II. O senátu. §. 53. Audowé senátu wolí se podle poměru obywatelstwa každé province od těchže občanů, kteří wolili poslance do komory representantů. §. 54. Senát obnáší polowici tolik audů, jako komora representantů. §. 55. Senátoři wolí se na osm let. Obnowují se každé čtyry leta z polowice a sice dle pořadí w zákonu wolebním předepsaného. Rozpustí-lí se komory, bude nowá wolba weškerých audů předsewzata. §. 56. Aby mohl za senátora wolen býti a ním zůstati, musí 1. Belgičan býti rodem, anebo auplně naturalisowaný; 2. býti w plném užíwání občanských i politických práw; 3. w Belgii přebýwati; 4. míti nejméně 40 let swého wěku; a 5. w Belgii platit nejméně 100 zl. přímné řoční daně, zahrnujíc w tom i patentní peníze. — W provincích, kde by počet občanů, kteří platí 100 zl. roční daně nestál w poměru jednoho na 6000 duší, doplňuje se počet z osob w této provinci w placení daně nejblíže jim stojících. §. 57. Senátoři nedostáwají žádné náhrady za swé služby. §. 58. Naznačený trůnní dědic dosahuje již s prošlým 18. rokem práwa na senátora; awšak má teprwé s rokem pět a dwadcátým uzawírajícího hlasu. §. 59. Každé shromáždění senátu, které se drží kromě času, w němž representanti rokují, je auplným práwem beze wší platnosti.


28. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Několik bajek Pestalozziho, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mlhowec. Ďas mu swěřil tajemstwí, jak by se mlhau neproniknutelnau zahalowati mohl. Takto tehdy mezi spoluobčany swými kráčel; wšak wyzradilo se tajemstwí, a wůbec se mu přezdíwalo mlhowcem. Myslíte, že ho to zarazilo? Naopak směle twrdil, žeť mlha jen w hlawách spoluobčanů jeho straší, ti že toliko sní o stínu wůkol něho; on wšak že w swětle kráčí, které mžaurawým nesnesitelné jest. Tauto drzostí dlaulhým časem a trpěliwostí swau zmohl to konečně, žeť spoluobčané jeho uwěřili, že umění, zahalowati se w mlhu, náleží k prostředkům nejmaudřejším a nejmocnějším úřadu jeho uwěřili, že umění, zahalowati se w mlhu, náleží k prostředkům nejmoudřejším a nejmocnějším úřadu jeho, a žeť i oni toliko tenkráte na wyšší stupeň wzdělanosti a oswěty se powznesau, až se co možná nejwíce zaučastnějí w umění, mlhu rozšířowati. * * * Muž, který se lekal wzdělání lidu, na wážkách dukátowých odměřowal, mnoho-li ušlechtění srdce a schopnosti k nejnižším stawům by se lidu poskytnauti smělo, privilegie wšak dáwal wšem zlým rejdům w twoření a rozšiřowání mlhy: až mu konečně začasto auzko býwalo, žeby i postupující chytrost w twoření mlhowin nebezpečným spůsobem podporowati mohla oswětu, které se tak nesmírně obáwal. Lípa a král. Král stál samoten pode lípau a s obdiwowáním hleděl k wrcholu jejímu. Řekl pak polohlasně: Kéžby poddaní moji wiseli na mě, jako listí twé na tobě. Odpowěděla lípa: Ženuť šťáwu z oděnku swého s mnohem wětší pružností a mocí do listů swých, nežli ji z nich zase do sebe wssáwám. Krále tato odpowěď zarazila; s nejwětší wšak šlechetnosti prawil za chwíli ku sobě: Ach! kéžbych i tak mohl činiti, kéžbych i tak mohl mluwiti! – Cítil to dojista, žeť podstata swatosti důstojnosti králowské w této moci záleží. Pokračowal pak w samomluwě dále: Chtěl bych si i oko dáti wypíchnauti, jen-li bych našel muže, který by wěrně a důstojně mě powěděl, čehož bych k tomuto účelu učiniti mohl. Práwo hubiti a jeho následky. Hyena byla u lwa žalowána, žeť příliš hubí zwířat lesních. Lew wšak neodwážil se zastati práwo druhých zwířat proti ní, obáwaje se, žeby chtiwosti swého jícnu na ujmu jednal. Ode saudu lwího odmrštěna kwílela zwířata, žeť w zemi není wíce žádného práwa ani sprawedlnosti. Zůstáwal wšak na blízku lwího hwozdu rytíř, který tamo pastew měl. Řekl pak tento k stádům swým: Blázni byste byli, domníwajíce se, žeby šelma proti šelmě byla; wšak spolehejte na mne. – Opásaw meč zawraždil k bezpečnosti swých hřaw a býku a owcí oba, i lwa i hyenu. Paustewník, který w nedaleké jeskyni Bohu slaužil a přírodu zpytowal, chwálil twůrce wšehomíra, řka: Násila zwířecího práwa na zemi nachází konce swého u wyšší moci práwa lidského. Zwířata wšak wšecka krwežížniwá mezi sebau prawila: Mohlo-li pak se w hwozdě našem co nebezpečnějšího přihoditi, jako že lew a hyena k wůli bídným krawám a owcím zahynauti museli?! * * * Chwálímť si rytíře swého, který slabých zwířat se zastal proti násile mocných šelem. Než wšak bych rád paustewníka, který Boha za to chwálil, a wraždu lwa a hyeny w spojení přiwedl s práwem lidským, na ta pozorna učinil, žeť na práwu lidském nelpí žádná winna wraždy, a že meč w pokolení lidském žádné práwo nezakládá. Práwo lidské we swé swaté ryzosti prejští toliko z prawdy a lásky; tyto jsau jediná prawá, Bohem 880 wykázaná cesta, jakým lidstwo práwa swého hledati má. „ Zaraž meč do pošwy, neboť wšichni, kdo mečem zacházejí, mečem i zahynau. “ Stromek chorobný. Otec jeho sázel stromeček; – s ním rostlo; – jako sestru ho milowalo, a hledělo si ho, co swých králičků a swých jehňátek. Stromek wšak ochoroběl; každý den wíce wadly listy jeho. Dobré dítě kwílelo; každodenně zwadlé lístky otrhowalo se smítků, a zaléwalo čistau, zdrawau wodau kořínky jeho. Jednau wšak sklonil chorobný stromeček teménko swé k dítěti útrpnému řkauc: „ Záhuba má leží pod kořeny mými; jest-li tam mi pomůžeš, lístky moje opět zzelenají. Dítě hrabalo i hned z pod stromečku, a w kořenech našlo hnízdo myší. * * * Kde lid trpí a hyne, blázen by se domníwati mohl, že již pomožíno, odstraní-li se toliko známky bídy powrchní. Maudrý wšak hrabe po myších, které hnízda swá we tmách zakládají a newidány jemné kořinky blaženosti lidské ohryzují, ji zničujíce. Zastaralá čest. Cena záwodní byla koruna, kterau kowář koni zwítěziwšímu w kůži wpálil. Hiero takowauto korunau wyznamenán byl, a nosí ji již po deset let na swých nyní ochromělých, neohybných nohau; wšak wíce se na ní nyní pyšní, jak w onu dobu, když ji zasloužil sobě. * * * Žalostné to dojista, když potomci šlechetných rodin, sníženi nedospělostí swau, toliko na přilby a znaky a jména se pyšní, které sice otcowé jejich si zasloužili, které wšak k nynějším zásluhám jejich se tak špatně hodí, jako koruna Hierowa k chromým nohám jeho. Mnohem žalostnější, ba řekl bych – – to jesti, může-li každý ničema w zemi za bídný kus zlata přilby, znaky a jména sobě zakaupiti, které za oněch časů, w nichž wěcí čestnau byly, toliko zásluhau se mohly dobýti, aniž pak se za hanebný peníz kaupiti daly.


16. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [glosa], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Slyšíme, že se hrabě Lew Thun uchází o poslanectwí Budějowské do říšského sněmu, a že prý jmenowitě wydal k Budějowským swé politické wyznání. My myslíme, že pan hrabě Lew Thun wydal již dříwe politické wyswědčení swé w Praze, a sice o letošních swatodušních swátcích.


22. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Z Prahy], Titulek: [O plánech ministerstva školství], Autor: Havlíček, Karel
Wčerejší Const. Bl. aus B. udáwá za příčinu odročení začátku přednášek na wysokých školách Pražských na 15. října to, poněwadž prý do této doby wyjde plán pro wysoké školy, podle něhož se pp. professoři již w nastáwajícím školním roce říditi musí. Mimo plán o zřízení gymnasií a reálních škol je prý již také naší zemské spráwě odeslán plán o zřízení techniky.


28. květen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Dárek hodným dívčinkám]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 1. Dárek hodným díwčinkám od Karla B. Štorcha. S mnohými pěknými obrázky. W Praze 1846. Nákladem B. Krečmara. str. 87. 16ka. za 30 kr., a s malowanými obrázky za 46 kr. stříbra. Jest to dobře sestawená prwní čítánka pro malé dítky, s rytinkami wkusnými. Wětší čásť knihy zaujímají malé powídky z oboru dětského poučného obsahu ke čtení. Pan Štorch dobyl sobě wydáním této knížky pěknau zásluhu o naši mládež, a schwalujeme tuto knižku jakožto přiměřený dárek dítkám malým buď weřejně we školách aneb w rodině. Při této příležitosti oznamujeme, že důležitá kniha „ Školka “ od Jana Swobody nyní w ceně snížnna jest na 40 kr. stř. ( dříwe 1 zl. 20 kr. ) a prodáwá se u wdowy spisowatelowy w tak zwané Papauškowě lázni 329—1 w 2 poschodí, též u Jarosl. Pospíšila.


1. květen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [titulní strana], Titulek: Kyjevští studenti, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Kyjewšti študenti, jak byli před časy. Jak jenom w Kyjewě zrána udeřili w dosti pronikawý seminařský zwonek, který wisel u brány Bratského kláštera: již se z celého města sypali školáci a bursáci. Gramatisté, retoři, filosofi a bohoslowci s thékami pod paží táhli do školy. Gramatisté byli ještě tuze malí; jdouce strkali jeden do druhého a wadili se nejtenším diskantem, byli skoro wšichni w potrhaných aneb umazaných šatech, a kapsy měli pořád naplněny wšelikým haraburdím: babkami Babky jsou krátké kosti z noh telecích a owčích, mezi paznechtem a hnátem, kterými hoši ruští hraji na spůsob známého u nás špačka., píšťalkami udělanými z brčků, nedojedenými koláči, a někdy také malinkými wrabčaty, z kterých některé zapistěwši, najednou u weliké tichosti školní, dopomohlo swému patronu k řádným flákám na obě ruce, a někdy i wišňowou metlou. Retoři šli pořádněji, šaty měli často z ouplna celé, za to ale bývala na obličeji skoro wždycky nějaká ozdoba ve spůsobu řečnického tropa, buďto bylo jedno oko zcela do hlawy zalezlé, aneb místo pysku měchýř, a nebo nějaké jiné znamínko. Ti mluwili a dušowali se mezi sebou w tenoru. Filosofi to brali o celou oktáwu níž, w kapsách kromě silného krouceného tabáku neměli nic, zálohy nedělali žádné, co ulowili snědli hned: od nich bylo cítit dýmku a kořalku někdy tak daleko, že procházející mimo řemeslník, zastawiw se, dlouho lapal nosem wítr, jako lowčí pes. Na náměstí se w tu dobu sotwa začínalo hýbat a hokyně s buchtami, rohlíky, tykwowými semínky, makowými koláči chytaly na potkání wšechny za šosy, kteří je měli z tenkého sukna neb bawlněné. „ Panáčkowé! panáčkowé! semhle! semhle! “ křičely se wšech stran. „ Buchtičky, koláče s mákem, líwance dobré! Wěru dobré! s medem! sama jsem je pekla! “ Druhá wyzdwihujíc cosi dlouhatého, upleteného z těsta, křičela: „ Sosulka! panáčkowé kupte sosulku! “ „ Nekupujte od téhle nic, podíwejte se jaká je oškliwá: i nos škaredý a ruce nečisté. “ – Ale s filosofy a bohoslowci se bály začínat: proto že filosofi a bohoslowci wždycky bráwali jen na próbu, a přitom plnou hrstí. – Po přijití do semináře celá hromada se rozdělila po klasech, nízkých a wšak dost prostorných swětnicích, s newelikými okny, se širokými dweřmi a zamazanými škamny. Klas se najednou naplnil rozličným bručením: auditoři wyslejchali swé poddané: pronikawý diskant gramatisty odrážel se ode skla wstaweného w malenkých okénkách, a sklo se odzýwalo skoro tímže zwukem. W koutě wrčel retor, kterého huba a tlusté pysky by mely nanejmíň náležet do filosofie. Wrčel basem a z dálky bylo jenom slyšet: bu bu bu bu... Auditoři poslouchajíce úkoly, hleděli jedním okem pod škamno, kde z kapsy poddaného bursáka wykukowal rohlík neb buchta s twarohem, nebo semínka tykwowá. Když se tento učený houfek sešel o něco dříwe, nebo když wěděli. že profesor o něco později než obyčejně přijde: dáwali se ze wšeobecného usjednocení do bitwy, a w této bitwě museli mít účastenstwí wšichni, také censoři sami, kteří měli dohlížeti na pořádek a mrawnost celého učícího-se kolegium. Dwa bohoslowci obyčejné rozsuzowali, jak se má bitwa swésti, má-li každý klas státi sám za sebe, a nebo rozděliti se wšichni na dwě polowice: bursu a seminář. W každém pádu gramatisté začínali nejdříw, a když se počali přimícháwat retoři, utíkali a stawěli se na wyšinách hledět na bitwu. Pak wystupowala filosofie s černými dlouhými wousisky, a konečně i theologie w ohromných šarawárách, s přetlustými krky. Obyčejně se končilo tím, že theologie poprala wšechny, a filosofie poškrabáwajíc se po bokách wehnána jest do klasu, a na odpočinek po škamnách se rozsadila. Profesor, sám před časy účastenstwí w takowých půtkách míwaw, když do klasu wešel, w 138 okamžení po rozpálených twářích posluchačů poznáwal, že byla bitwa řádná, a w tuž dobu, co on sekal metlami přes prsty retoriku, w druhém klase jiný profesor podělowal dřewěnými lopatkami po rukách filosofii. S bohoslowci wšak se zacházelo zcela jiným spůsobem; jim podlé wyjádření profesora theologie se zasejpávalo po mírce bohatého hrachu, totižto kraťounkými koženými důtkami. We feriální dni a we swátek seminaristé a bursáci chodíwali po domech s wertěpém Diwadlo marionetní, pimprle.: někdy hráwali komedii, a w takowém pádu se wyznamenáwal wždycky některý bohoslowec, o málo nižší rostem, než Kyjewská zwonice, předstawující Herodiadu, anebo Pentefrii, manželku egyptského dwořenína. Za to dostáwali kousek plátna neb pytlík prosa, nebo půlku wařené husy a tak dále. Celý tento učený lid jak seminář tak bursa, které byly mezi sebou w jakémsi dědičném nepřátelstwí Seminář w Malorusku se jmenowalo celé učení, wšechny školy dohromady: a seminaristou se jmenowal každý učící-se w nich. Bursáci wšak byli ti, kteří žiwí jsouce na útraty zemské w zwláštním domě dohromady bydleli ( u nás seminaristé, konviktisté ). Pak tedy seminář, seminarista w užším smyslu wyznamenáwalo wšechny, kteří nebyli bursáky. Nyní wšak již w Malorusku jako w celé ruské říši jsou: uniwersity, gymnasie a újezdné školy ( normálky ), a seminářemi se jmenují jenom školy, na kterých budoucí kněží študují. byl welmi špatně zaopatřen w ohledu ztrawy, a při tom ku podiwu žrawý, tak že sčítat, kolik který zprášil při wečeři knedlíků, byla by docela nemožná wěc, a proto dobrowolné oběti zámožných pánů nemohly býti dostatečny. Tedy senát, pozůstáwající z filosofů a bohoslowců wysílal gramatisty a retory pod náčelnictwím některého filosofa, a někdy se i přidružil sám, s pytlíky na zádech drancowat cizé zahrady: a w burse se wyskytla tykwowá kaše. Senátoři se tak nacpali dýněmi a tykwemi, že druhého dne auditoři od nich slyšeli dwa úkoly, jeden wycházel z ust, a druhý wrčel w senátorském žaludku. Bursa i seminář nosili jakési dlouhé podoby kabátu dosahující „ po sije wrěme “ ( do tohoto času ), slowo technické značící: přes paty. Nejslawnější časy pro seminář byly – wakací w měsíci Čerwnu, když dle obyčeje bursu rozpouštěli domů. Tehdy celá silnice byla poseta gramatisty, filosofi a bohoslowci. Kdo neměl swého přítulku, pustil se k některému spolužáku. Filosofi a bohoslowci se wydáwali na kondicí, to jest, šli učit neb připrawowat děti zámožnějších lidí, a dostáwali za to ročně nowé boty, a někdy i na kabát. Celá wýprawa táhla najednou, jako táborem: wařili si kaši, a nocowali wenku. Každý wlekl na sobě pytlík, w kterém měl košili a pár onucí. Bohoslowci zwláště byli opatrní a bedliwí: aby netrhali boty, zouwali je, zawěsili na hole, a nesli je takto na zádech, zwláště když bylo bláto. W takowém pádu wyhrnuwše šarawáry nad kolena, udatně rozšplichowali nohami louže. Jak zahlídli po straně wes, hned se uhnuli se silnice a přiblížiwše se k chalupě, wystawené trochu čistěji než druhé, postawily se před okny řadem, a z celého hrdla začali zpíwat latinskou píseň. Hospodář, nějaký starý kozák, dlouho poslouchal, podepřen oběma rukama, pak plakal přehořce, a prawil, obraceje se k ženě: „ Žínko! co tam zpíwají ti študenti, musí být tuze rozumné, wynes jim sádla a ještě něco, jestli tam co máme. “ A plná míska buchet s twarohem swalila se do pytlíka: notný kus sádla, několik širokých podplamenic a někdy i swázaná slepice ukládáwalo se dohromady. Posilniwše se gramatisté, retoři, filosofi a bohoslowci opět šli swou cestou dále. Čím dále wšak docházeli, tím wíce se umenšowal houf jejich. Skoro wšickni se rozprášili po domech, a zůstáwali ti, kteří měli otcowská hnízda dál než druzí. Z Gógola přeložil H. B.