8. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Zřízení obce Poděbradské. Sděleno od M. D. Jana Dlabače, Autor: Havlíček, Karel
Zřízení obce Poděbradské. Sděleno od M. D. Jana Dlabače. My purkmistr a radda města Poděbrad nad Labem známo činíme tímto listem naším obecně přede wšemi, kdež čtěn, aneb od čtaucího slyšán bude, a zwláště tu, kdež náleží: Jakož jsau slowútné opatrnosti purkmistr a konšelé i na místě wší obce města Sadské při nejjasnějším a nejnepřemoženějším knížeti a pánu, panu Rudolfowi Druhému, z Boží milosti wolenému římskému císaři a pánu našemu nejmilostiwějšímu ( mimo předešlé od J. M. w letu 1586 od slawné a swaté paměti Jich Milostí císařů římských Ferdinanda a Maximiliana nadaných obdarowání potwrzení ) dalších milostí majestátem, jehož dátum na hradě Pražském w auterý po sw. Lucii a Ottylii jinak 1608 etc. potwrzených poníženými prosbami swými dosáhli a obdrželi: aby se sami propauštěti a jiné mezi sebe za sausedé a obywatelé přijímati, o swých statcích 284 swobodně říditi a kšaftowati, kněh městských, do nichž by se wšelijaké práwní wěci a trhy zapisowaly, užíwati i také sirotky říditi a opatrowati, a w tom we wšem řádůw a obyčejůw, kteréž se w obci naší zachowáwají, následowati mohli; že jsau na nás týž purkmistr a konšelé skrze psaní žádost wložili, ano i přímluwa od urozeného a statečného rytíře pana Jana Obyteckého z Obytec, JMC. hejtmana na Poděbradech, za ně učiněna jest; poněwadž též nowé milosti obci jich nadané majestátem JMC. potwrzené a pojištěné a na řád a způsob netoliko k artikulům a z privilegií a obdarowání naších přináležejícím, ale i z některých jiných, kterýchž se tak z práwa neb obyčeje w obci naší užíwá, spráwu neb řád pod pečetí naší městskau wydali. – I abychom sebe nakloněni k zwelebení dobrých řádůw, spráw králowstwí tohoto českého se srownáwajících, a že obcí města Sadské těch nowých milostí z lásky sausedské a křesťanské přejeme, býti prokázali, té žádosti rádi jsme powolili a tuto spráwu neb řád po artikulích nížepsaných z kněh majestátů našich w tento list náš wepsati dali, kterážto spráwa neb řád zní od slowa k slowu takto: Spráwa neb řád, wedle kteréhož se město Poděbrady řídí a sprawuje, jak w wěcech městských, a obecních i práwních. 1. JMC. krále a pána našeho za dědičnau a milostiwau wrchnost swau poznáwáme, JMC. pánůw radd, zřízené komory w králowstwí českém a pánů hejtmanů, kteréž nám od JMC. wystaweni býwají, co se nám jejich jménem a na místě JMC. poraučí, když takowé poručení ku překazení a umenšení privilegií našich se newztahují, poslušni jsme, a jako na wězne JMC. poddané sluší a náleží, se chowáme. 2. Wedle obdarowání a privilegií od slawné a swaté paměti knížat Minsterberských a králůw českých městu Poděbradům nadaných a od JMC. císařůw římských a postaupně ztwrzených we wšech řádích a spráwách tak jako jiná města JMC. swobodná, jakž a pokudž obdarowání naše swědčí a ukazují, se řídíme a zprawujeme, žiwnosti a obchody, jak kdo ze saudedů, seč býti může, wedeme a prowozujeme; jeden každý z sausedů a obywatelů swobodu máme statky swé prodáwati a dáwati, komu se nám koliw líbí a zdá, bez překážky, k čemuž knihy městské k zapisowání jedné každé wěci zřízené máme. 3. Žádá-li kdo mezi nás za sauseda neb obywatele přijat býti, powinnen jest list zachowací přednéstí, a že sobě swobodný člowěk jest, ukázati; což když učiní, jej za sauseda neb obywatele přijímáme; kdež on slibuje wšelikau wěrnost obci zachowáwati, wšecka břemena městská a co-li na něj podáno neb uloženo bylo, podniknauti a nésti, práwní poslušnosti dokazowati, in summa we wšem dobrém řádu státi a trwati. A při tom powinnen jest tak přijaté městské práwo wykaupiti, přijemného ( jakož pak kolikrátkoliw kdo grunt swůj proměnil, aneb znowu kaupil, pokaždé ) pamětné dáti. – Tu se šetří mírností, aby lidé zwlášť w nowotě se osazující nad míru utiskowáni a ztěžowáni nebyli, ale sečli kdo mohl býti, od něho se žádá, i také nebyl-liby zásobený člowěk, do půl leta i déle sčekání se mu činí ano i pomalu přijímá. Od zapsání městského práwa dáwá se písaři rádnímu 2 gr. čes., zapowídá se pak, aby žádný pod wymyšleným způsobem žádného k sobě do nájmu neb do podružstwí saused bez powolení našeho nepřijímali, ale kdožby byt mezi námi míti chtěl, powinen jest, nás za powolení jemu toho žádati, a když podlé wýš psaného způsobu přijat bude, kdožkoliw z sausedů přijati jej k sobě může. Jeden jak každý, jsa tak přijat, jestli že jest řemeslník a žádá přijat býti do cechu, jedno každé řemeslo neb cech powinni jsau, ho mezi sebe přijíti, wšak když list od řemesla ukáže a přednese. 4. Jestli žeby se událo komu grunt swůj prodati a jinam od obce naší hnauti, neb se osaditi, toho se žádnému nebrání, nýbrž žádajícímu list dobrého chowání, jen se i ode wšech powiností, kterýmž nám i obci naší byl zawázán, oswobozuje a wedle privilegium propauští, dáwá. Wšak ten každý powinnen jest grunt swůj dobře zachowalému člowěku s jistým wědomím našim prodati a jej osaditi. Od sproštění a wydání zachowacího listu dáwá se nám 30 gr. č., možnější i kopu gr. č., písaři od sepsání tolikéž. 5. Kdožkoliw grunt neb dům, roli, luky, zahrady atd. z sausedů kupují, powinni jsau zápisem kněh našich městských purkrechtních takowý trh dáti sobě pojistiti a zapsati, nebo gruntowé takowí žádnými cedulemi a smlauwami postranními zjistěni býti nemohau. Od zápisu jedné každé wěci z těch, jak se s písařem narownání stane, se platí; nejčastěji, co slušné býti uznáwáme, podle welikosti a malosti statku, na tom uznání powinnen jest písař přestati, rowně též když žádání manželské aneb smlauwy swadební do kněh městských wpisuje, wšak od 10 gr. až do jednoho tolaru wíce se nedáwá. 6. Kdožby žádostiw byl z sausedů našich neb obywatelůw o statku swém nezáwadném kšaft učiniti, k žádosti jeho dwě osoby, spolurádní s písařem radním wysílani býwaji. Tu wůle kšaftujícího bez wšech auplatkůw spolurádních i pisaře se sepíše, kšaftujícímu jednau, druhé i po třetí přečte, a byla-liby dokonalá wůle jeho w tom, dotázka se činí; k čemuž když se kšaftujíci přizná, kšaft pečetí městskau se spečetí a na práwo přijímá. Po smrti kšaftujícího přátelé neb nápadníci powinni jsau, ty osoby spolurádní, kteří při činění kšaftu přítomni byli, obeslati a za wyswědčení jeho žádati. Což když se stáwá a kšaft wyswědčen býwá, ku přečtění přichází. Wšak jedna každá osoba, do kšaftu pojata, písaři po 2 gr. odwésti powinna jest; když kšaft k stwrzení přichází, podle uznání našeho písaři od stwrzení a wepsání jeho do kněh městských se platí, wšak nejwýše od 30 gr. č. až do 2 kop. 7. Po smrti z swěta sešlých lidí sauseda neb saused našich wedle wyměřeni práw králowstwí tohoto českého jisté osoby z raddy k inwentowání a popsání wšelikterého statku mowitého i nemowitého wysíláni býwají. Ten když se zcela a zauplna, jak a na čem se nachází, popíše, takowý inwentář bez platu od písaře do kněh městských k tomu obzwláště zřízených se wypisuje, tak aby wdowy a obzwláště sirotci, přijdauce k letům, mohli wyrozuměti, na čem sprawedliwost neb patrimoniuin jejich záleží. 8. Přitrefilo-Ii by se komu z sausedůw našich bez pořízení neb kšaftu prostředkem smrti z tohoto swěta sjíti, tehdy nejbližší přátelé w krewnosti wedlé majestátu našeho a práw králowstwí českého k nápadu práwo a sprawedliwost mají a statek obdržují. Nebylo-liby žádných přátel s městem trpících aneb odjinud, takowé statky neb odaumrtí k záduší obracujeme. 9. Po smrti z swěta sešlých sausedů a obywatelů našich wdowy a sirotky w swau ochranu přijímáme, a nemájí-li poručníků kšaftem zřízených, jim jistě poručníky pro ochranu a radu nařizujeme; není-li možné wdowě do wdáni jejího s sirotky do zrostu jejich na statku zůstati a jich obdržeti, dopauštíme jej poručníkům prodáwati, w čemž jim i sami nápomocni býwáme. Sirotčí peníze na práwo do sirotčí truhlice přijímáme, co se na práwo přijme, do kněh městských zapsati dáwáme, a když siročí, kterému přicházejí, wedle zápisů kněh městských z sprawedlnosti, jejich příjmy i wydání potřeb se jim činí. Wdowy a sirotci powinni jsau se námi říditi neb sprawowati, kteříž každoročně při wánocích neb nowém letě před námi se postawují, kdo k čemu schopný se býti zdá, se obracují; žádné wdowě ani sirotku ženského pohlawí bez powolení našeho nedopauštíme w staw manželský stupowati, ale kdožkoliw žádal wdowu neb sirotka sobě pojíti, při nás toho, aby mu za manželku dána byla, wyhledáwati powinnen jest. Uzná-li se, že jest člowěk poctiwý, a wůle ženské osoby k tomu přistupuje, za manželku mu dána býwá. 10. Důchodowé zádušní a obecní aby umenšení nebrali, o to přední péči máme, a jakož těchto let drahých a těžkých důchodowé obecní na wydání stačiti nemohly, swoleno jest w plné obci, kdožkoli z sausedů wína kupuje a šenkuje, z každého wědra po 3 gr. k obci, prwe nežli je s wozu spustí, dáti a odwozowati powinni jsau. Sausedé a šenkýři, kteří z jiných měst pálený berau, každého měsíce po 5 gr. z něho odwozují, z čehož se warhaníkowi každý měsíc po 30 gr. platu platí. Též nedopauštíme žádnému w soli handle wésti a prodáwati, ale také se k ruce obce kupuje a zase prodáwá. Pakliby se kdo nalezl, žeby w soli handl wésti chtěl, aneb ji pokautně prodáwal, tehdy se mu takowá sůl w pokutě béře a k užiktu obce obrací, a z toho ze wšeho při obnowení raddy počet náležitý před panem hejtmanem činí se obci. Kdožbykoliw wína šenkowati dali, nemají ho bez koštýřů načínati, ale při auřadě aby koštýři obesláni byli, toho žádati, jim půl pinty koštu dáti, w čem wíno prošacowáno bude ( jakož se cedulka na tabuli dwéří rathausních přilepuje ), tak a nejináč je šenkowati. Pakliby kdo bez koštu a prošacowání wíno dáwal a šenkowal, takowý každý z obci pokuty 2 kopy gr. č. propadá a šenk se mu zastawí, z každé nádoby wína dáwá se k auřadu purkmistrowskému 2 žejdlíky a za 2 zejdlíky, po čem wíno sazeno, peníze k záduší. 11. Když wychází rok od obnowení auřadu konšelského, na posledním z konšelů auřad purkmistrowský zůstáwá, na JM. pana hejtmana žádost wzkládáme, aby ráčil na místě JMC. raddu obnowiti. Tu jedenkaždý z nás osobu na swé místo wolí a JM. panu hejtmanu poznamenání se dáwají; a jakž se to též za často trefuje, když strany mezi sebau saudy a rozepře míwají, že některé osoby z prostředku raddy k swědomí sobě wyhrožují a někteří pro příbuznost a přátelstwí na rozepřech sedati nemohau, a tudy pro nedostatek saudců wejpowěd wedle wyměření práwního státi by se nemohla, tehdy powinnost jest stran pana hejtmana w tom wyhledáwati, aby ráčil osobami jistými raddu dosaditi, kteříž tak w nowě weleni a dosazeni býwají; těm se dáwá záwazek neb přísaha konšelská, wšak toliko k těm přem, kterýchžby uwažowati pomáhali. Po obnowení raddy nejdéle we dwau nedělích obec se shromážďuje, a tu wolíme auředlníka zádušního, kostelníky, auředlníky nad lesy; ohni a příkopy, též wšem cechům cechmistry obnowujeme. Kdožkoli z sausedů, jsa powolán a obeslán do obce, nepřišel, aneb při auřadě purgmistrowském se neopowěděl, ten každý do wězení se béře a z něho puštěn nebýwá, dokud 7 1/2 gr. k obci pokuty nesloží. 12. Wšelijaké platy, zbírky jak dědičné tak sněmem swolené sami z sebe wybíráme a do důchodů JMC. časně odwozujeme, též na sausedích swých, byl-liby čím do důchodu JMC. powinni, dluhůw dopomožení činíme, wšak při zbírkách sněmem swolených ten prostředek zachowáwáme, kdo má wíce statku, aby wíce dal, a chudší méně. 13. Ponocnými město sami se ponocujeme a jim zbírku spolu sausedy swými dwakráte do roka činíme, w letě po 3 gr., w zimě po 4 gr. č., w němž nájemníci, podruzi powinni jsau nám nápomocni býti w letě po 1 1/2 gr., w zimě po 2 gr. č. 14. W wěcech práwních tento pořad práwa zachowáwáme, kdožby koliw buď domácí neb přespolní koho chtěl sobě ku práwu připrawiti, powinnen jest k auřadu purgmistrowskému přijíti, obeslání sobě k jistému dni, w němž na raddě sedáme, do raddy wyžádati, kteréžto obeslání do obzwláštních kněh neb register se wpisuje a zaznamenáwá, w tom we wšem jednomu každému wolnost práwní se uděluje, wšak když srozumíwáme, žeby o některé špatné wěci mezi sausedy našimi saudowé zrůsti chtěli, napomenutím, aby od předsewzetí swého ustaupili, do saudu a autrat se nedáwali, odwozujeme. Jestiže napomenutím nic při nich spůsobiti nemůžeme, ku práwu, co přednášeti chtějí, přijímáme, a jakž proces práwa králowstwí tohoto českého ukazuje, termin jako k odpowědi daní taky k průwodům jedné i druhé straně propůjčujeme. Prwe nežli průwodowé k publikowání přicházejí, na přátelskau smlauwu ano i po průwodech stranám podáwáme. Nemohau-li se umluwiti wejpowědí, s wejhradau wrchního práwa udělujeme, za to wšecko od stran žádného platu nebéřeme. Při přijímání swědků při práwě našem tento řád se zachowáwá. Příkladem Pražských i jiných okolních měst JMC. písař náš rádní sám swědky přijímá, předně napomenutí jim činí, přísahu dáwá, a potom, jak který w jakých slowích swědčí, zapisuje, jemužto od zapsání jednoho každého swědka po 2 gr. se platí. Wšak žádal-liby kdo, aby dwa spoluradní wedle zřízení zemského a sněmowního snešení k přijímání swědků za relatory wyslaní byli, toho se mu dostáwá. Ale powinnost jeho ukazuje wedle nařízení sněmowního leta 1585 wyslaným rowně jako i písaři po 2 gr. dáti a od jednoho každého swědka platiti. Ti pak wyslaní netoliko při samé přísaze přítomni býti, ale až do přijetí a zapsání swědomí zastáwati wedle wyměření téhož sněmowního snešení, ano i w tajnosti swědomí swědkůw zachowati powinni jsau. 15. Wšecky ty, kteříž by na potupu a zlehčení obce a práwa něco neslušného před sebe brali, wedle wyměření práw králowstwí českého podle welikosti účinku neposlušným a nechtějícím powinností a břemen městských snášeti, zapowídáním žiwnosti městské a jiné přestupníky dobrého řádu wězením i pokutau, až i buřiče obce a nepokojné wypowěděním od města tresceme. Jestliže se pokuty peněžité co od koho wezme, ta se na potřeby obecní obrací a sumau we wšech wěcech a příbězích tak, jakž privilegia naše ukazují, řád a práwo míti chce, hledíme se říditi a sprawowati, sami 285 w lásce a swornosti stojíce, sausedy naše též k tomu wedeme a máme. Též na to bedliwý pozor dáwáme, abychom pana hejtmana našemi wěcmi, kteréžby nám k wyřízení náležely, nezaneprazdňowali, i sausedy naše k tomu máme, aby i oni tím též pana hejtmana nezanášeli a neobtěžowali, zwlášť pak wěcmi k práwu náležejícími, nýbrž má-li jeden k druhému co, a skrácení nějaké se mu stalo, před nás se obsylati a žalowati. Jestližeby pak kdo wšetečně w to se wydal, nemaje od nás žádného skrácení sobě učiněného, jinam se utekl, a tudy, nejsa sobě dobře jist, domníwal-liby se práw zastati ( čímby nemálo ku protržení privilegií našich a ku potupě práwa slaužil ), takowého každého ku příkladu jiným tresceme. Wšak usilowal-liby kdo mimo slušnost a náležitost nás nebo sausedy naše w čem utiskowati, ku protržení privilegií a swobod našich co před sebe bráti, w té příčině k panu hejtmanu jakožto ochranci našemu na místě JMCské. se utíkáme a za ochranu žádáme, ani i w jiných příčinách, potřebujíce rady a dobrého zdání, w čemž opuštěni nebýwáme. Naposledy tak spolusausedy swé hledíme říditi a sprawowati, aby příčinu měli, nás raději milowati nežli nenáwiděti. Tomu na swědomí pečeť naší městskau wětší k tomuto listu přitisknauti jsme dali wědomě, jenž jest dán w auterý po sw. Wítě 1616. Donsule Duo Thobia Rapisma, Primate Duo Joanne Dasypo.


30. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [Výklad koránů. In’s Stammbuch Sr. Hochgeboren.], Autor: Havlíček, Karel
Wýklad koránů. Mohamed dowolil: Můžeš míti Mnoho žen, wšak wíno nepij žádné: Přeswědčen, že wíc než jednou míti Střízliwému nenapadne. Logau. In’s Stammbuch Sr. Hochgeboren. Každý dělej swoje Milý pane můj: Sedlák žito z hnoje A Ty z žita – hnůj. Logau.


8. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Brzy se objewilo Čičikowu mnohem prostranější pole: utwořila se komisse k wystawení jakéhosi císařského welmi kapitalního stawení. Do této komisse wklauznul i on, a byl w ní nejaučinliwějším spoluaudem. Komisse bez meškání dala se do díla. Šest let pracowala se stawením: ale jestli snad podnebí překáželo, aneb stawiwo bylo takowé, zkrátka nikterak se nechtělo císařské stawení zdwihnaut nad grunty. A zatím se w jiných koncích města každému audu komisse narodil welmi krásný dům auprawně wystawený: patrně tedy tam byly lepší základy. Audowé komisse počali již dobře žít a ženiti se. Tu teprwa a teprw nyní počal se Čičikow trochu wyplítat z přísných zákonů zdrženliwosti a přemáhání sebe samého. Tu teprwa byl dlauhý jeho půst ulehčen, a ukázalo se, že podržel wždycky chuť na rozličné radosti, ačkoli se jich uměl docela zdržet w mládí, kdežto ani jeden člowěk auplně sám sebau newládne. Objewily se rozličné zbytečnosti: opatřil si dosti dobrého kuchaře, tenké hollandské košile. Sukna kupowal takowá, jaká nenosil nikdo w gubernii, a od té doby počal se držet wíce skořicowých a přizrzawělých barew s leskem; kaupil si wýbornau ekipáži a sám držíwal jednu oprať, aby se postranní kůň hodně ohýbal Za krásné se powažuje, když postranní koně hodně hlawami k zemi a od woje pryč odwrácenými poklusáwají, k čemuž se zwláštními opratěmi táhnau, anto prostřední kůň zrowna a hlawau do wýšky krokem běží., již si zwykl otírati se hubkau namočenau we wodě s Kolinskau wodičkau, již kupowal dosti draho jisté mýdlo pro hladkost kůže, již... Ale najednau byl poslán místo dosawádní noční čepice jiný předstawený, muž wojenský, přísný, nepřítel wšech auplatků a wšeho co se jmenuje neprawda. Hned druhého dne zastrašil wšechny až do posledního, žádal aučty, uwiděl nedostatky, mnohé zlracené sumy, zpozorowal také brzy krásné domy, a nastala pranice. Činowníci byli propuštěni, jejich domy přešly do jmění zemského, a staly se z nich rozličné obecní ústawy a školy, wšechno zahnal a Čičikowa přede wšemi jinými. Obličej jeho najednau i při wší příjemnosti nezalíbil se předstawenému, proč práwě, Bůh jediný wí, časem ani nebýwá žádná příčina; ale nenáwiděl ho až k smrti. Poněwadž ale přece byl jenom wojenský muž, snad tedy neznal wšechny wybrané civilní kausky, a za nějaký čas ostatní činowníci pod pokrowem sprawedlnosti a umění wprawit se do wšeho, wetřeli se do jeho milosti, a nowý sprawedliwý předstawený byl brzy w rukau ještě horších taškařů než dříwe, které ale on nedržel za takowé: ba on byl spokojen, že si wybral konečně lidi jak se patří, a chlubil se srdečně uměním swým poznati schopnosti. Činowníci brzy pochopili jeho ducha a charakter. Wšechno cokoli bylo pod jeho welitelstwím, stalo se strašliwým pronásledowatelem nesprawedlnosti: wšude we wšech jednáních ji pronásledowali a to s takowým úspěchem, že w krátkém čase měli každý po několika tisících kapitálu. Za tento čas obrátilo se několik předešlých auředníků na cestu sprawedliwosti a byli opět přijati do služby. Ale Čičikow se již nemohl žádným spůsobem wetřít, jakkoli se staral a pečowal o něho pohnutý dopisy knížete Chowanského prwní sekretář, jenž pochopil auplně wedení generálského nosu: ale w tomto pádu dokonce nic nemohl swést. Předstawený byl člowěk takowého druhu, kterého sice wodili za nos ( owšem bez jeho wědomí ), ale za to když již měl něco w hlawě, bylo to jako železný hřebík: nikterak nelze bylo ho wyrazit. Wšechno co mohl způsobit šikowný sekretář, bylo zničení zamazané konduity, a k tomu nemohl předstaweného jinák naklonit než autrpností, wyobraziw mu pohnutliwě nešťastný osud rodiny Čičikowa, kterau on ale na štěstí neměl. „ Nu což, “ řekl Čičikow, „ uwáznul sjem, prasklo to a konec. Pláčem se neštěstí nezlepší, zapotřebí se chopit díla. “ Odhodlal se poznowu začít, znowu se ozbrojit trpěliwostí, znowu se obmezit we wšem. Musel se přestěhowat do jiného města, a tam zase znowu na sebe obrátit pozornost. Nešlo to ale jaksi. Dwa, tři auřádky musel proměnit w krátkém času. Auřádky byly mizerné, nízké. Musíme wědět, že byl Čičikow nejslušnější člowěk, jaký jen kdy byl na swětě. Ačkoli on se z počátku musel protírat w špinawé společnosti, ale w duši swé wždy udržel čistotu; měl to rád, když byly w kanceláři stoly politirowané a wšechno aby bylo ušlechtilé. Nikdy si nedowolil w řeči nepříslušného slowa, a wždy byl uražen, když pozorowal, že jiní lidé we slowech swých nezachowáwají slušnau úctu k činu a k důstojnosti. Čtenářowi bude, jak myslím, příjemno dowěditi se, že on každé dwa dni bral čisté prádlo, a w letě w čas horka také až každý den: každý jen trochu nepříjemný zápach jíž ho urážel. Z této příčiny také po každé, když Petřík přišel swlíkati ho a zauwati mu boty, dáwal si do nosu hřebíček koření: a proto mu bylo nyní obtížno, octnauti se zase w těch řadách, kde wšechno smrdí kořalkau a neslušně se chowá. Jakkoli se sbíral na duchu, přece se spadl, ba až pozeleněl. Ale snášel wšechno trpěliwě náš hrdina, silně snášel – až konečně přišel k auřadu celnímu. Musíme podotknaut, že tato služba již byla dáwno tajný cíl jeho myšlének. On widěl, jaké zwláštní, šwihácké, zahraničné wěcičky si zařídili celní auředníci, jaké porcelány a batisty posílali tetičkám, kmotrám a sestrám. Ne jednau již dáwno říkal se wzdechnutím: „ tam kdybych tak mohl se dostat: i hranice jsau blízko a oswícení lidé, a jaké tenké hollanské košile bych si tam mohl pořídit! “ Musíme dodat, že při tom také myslil na jeden zwláštní druh francauského mýdla, působící neobyčejně na bělost kůže a čerstwotu twáří; jak se jmenowalo, Bůh to wí, ale dle jeho domněnky dozajista bylo na hranicích. A tak tedy by byl již dáwno rád na tamožnu ( celnici ), ale udržowaly ho rozličné tekaucí wýhody při stawební komissi, a on práwě saudil, že tamožňa při tom při wšem není wíce než husa w nebi, ale komisse stawební byla wrabec w rukau. Nyní ale si umínil za každau cenu dostati se k tamožně, a dostal se taky. Auřadu swého uchopil se s neobyčejnau horliwostí. Bylo patrno, že sám osud ustanowil jej k činownictwí tamožnímu. Podobná opatrnost, bystrost a bedliwost nebyla ještě wídána, ba ani slýchána. We třech we čtyřech nedělích ochodily se mu již tak ruce w celnictwí, že wěděl docela wšechno: ani newážil, neměřil, a jenom do faktury se podíwal, kolik je w jakém kuse loket sukna neb jiné látky: wezma do rukau balík, hned mohl powědít, kolik wáží liber. Co se ale týče prohledáwání, tu on měl, jak říkali sami jeho saudruhowé, zrowna psí čuch: nelze bylo nepodiwiti se, widauc, odkud on wzal tolik trpěliwosti, aby omakal každý knoflík, a to wšechno s chladnokrewností až zabíjející. Když prohledáwaní cestowníci se čertili, mohauce sami ze sebe wyletět, a cítíce zlostnau chuť ulehtati až k smrti jeho příjemnau osobu, on neměně se ani w obličeji ani we zdwořilém chowání říkáwal jenom: nebude wám líbo učiniti si trochu malé nepohodlí a wstát? aneb nebude wám líbo, sudaryně, obtěžowati se do druhého pokoje? tam manželka jednoho z našich auředníků se s wámi dohodne; aneb: dowolte, já tuhle trochu nožejčkem rozpářu podšíwku wašeho pláště, a řka to táhl již odtamtud šály, šátky chladnokrewně jako ze swé wlastní truhlice. Až i předstawení se wyjádřili, že je to čert a ne člowěk: on nacházel kontrebandy w kolách, wojích, w koňských uších a čert wí w jakých místech, kam ani žádnému spisowateli nenapadlo zalézt, a kam se mohau wdírat jenom celní auředníci. Tak že ubohý cestující, přeprawiw se již přes hranice, pořád ještě w několika minutách nemohl se zpamatowat, a otíraje se sebe pot, wystaupiwší w krupných kapkách po celém těle, jenom se křížowal a říkal: nu! nu! Položení jeho bylo auplně podobno položení žáka, wycházejícího z postranného pokoje, kam ho učitel powolal, že mu dá nějaké ponaučení, ale zatím mu tam wysekal docela neočekáwaným spůsobem. Za krátký čas nemohli pašeři pro Číčikowa ani žiwu býti. On byl hrůza a zaufalstwí weškerého polského židowstwa. Čestnost a nepodkupnost jeho byla nepřemožitelná, ba skoro neslýchaná. On si ani nebral ty drobné wěci konfiskowané, které ani nepřišly pro uwarowání zbytečných dopisů do císařských magacínů. Takowá příkladně nezištná služba nemohla se nestát předmětem wšeobecného podiwení a nedojíti konečně we známost u předstawených. On dostal čin a powyšení, a hned na to podal plán na chytání wšech pašerů, žádaje jenom o prostředky, aby ho mohl sám wykonat. Hned dostal oddíl wojska a plnomocenstwí ke wšelikým wyhledáwáním. To ale práwě chtěl. W ten čas zařídil se 806 silný spolek pašerů promyšleně-prawidelným spůsobem: na miliony dáwalo wýhod opowážliwé podniknutí. On již dáwno o něm wěděl, a když k němu odesláni byli s auplatkem, odřekl jím to, řka suše: ještě není čas. Obdržew ale wšechno do swých rukau, hned dal o tom wědomost spolku, zkázaw: teď je chwíle. On si to dobře wypočítal. Tu mohl dostat za rok tolik, co by jinák wyzískal za 20 let. Dříwe nechtěl s nimi wstupowat do žádných spolků, proto že byl dříwe jenom sprostý dohližitel, snad by tedy byl dostal jen málo, ale teď... teď je zcela něco jiného, on jim mohl ustanowit jakékoli wýmínky. Aby se wěc dařila docela bez překážek, získal k tomu i druhého auředníka swého saudruha, jenž se neubránil pokušení, ačkoli byl již šediwec. Úmluwa byla ukončena a spolek dal se do práce. Práce se počaly skwěle: čtenář nepochybně slyšel tak často opakowanau starau historii o důwtipném cestowání španělských beranů, kteří přešedše přes hranice w dwojích kožichách, přenesli pod swými kožichami na milion brabantských krajek. Tato příhoda stala se práwě za toho času, když Čičikow slaužil při celnici. Kdyby on sám nebyl měl aučastenstwí při tomto podniknutí, žádní židé z celého swěta nebyli by w stawu wykonati takowé dílo. Po třech neb čtyřech beraních přechodech přes hranici měli oba činowníci po 400.000 rublů kapitálu. Čičikow, jak se prawí, nahnal si až k 500.000, proto že byl čipernější. ( Pokračowání. )


23. červen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Kvítí a zrnka, Autor: Havlíček, Karel
Kwítí a zrnka. – Kdo mluwí, co se mu chce, musí slyšet, co se mu nechce. ( Přísl. slowenské. ) – Kwětnatý, řečnický sloh w předmětech důležitých podoben jest modrému a čerwenému kwítí w žitě. Ono se líbí těm, kteří se pro wyražení procházejí, škodu wšak dělá oněm, kteří obilí klidí. ( Swift. ) – Šlechetnost má w krwi kůň: člowěk ale w duši. ( Stará prawda. ) – Tážeš se mne, příteli, co by lépe bylo: od zlého swědom, hryzenu býti, aneb w swatém pokoji na šibenici wiseti? ( Lichtenberg. ) – Chléb má rohy, nauze nohy. ( Přísl. slowenské. ) – Důwtipný, wysoce wzdělaný duch mnohem méně jest užitečný než obyčejný rozum; 40 rozumných newyrowná se sice jednomu geniowi, kdo wšak jenom zlato w sáčku má, každodenně škodu utrpěti musí pro nedůstatek drobných peněz. ( Swift. ) – Swoboda bez wlastního jmění, není nic, swoboda a jmění bez oswěty nejsau nic dobrého: ale dohromady jsau wšechno. ( Petri. ) – Dobrá kniha učiní hlaupé hlaupějšími, maudré maudřejšími, a ostatní tisíce zůstanau tak jak byli. ( Lichtenberg. ) – Zjewí-li se we swetě prawý geniální duch, můžete jej dle toho poznati, že se wšichni hlupáci proti němu spojí w aliansi. ( Swift. ) – Lenost je hlaupost těla, a hlaupost je lenost ducha. ( Seume. ) – Štěstí jest často na tomto swětě, že wětší zlosynowé menším strachu nahánějí. ( Seume. ) – I král má dwě dírky do nosu. ( Přísl. slowenské. ) – Obcowání s maudrými lidmi proto jest každému rádno, poněwadž se tak hlupák napodobňowáním naučiti může, maudře jednati; neboť nejwětší hlupáci dowedau napodobňowat, i opice, pudli a slonowé. ( Lichtenberg. ) – Myšlénky mi přicházejí, kdy chtějí: ale ne kdy já chci. ( Rousseau. ) – Mnozí se od dětí jenom welikostí a formau těla líší. ( Seneca ) – Chudý na tom swětě může míti Dobrau naději a špatné žiwobytí. ( Freidank. ) – Darebáci patří na šibenici, šílenci do blázince, blázni se nechají běhat, a rozumní? i jsau rádi když je swět nechá být, kde jsau. ( Seume. ) – Miluj blížního, ale plot nech stát. ( Outlandské příslowí. ) – Kuchař, který hladem umřel, nezasluhuje pochowán býti na hřbitowě. ( Přísl. polské. ) – Král X se wás bál, a nemilowal wás; ale já wás miluji, a nebojím se wás. ( Henry IV. ) – Srdce lidské rozweseluje wíno, ale písnička je wíno pro ducha. ( Mickiewicz. ) – Jeli přítel twůj jak med, Nepolkni ho wšechen hned. ( Arabské přísl. ) – I laupežníci lidi obírají, ale ne wždy zabíjí: úřady wšak mají wíce milowat blížního, nežli laupežníci. ( Sumarokow, Rus. ) – Křen se chlubí: Dobrý jsem s medem. Ale med prawí: Nedělej si nepohodlí: dobrý jsem já i bez tebe. ( Polské příslowí. ) – Weliká čásť swobody jest dobře wycwičený žaludek. ( Jistý starý tajný rada. ) – Maudří se wíce naučí od nerozumných než nerozumní od maudrých: proto že se maudrý tak střeží příkladu nerozumných, jako tito jeho poučení. ( Cato cens. ) – Boháči kašlají zwučněji a pliwají dáleji, než ostatní lidé. ( La Bruyère. ) – Kdybych měl ruku plnau prawdy, pěkně bych se warowal ji otewřít. ( Fontenelle. )


29. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [důvody přerušení vydávání Národních novin], Autor: Havlíček, Karel
H. B. - W Praze dne 28. čerwna. Nepochybujeme, žeby snad leckdo z přátel našich a politických spojenců welmi rád zwěděl něco bližšího o wyjednáwání strany opětného wydáwání Národních Nowin. Musíme wyznati, žeby také bylo welmi zajímawé, kdyby se uweřejnil do podrobnosti denník redaktora za tyto dwě neděle se wším, co se mluwilo a jednalo s panem ministrem sprawedlnosti a wnitřních záležitostí Bachem, s J. Ex. panem prozatímním komandantem Pražským hrabětem Khevenhüllerem, panem místopresidentem spráwy české země swob. p. Mecsérym, pak před wojenským saudem na Hradčanech. Jsem wšak přeswědčen, žeby nebylo prospěšné, nyní se wší podrobností tyto wěci wyprawowat, a zanecháwám si někdy později wšechny swé persekuce již od r. 1846 najednau i se wšemi akty obecenstwu předložiti na ukázku, jaké jest žiwobytí českého opposičního redaktora. Nyní jen w krátkosti některé události: Dne 9. čerwna byl jsem předwolán před pana komandujícího, kdežto mi byl přečten w německém překladu známý článek můj z čísla 130 N. N., a austně oznámeno, že N. N. po čas obležení wycházeti nesmějí. Dne 11. čerwna byl jsem u p. místopresidenta swob. p. Mecséryho žádati o písemní zákaz, a když jsem téhož dne obdržel auřední zákaz písemní „ na neurčitý čas " a bez udání příčiny, odjel jsem hned do Wídně s tím aumyslem, že tam budu u pana ministra wnitřních záležitostí Bacha žádati o powolení k dalšímu wydáwání N. N. Dne 13. a dne 14. měl jsem w této záležitosti pokaždé dosti dlauhé a mohu říci i příwětiwé a přízniwé slyšení u p. ministra Bacha, a podal jsem dwoje Promemoria, která časem swým uweřejním i s tím, jak se p. ministr wyjádřil. Dne 16. wrátil jsem se z Wídně do Prahy. Dne 22. byl jsem u p. komandujícího hrab. Khevenhüllera, kdežto mi oznámeno bylo, že nowiny budau zase wycházet, že wšak se musím ještě pro swé články zodpowídat před wojenským saudem, a že musím podati písemní slib, w němžto musí být obsaženo, a ) že uznáwati chci platnost ústawy od 4. března, b ) že se chci w opposici swé mírných forem držeti, pokud bude trwat staw obležení. Byl u p. komandujícího přípis od pana ministra Bacha i s přiloženým mým Promemoria. Téhož dne tedy byl jsem stranu tohoto spisu u pana místopresidenta, kdežto jsem namítal, že beztoho nemám moc, neuznáwati ústawu od 4. března a že ostatně i w ní obsaženo jest, že se na budaucím říšském sněmu může tato ústawa změniti, a aby to možná bylo, že dowoleno být musí, posuzowati ji a wytýkati nedůstatky její. Pan místopresident uznáwal, že sluší, nedůstatky ústawy posuzowati, podotknul ale, že se ode mne jen žádá, abych jen od principielního protiústawního brojení proti ní upustil. Podal jsem tedy ještě téhož dne onen spis a wyslowil jsem se w něm o dotčených wěcech takto: Die jetzigen Verhältnisse überhaupt, namentlich aber die eben gemachte Erfahrung wird ohnehin für den Gefertigten ein hinlänglich starker Fingerzeig sein, bei der Redaktion seines Blattes alle mögliche, mit der Wahrheit verträgliche Mäsigung zu gebrauchen, und da er fest entschlossen ist, jederzeit eine verfassungsmässige Tendenz beizubehalten: glaubt er auch, dass Ein Hochlöbl. k. k. G. C. auch bei dem Wiedererscheinen der N. N. hierin alle nöthigen Garantien sehen wird, welche die Einem H. k. k. G. C. anvertraute Sorge um die Ruhe und Sicherheit des Landes fordern. - totiž že se hodlám w stawu obležení wšeliké mírnosti držeti, pokud se to s prawdau srownáwá a že jsem wždy měl pewný úmysl, chowati se konstitučně. Dne 23. byl jsem před wojenským saudem od 9 1/2 až do 2 1/2 odpoledne wyslýchán pro články w číslech 129 - 131 Nár. Nowin, kdežto jsem se snažil, wšechny tyto články osprawedlniti. Dne 25. ráno byl jsem opět před wojenský saud powolán, kdežto mi oznámeno jest, že jsem pro tyto články odsauzen na 8 dní k profosowi, že mně ale pan komandující tento trest odpauští. Téhož dne jsem dostal na wečer skrze zdejší městský auřad písemní powolení k dalšímu wydáwání nowin. Každý, kdo se na swět díwá se zdrawým a chladným rozumem, uznati musí, že skutečně musí být po čas obležení naše snaha, nedáwati žádnau příčinu ze swé strany, aby naše nowiny opět buď zastaweny neb dokonce potlačeny byly. Nebo odwoláwati se na swobodu tisku, na saud příslušný atd. jsau wěci, kterým wojenské auřady rozuměti nechtí. S druhé strany ale přece každý nahlíží, že jest lépe, když není jiné pomoci, raději s jedním podwázaným křídlem lítati a snažiti se, aby hlas národu zcela neumlknul, než zanechati pole docela nočním netopýrům a sowám, které beztoho dost hrdě se wznášejí, kwíkajíce jen pořád o pořádku a bezpečnosti, cum reservatione mentali „ starého " pořádku. Kdo naše snažení po celý čas naší nowinářské činnosti ( ještě za časů předkonstitučních ) zná, dobře musí wěděti, jaký jest náš aučel, a doufáme, že jsme si po celý ten čas zaslaužili tolik důwěry, že nikdy žádnými lákadly, žádnými wýhrůžkami nedáme se od swého aučele odwráliti, kterýžto držíme za počestný, za sprawedliwý. Swětská moc může nás přinutiti k tomu, abychom z opatrnosti někdy mlčeli, ale žádná moc nemůže nás přinutiti k tomu, abychom mluwili neprawdu proti swému přeswědčení. Kdyby se něco podobného od nás wynucowati chtělo, pak bude čas raději dokonce mlčeti. Pak přestanau Národní Nowiny wycházeti, ne ze zákazu, ale z wlastní wůle redakce, na znamení, že přestal i poslední stín swobody tisku. Doufejme ale, že takowé časy přece nepřijdau. Nyní ale jsme přeswědčeni ( a doufáme, že toto přeswědčení s námi wětšina našich krajanů chowá ), že tendence našich nowin jest dobrá a prawému blahu národů rakauských i císaře samého prospěšnější, než hlasowé mnohých jiných časopisů, kteří s nelíčenau pokorau a otrockau oddaností wyhldedáwají přece jen wíce prospěch swých pánů, kteří je platí, než celého národu a mocnáře samého, ačkoli mu wždy pochlebují. Při swé tendenci zůstaneme i nyní tak, jako jsme při ní zůstali za časů prwního obležení Prahy za knížete Windischgrätze. Co se formy týče, nebude nám za těžko, mnohý ostrý, zwláště ausměšný a satirický nápad wyškrtnauti, když by se jím nervy některých wysokých auřadů urážeti měly, kteří nemají sice moc, zabíjeti duši, ale mohau zawírati tělo a zakazowati nowiny, což jest i pro duši i pro tělo důstatečný trest. Každý nahlíží, že se prawda nechá ostře i mírně říci, když tedy musíme jen samých mírných homoeopathických prostředků užíwati, může si každý, kdo wí, že jsme na ostřejší byli zwykli, pomysliti, jak nám to nyní nepohodlné býti musí, a žádáme, aby si ke každé takowé mírné prawdě dle chuti swé něco peprnějšího přimyslil, tak jako my si leccos přimysliti můžeme, co napsati nesmíme. Neníť snadný aukol, hájiti práwa národů slowanských: proti nám jest auhlawní nepřítel starý mnohými wěky zkamenělý zwyk, podle kterého nás wždy powažowali jen jako přídawek k něčemu jinému. Z tohoto starého zwyku zrůstá proti nám množstwí předsudků a bláhowý jest, kdo myslí, že jediným slowem „ rownopráwnost “ wšechny najednau porazíme. Od wyřknutí tohoto slowa a napsání jeho na papír až ke skutečnému poctiwému prowedení w žiwotě jest dlauhá, příliš dlauhá cesta, a na ní tisíceré obtíže. Špatný ale woják, který se dá každým wystřelením postrašiti, a netlačí se pořád ku předu. Tak i my nyní žijící jakožto bojowníci pro skutečnau rownopráwnost národů slowanských zakaušíme a zakusíme nepochybně ještě mnoho trpkostí: ale ta wzpomínka, že někdy šťastnější potomkowé naši užíwajíce již w plné míře té důstojnosti těch práw, o které my se nyní přičiňujeme, s wděčnosti si wzpomínati budau na nás, kteří jsme pro ně pracowali, tato wzpomínka jest již nyní důstatečnau náhradau za wšechny trampoty a hořkosti naše.


14. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: [zpráva z Vídně], Autor: Havlíček, Karel
* * * Dne 9. Již jsme se zmínili, že národ saský w Sedmihradsku wyslal do Wídně deputací k Jelačiću-bánu. Tuto klademe celý tento w mnohých ohledech radostný děj. Při stole, ku kterémuž poslancowé byli zwaní, wynesl bán přípitek na blaho saského národu, načež dep. prof. Jindřich Schmidt wstal a řekl: „ Wzácná a wážená společnosti! Zde wyřkla wýmluwná a slawná ústa přípitek blahu mého drahého národa, i děkuji já za to! Ale dowoluji si též – odpusťte, pánowé – w auplném wědomí o ceně národa mého wyřknauti, že také zasluhuje, aby žil. Ne nepatrné jsau jeho rozmanité zásluhy, mezi nimiž předewším kladu jeho často dokázanau wěrnost k nejw. cís. rodu. Krom toho máme též jakausi trpnau zásluhu. Naše bytí již poskytuje důkaz skutečný, že rakauský císař a jeho státní mužowé nebyli swobodě nenakloněni, kde byla spojena s pořádkem. Neboť, pánowé, po ten rok neměl žádný národ pod žezlem rakauským a mají jen málokteří národowé w Ewropě zřízení tak swobodné a tolik práw politických jako my, a my jsme již sedm set let! Ale my prahnem po wětším. My si wážíme, my ctíme, my záwidíme národu, který we zbrani wyrostl a s ní w ruce wšelikým osudům wstříc jíti jest hotow; jsauť doby w dějinách swěta – a naše doba patří mezi ně – kde si císařowé a králowé newždy sami mohau pomoci, kde srdnatý národ dle swého ustanowení sebe a jiné může zachránit. I nám nechybí zmužilosti, ale chybí nám zbraň. Druhdy, před třemi sty lety nosili jsme ji. Než ji opět dostanem, musíme se spokojit, ctíti národ onen, který má zmužilost a moc, pomáhati swým sebe ustanowením, rozhodnauti swůj osud i osud welikého celku. Není potřebí, abych široce rozkládal, který národ míním. Činím si čest wyprázdniti tuto číši na blaho národa horwatského. “ Na to wstal druhý zastupitel saského národa, Friedrich von-Sachsenheim, řka: Slawné shromáždění! W čase tolik pohnutém, jako je nynější, kde národowé mají neprawidelnau snahu po swobodě, nemůže snaha tato k žádnému cíli dospěti, newyskytne-li se muž, w němž se přání jeho národa sestředějí, a který pojaw myšlénku, pro kterau se národ hýbe, ji wyslowí a činem uskuteční. Když w nejnowějším čase národowé uherští, jenž po staletí stáli pod jarmem jednoho kmene, tomuto bez ochrany wydáni byli k libowůli, tu se ohlíželi po muži, který by jejich snaze po swobodě dobyl swobodu. Nenalezli jej, až se w Horwatech jeden muž ducha plný i zmužilý w čelo šlechetného národa postawil. I odwažuji se we jménu národa saského se prohlásiti, že když muž tento před málo měsíci we Wídni, pozdrawen od lidu přání swá mu nesaucího, wyřkl: „ My chcem jedno, mocné Rakausko, “ mluwil Sasům z duše a srdce. Sasowé bojujíce se zápalem a slowem pro swau národnost, ústawu a spojení s austawní celistwau monarchií, hleděli s nadšením na muže, který stejnau snahu činem silně podporowal. Doufáme i přejem sobě, aby nám bán wítězstwím swých zbraní požehnání pokoje, spojeného se swobodau a rownopráwností naší i každé jiné národnosti podal. Protož třikráte Sláwa šlechetnému bánu! Na to odpowěděl bán: Pánowé! S potěšením widím zde zastupitele národa, který se od wěků wyznamenáwal wzdělaností, udatností a nejwěrnější oddaností k našemu wznešenému císařskému rodu. Pozdrawuji jej co našeho spojence, we snaze k zachowání naší krásné celistwé monarchie, we snaze po rownopráwnosti wšech w ní spojených národností, we snaze po welké, šťastné, swobodné a společně rakauské monarchii. Bůh zachowej šlechetný národ saský! Sasowé jsau tedy prwní německý národ, který uznal zásluhu Slowanů o Rakausko a tím samým o Němce. Sasowé tito bydlejí w Sedmihradech.


6. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [politický poměr k Německu], Autor: Havlíček, Karel
Ačkoli jsme my Čechowé odmrštili wolení poslanců českých do Frankfurtu, a tím weškerý národ se wyjádřil, že nikdy se nepoddá Němcům pod moc, nesmíme ještě, chceme-li být opatrni, wěc tuto dáti ad acta. Neboť co my tak dalece na ni již pozapomínáme, kojí se Němci posud nadějí tau, že, nezdařil-li se pokus jeden, snad se zdaří druhý, a chápau se každé příležitosti, která jim do noty zahrá, aby wyjewili swé laskominy na nás. Oni se k nám chowají co nepřátelé, poněwadž nás swau zpupností přinutili, že stojíme proti nim, jenž jsau za hranicemi naši sausedé, co odporníci jich chutí, jich soběctwí. Oni chtějí být swobodni, my také; oni chtějí být welcí, my též; ale my chceme být welcí skrze sebe, kdežto oni zamýšlejí založit welikost swau na sutinách národnosti naší. Ač oni nám zaručují slowy národnost slowanskau, wšak známe z dějepisu jejich, že oni jsauce jako druhdy tak i nyní wydobýwawí a cizé žiwly, zwlášť slowanské, wedle sebe netrpící, skutkem nám ji zaručiti ani nemohau. Oni by z nás měli prospěch, my boj, stálý boj; dějepis náš by nezkwetl národními wýtwory samostatnými, nebyl by nowý, jako jsme my nowí, nýbrž celý budaucí dějepis byl by jen prodlaužení minulého, jehož duše byla boj národní. A swau politickau budaucnost není nám hledati w Němcích, ale w Rakausích. Swazky německého spolku pukly we wšem, tedy i náš politický poměr k Německu. Byla to smlauwa knížat: nyní smlauwají národowé. Takto budau národowé rakauští smlauwat na sněmu říšském we Wídni; pro rozřešení otázky té bude příslušné místo tam, ne we Frankfurtě. Jsme žádostiwi, zdali a kterak se we Wídni otázka ta rozřeší; jsme žádostiwi, s jakým swědomím se budau moci rakauští Němci nyní wyslowit pro spojení s Německem, když se již wí, jak by nyní náš císař w něm stál, s jakým swědomím wydají zem swau i naši možným bojům mezinárodním. Wywolení arciknížete rakauského Jana je w této wěci pro národy rakauské událost welmi důležitá. Mezi mnohými pohnútkami, proč byl we Frankfurtě wolen, byla u Němců jistě i ta, že tím způsobem dostanau wětší wplyw na rakauské národy, tím spíše že arcikn. Jan bude nyní zastupowat J. M. C. našeho na sněmu říšském. Náš poměr k Němcům se tím ale nezjinačí, jako na to nedopustíme, aby se tím zjinačil poměr rakauského císaře k nowému spráwci německé říše, nech je kdokoli. Přijme-li arcikníže Jan toto powolání, nebude to mít aspoň na nás Čechy aučinek žádný, leda že s radostí spatříme, wyrownají-li se rukau jeho wšechny překážky a těžkosti w Němcích samých, kterých jest mnoho, a nechtěj Bože! aby bylo ještě wíce.


8. srpen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Wyšší studie w Bawořích., Autor: Havlíček, Karel
Wyšší studie w Bawořích. Nejnowější přewraty w Baworsku wzbudily mnohá dosti swobodomyslná pojednáwání o záležitostech zemských, zwláště wšak o nejdůležitější, totiž o školách projewily se nejrozmanitější náhledy, které se owšem nedotýkaly wždycky wěci samé, přece ale jí prospěly nejwíce tím, že se poněkud objasnil zmatek, jaký w tom byl powstal častými školními plány a četnými předpisy, které přečasto mezi sebau se neshodowaly. Wšeobecné Augsburské nowiny radí, aby wšeliké hádky, do kterých ne zřídka i wysoké osoby wplítány býwají, konečně přestaly, a aby se jednalo chladně a nestranně o tom: co nyní w baworských studiích učiniti třeba? Nawrhují pak též některé oprawy. Ačkoli baworské školy se nemusí swětla báti, wyšinuwše se po čtyrycítiletém zápasení a twoření na dosti čestný stupeň, přece z mnohých ohledů zapotřebí jest, aby byly wyšetřeny, opraweny a zwelebeny, přede wším by se měla odstraniti jakási ospalost, ocháblost a lhostejnost we wědeckém wzděláwání, kteréžto necnosti již welmi škoditi začínají. Kromě zniklého již náboženského podnětu musí znowu býti obžiwen a wšeobecně co základ položen wědecký duch, důstojný učených škol, který nikterak nedowoluje, aby wedlejší wěci, ostatně prospěšné, učiněny byly hlawními. Takowá sama o sobě wedlejší wěc, která wšak nyní za nejhlawnější we studiích se powažuje, jest, že školy jediné se powažují za cestu k chlebu wedaucí, proto také zřetel nejwětší části studujících obrácen jest k budaucí žiwnosti, proto se studie spěšně odbýwají a wšeckau wědeckostí co zbytečným břemenem se powrhuje. Kam asi takowý směr w málo desítiletích powede, lehce je nahlédnauti. Owšem jest tím naše doba na wětším díle winna, ale proto přece, ano tím wíce potřebí jest, aby se proti tomu směru bojowalo. Brzy zajisté musí takowý chlebařský směr našich časů dosáhnauti nejwyššího stupně, a pak opět nastane we školách snaha ideálnější, wíce wědecká, pak užitečné ano potřebné bude, aby byl každý dobře wědecky wzdělán. Zde jen připomenuti třeba Francausko, které po revoluci wšeliké humanistické a filosofické wzdělání zanedbáwalo, nyní ale těžce pociťuje neblahé toho následky, jsauc w společenském a mrawním žiwotě skoro docela pokaženo. Proto nyní tak úsilně se snaží, aby řečená odwětwí studií opět se zwelebila. Co tedy w baworských studiích učiniti třeba? Snad aby byl opět nowý plán wydán? – To by bylo tolik, jako přiléwati do moře. Prospěšné by ale bylo, aby wšechny plány které od r. 1829 až 1834 brzy po sobě dány byly, jeden na druhém spočíwajíce, ale wždy o něco slabší jsauce, na základu nynějšího w jeden celek se urownaly, podle tohoto základu aby byla změněna ostatní nařízení, která mnohdykráte nynějšímu plánu ano i sobě wespolek odporují, a aby se jasně 264 ustanowila a wyslowila zásada, k čemu mohau a mají být latinské školy čili gymnasia. Toto ustanowiti, jest tím wíce zapotřebí, jelikož práwě nyní ministerstwo pracuje o zřízení studií na uniwersitách. Newezmeli se na gymnasia náležitý ohled, nepodaří se toto zřízení, nebo lehce může dolejší stawení býti užší neb širší hořejšího. Majíli se studie na uniwersitách s prospěchem změniti, musí i zřízení gymnasií býti w poměru náležitém změněno, ano změna na gymnasiích musí býti wykonána dříwe, než se počne oprawowání na uniwersitách. Poslední párau hnané desítiletí utwořilo tak mnoho nowého, od mnohých studií tak úsilně žádá, aby i třeba jen z části ohled byl brán na wěci nyní utwořené, zwláště na to, co w státním žiwotě w brzku powstati může, že by někdy strašliwě bylo pomstěno nedbání na žádost tuto. Nebude tedy nikdo pochybowati, že welmi prospěje, budeli se s wíce stran weřejně jednati o hlawních zásadách a zřízeních wyšších studií, podle čeho pak ministerstwo, kterému dána jest těžká úloha, swrchu řečené wěci srownati a sjednotiti, bude moci si wybrati hojná hlawní stanowiska pro swé pořádání čili prohlížení dosawadních zákonů. Dostojí pak ministerstwo úkolu swému kromě pomoci úředních spráw tenkráte, nebudeli pauze na to hleděti, zdali wydané zákony hned z počátku buď prospíwají neb překážejí, nýbrž jestli také dowolí, aby obecenstwo, kterému wlastně nejwíce na tom záleží, a mužowé, kteří we wychowáwání sběhlí jsau, ale auřední spráwy dáwati nemohau, nemajíce k tomu práwa, weřejně swá mínění wyjewili. Prostředků je k tomu dosti. Rozumí se wšak samo sebau, že zde jen o hlawních, žiwotních zásadách studií jednáno býti musí. Až se tyto se wšech stran objasní dle rozmanitých náhledů, a až ministerstwo z toho a z úředních spráw pewného náhledu nabude a ustanowí, bude moci lehce s jistau důwěrau w prospěch dále pokračowati. Takowé hlawní žiwotní záležitosti jsau k. p., kolik ročních běhů má mýti gymnasium? Mají zůstati rozdělena w třídy, nebo má každý učitel přiměřený sobě předmět zwláště přednášet, a w kolika běhách? Čemu se má wyučowati, a kolik hodin týdně se má dáti pro každý předmět? Jaký by byl nejpřirozenější a nejprospěšnější spůsob řízení škol, zdali by se nedělo nejlépe, aby nižší byly zřízeny od krajských auřadů, wyšší od ministerstwa, a jaká by w tom případu byla nejlepší kontrola? Zdali je radno, aby zůstal zákon platným, že školní knihy se smějí bráti jen z hlawního skladu, kde žáci k. p. klassiky docela beze wšech wyswětlení dostáwají? Jak se má gymnasiální učitel wzděláwat, a jak zkaušet? Kterak by mohla býti powzbuzena wětší srdnatost a chuť k tomuto auřadu? atd Dříwe wšak, než se o tom weřejně jednati může, musí se wěděti, zdali na náležitém místě tento spůsob za prospěšný se uznáwá, a zdali ministerstwo se shoduje s tím, že musí dříwe být gymnasia nowě zřízena než uniwersity? Jen tenkráte, přiswědčíli se k této otázce, bude užitečno, aby se wěc dále rozebírala, a pak jistě nebude se nedostáwati dobrých ponaučení a maudrých náwrhů. Tak píší Wšeobecné Augsburské nowiny o swých domácích školách, a zdá se nám, že tyto náhledy též i u nás dají příležitost k rozmanitým myšlénkám. Také u nás jedná se nyní o nowý plán na studie, a ačkoli se tu i tam rozličné spráwy o něm roznášejí, přece se posud pranic s jistotau udati nemůže, čeho bychom se nadíti mohli. Dowolenoli nám zde ( ač nepowolaným ) pronésti nějaké mínění, myslíme, že jediná a nejlepší t. j. nejwydatnější oprawa studií by byla ta, kdyby se wšemožně o to dbalo, aby jen nejschopnější a nejhodnější mužowé na profesury dosazowáni byli. Jinák i nejwybroušenější plán zůstane wždy jen holau formau, do které pak teprwa profesor naleje to, co mu s hůry dáno, a co se w apatyce nekupuje.


13. únor 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [O vychování šlechty]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. O wychowání šlechty. Časopis polský „ Dziennik Mód Paryskich “, jenž za nowějších dob zwláště pokračuje chwalitebně w užitečné tendenci, přináší také w č. 5 letošního roku článek malý „ Wychowání domácí “, we kterém powzbuzuje wšechny, aby náhledy swé strany wychowání, wady, které zpozorowali a dobré rady w listech jeho uweřejňowali ku wšeobecnému prospěchu zemskému. Wýborné smýšlení tam projewené i jinde a jmenowitě u nás wšeho uwážení jest hodno, neboť mezi jiným dí: „ Zatím se toto domácí wychowání u nás ( w Polsku ) odbýwá z wětšího dílu buď dle tradice starodáwní, která wkořeníc se do mladé mysli, nejen že ji schopnu nečiní k poznání času našeho, nýbrž w budaucím stawu ještě ustawičně překáží: aneb se též děje bez plánu, bez aučele, pauze náhodau. Ještě mládež mužská, chodíc do škol weřejných, w umění se musí aspoň nějakého plánu držeti, a w žiwotě pospolitém, we škole i za školau, musí se zbawit těch zwyků, myšlének a nezpůsobů panských, přinešených z domu otcowského. Ale mládež, která i wychowání i cwičení z domu béře, zdá se, jako by proto jen doma se wychowáwala, aby wzdálena od wšechny jiné mládeže wyrůsti mohla we zwycích a předsudcích šlechtických a takowým způsobem nedala wyhynaut způsobům a smýšlení zastaralému. A jest to mládež wětším dílem nejbohatší, která časem swým wládnaut má welikými prostředky a proto by mnoho učiniti mohla pro národ. Tedy jsme chtěli spisy těmito působiti na domácí wychowání této mládeže, a poněwadž jím wládnau paní, proto zapotřebí jest k matkám našim promluwiti. “ Každý již znající naše okolnosti pozná, pokud se toto zde řečené i na naše poměry hodí neb nehodí.


1. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [ironická glosa], Autor: Havlíček, Karel
Dne 28. srpna dáwala se na zdejším stawowském německém diwadle slawnostní hra k oslawení Götheho na památku jeho narození před 100 lety. Pan diwadelní ředitel Hoffmann chtěl příjmem, který by po zaprawení wýloh byl zbyl, přispěti k pomníku, který bude w Německu Göthowi postawen. Awšak, ačkoliw prý w diwadle byli při slawnosti Němci i Češi přítomni, přece se wybralo jenom – 70 zl., ale příjem tento nezpůsobil prý tolik mrzutosti a newole, jako příjem z české hry w tentýž den w areně: „ Bratr honák “, ačkoliw tento byl o 10 zl. wětší. Staré příslowí: „ Za málo peněz málo muziky “ začíná se nějak obraceti, nebo w německém diwadle je za málo peněz mnoho muziky a w českém za mnoho peněz málo muziky.


14. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Domácí záležitosti], Titulek: Ve věcech sněmu zemského, Autor: Havlíček, Karel
We wěcech sněmu zemského Na 20. kwětna jest ustanoweno wolení pro franko-brodský sněm. Čechowé, newolte do tohoto sněmu, nedejte se šáliti od žádného krajského nařízení, běží teď o waší budaucnost. Mají-li Čechy, má-li Rakausko obstáti, musí se chopiti slowanské politiky. Jen Slowané a zwláště my Čechowé můžeme udržeti mocnářstwí našeho císaře a krále. Němci wábí wšemi přostředky naše německé spoluobčany w Čechách a ostatních rakaukých zemích pro swau jednotu; chtějí z nás učiniti hradbu proti ostatní Ewropě, která je nenáwidí jakožto národ hubící swobodu jiných zemí. Ještě nemáme doma nic uspořádáno, wše jest w nejistotě a strachu, máme se připrawowati na náš český sněm, a pak na sněm říšský, abychom sesílili wlast českau a mocnářstwí rakauské. Máme-li w tom zmatku ještě do frankfurtského sněmu, který nám mečem wyhrožuje, woliti, dáme klíč k naší wlasti a meč na nás swým auhlawním wrahům do ruky. Připrawujme se opatrně na náš wlastní sněm. Podáwáme wám k tomu aučelu instrukcí, w Národním Wýboru ujednanau, podlé které se na náš sněm woliti bude w městech k tomu opráwněných. Wolte jenom muže obecní důwěru požíwajícího, který waše práwa hájiti a hladkými slowy ošáliti se nedá, wolte jenom wlastence. Zde přiložené nawedení rozdá se do wšech měst i s rejstříkem k tomu náležícím. Rejstřík wolitelský pro města jest takto uspořádán: Země česká. N. N. kraj. Wolitelský rejstřík pro obec městskau N. N. k wywolení wlastního národního zástupce opráwněnau, s připojeným nawedením k sepsání i užíwání tohoto rejstříku. Popisní číslo domowní. Jméno i přijmění zde bydlícího měšťana k wolení opráwněného. Způsob jeho obžiwy neb zaměstnání. Stáří. Zdali wykonání wolitelského práwa nějakau zákonní překážkau zabráněno. Poznamenání. Nawedení k sepsání i užíwání tohoto rejstříku. §. 1. Uskutečnění wolby poslanců k nejbližšímu konstitujícímu sněmu w králowstwí českém požaduje, aby wšickni státní občané, k wykonáwání wolitelského práwa způsobní, w přehled se uwedli, a aby k tomu aučelu pro řídící wolební kommissary se shotowily wolitelské rejstříky, dle kterých tito wolební kommissarowé k odewzdáwáni wolebních listků powoláwati by mohli wolence, na místě wolebním shromážděné. §. 2. Dle nejw. c. k. rozkazu od 8. dubna 1848 mezi wolenci měst k wywolení wlastních zástupců powolaných, pak mezi městy, městečky, městysi a wesnicemi k wolení národních zástupců na vikariátní okresy odkázanými činí se rozdíl takowým způsobem, že wolitelem jest w městech prwnějších každý měšťan, w naznačených druhých městech, městečkách, městysech a wesnických obcích wšak každý státní občan, který platí daň. §. 3. Pro takowý zákonem ustanowený rozdíl za prospěšné se uznalo, že se podlé oněch dwau tříd, totižto měst a obc [ i/í ] we vikariátním okresu i dílem rozličné wolitelské rejstříky uchystaly. Ohledem na města ( s wlastními poslanci ) se k wyhotowení a upotřebení rejstříku následující nawedení dáwá. §. 4. Ode dne, w který se wypsané wolení rozhlásilo, nejdéle za tři dni w městě se wywolí wýbor 12 měšťanů, který w následujících třech dnech dle připojeného wzoru má shotowiti wolitelský rejstřík. Magistrát neb městské přednostenstwí wýboru se wšemi potřebnými pomůckami přispěti musí. §. 5. Wolitelský rejstřík obsahuje šestero oddělení: 1 ) pro popisní číslo domu, 2 ) pro jméno i příjmění zde bydlícího měšťana, k wolení opráwněného, 3 ) způsob jeho obžiwy a zaměstnání, 4 ) jeho stáří, 5 ) k naznačení, zdali wykonání wolitelského práwa nějakau zákonní překážkau jest zabráněno, 6 ) pro naskytlé se poznamenání. §. 6. Při wyplňowání těchto 6 rubrik obecní wýhorowé následujících prawidel zachowáwejte: a ) W prwní rubrice ( oddělení ) i spolu s přináležejícími samotami w arithmetickém pořádku zapíší se městské popisní čísla domowní města, k wolení wlastních poslanců opráwněného a wyzwaného, od čísla pop. 1 až k poslednímu číslu domownímu. Zapisowání se wykonáwej w takowé prostorné wzdálenosti, aby w případnosti, kdey [ b/h ] w jednom domě wíc než jeden opráwněný měšťan bydleli, jejich jména w druhé rubrice k zapsání dostačitelného místa našly. Domowní číslo i tenkráte se zapíše, byťy [ b/h ] w domě žádný měšťan nebydlel. b ) W druhé rubrice zapíší jméno a příjmění zde bydlících měšťanů ( bez rozdílu, jsau-li sausedé městští neb předměstští, práwowáreční neb ne ). Není-li w jmenowaném domě žádný měšťan, tato rubrika nullau se wyplní. c ) Do třetí rubriky přijde pojmenowání měšťanowa zaměstnání neb obžiwy; jelikož zwláště we wětšim městě měšťané často docela stejné jména mají, a ne tak podlé měnícího se příbytku, nýbrž lehčeji swé obžiwy od jednoho neb druhého spoluměšťana při oswědčowání osobností se rozeznáwají. d ) Stáří jmenowaného měšťana, we čtwrté rubrice postawené, nemá se naznačowati rokem narození, nýbrž cifrowým jmenowáním překročeného stáří nejméně 25 let, aby wolební kommissí již hotowé wypočtení wynašla, ne wšak teprw wypočítati musela. Při obstarožných mužích tato rubrika bez wšeho odůwodnění o wysokosti stáří wyplniti se může; jen při takowých měšťanech, jejichžto stáří 25leté není patrné, bude se museti požadowati odůwodnění dotwrzowaného stáří skrze křestní listy neb jiné hodnowěrné důkazy, jakož ku př. nahlížením do matrik neb spisy konskriptními. c ) Pátá rubrika obsahuje zodpowidání otázky, zdali měšťanu jinák způsobilému, we wykonáwání wolitelského práwa se příčí nějaká překážka, wyřknutá w cís. kr. kabinetním dopisu od 8. dubna 1848, jehožto slowy z wolení mají se wylaučiti: „ Wšecky pod opatrowání postawené osoby, pak wši„ckni bankrotníci, pokud se newina jejich wýroky saudními „ neoswědčila, a wšickni ti, kteříž pro zločin cti zbawu„jící aneb pro podobný těžký policejní přestupek u wy„šetřowání byli a za newinné prohlášeni nejsau. “ Prawocitu wolitelských wýborů w městských obcích jest zůstaweno, jestli někoho ze swých spoluměšťanů skrze zawedené proti němu wyšetřowání pro přičítaný zločin aneb těžký policejní přestupek za zhanobeného a tudy wolitelského práwa zbaweného powažují neb ne. f ) Šestá rubrika jest určena pro poznamenání, jinak se naskytlé. Pochází-li takowé poznamenání od osoby auřední mimo městský obecní wýbor ( jakožto půwodního spisowatele ) postawené, musí od této auřední osoby postawena a ihned podepsána býti w řadě wolitele, poznamenáním dotknuté; o čemž doleji bližší připomenutí následuje. §. 7. Wyhotowený woliteský [ wolitelský ] rejstřík pak až tři dni před konanau wolbau k nahlídnutí pro každého se otewře, aby zatím wšecky wypátrané chyby wšelikého způsobu se naprawiti mohly. §. 8. Po uplynutí této lhůty, tedy tři dni před wolbau wyplněný wolitelský rejstřík od dwanácti měšťanských obecních wýborů se podepíše a pak farnímu auřadu a magistrátu neb městskému přednostowi k potwrzení se odewzdá. Farář má potwrditi, že měšťané do politického rejstříka přijatí mají stáří 25leté. Magistrát neb městské přednotenstwí [ přednostenstwí ] doswědčí, že žádný zapsaný měšťan nestojí pod kuratelau neb siročenském poručnictwí a že žádný není bankrotář we swé newinnosti neosprawedlněný. Kdyby farní neb městský auřad ohledem na měšťana we wolitelském rejstříku uwedeného museli činiti připomenutí, s míněním měšťanského obecního wýboru w odporu stojící, má auřad takowé připomenutí w rubrice „ Poznamenání “ co možná krátce napsati a ihned tam podepsati. Konečně se wolitelský rejstřík podepíše a auřední pečetí opatří. §. 9. Wolitelský rejstřík, takto potwrzený, prozatím se u měšťauského [ měšťanského ] obecního wýboru zachowá, až k wykonáwání wolhy [ wolby ] národního zástupce řídící wolební kommissar se wywolí, tomuto řídícímu wolebnímu kommissaru ze dwanácti wolebních wýborníků druhý spolukommissar se přidá a k těmto oběma kommssarům [ kommissarům ] místní duchowní spráwce aneb w jeho zanepráždnění jeho zastupitel přistaupí. §. 10. Napřed jmenowaní dwa městští wolební kommissarowé městskému přednostowi dle určeného přísahacího wzoru přísahu s ožejí a místní duchowní spráwce neb jeho zastupitel na swau kněžskau hodnowěrnost přislíbějí, že každé falšowání překazejí a woební [ wolební ] hlasy w tajnosti zachowají. §. 11. Když pak toto zaslíbení kommisse wolební se wykoná, přewezme ta samá od wolitelského wýboru 12 měšťanů wolitelský rejstřík, aby při wolbě, k jejížto konání každý wolitel jen práwo má, přínucowán wšak býti nesmí, dle pořádku domowních čísel wolitele k odewzdáwání wolebních lístků wybídnula. §. 12. Po wykonaném odewzdání hlasů wolitelský rejstřík zase se nawrátí 12 měšťanským wýborům, aby jej upotřebiti mohli při nahodilém-se nowém spisowání wolitelů. — — — — — —


28. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Kapitola IV. Přijeda k hostinci, poručil Čičikow zastawiti ze dwau příčin, za jedno aby se dostalo koním oddechu, pak také aby sám něco pojedl a se posilnil. Spisowatel musí se přiznati, že wždycky záwidí apetitu a žaludku pánů tohoto druhu. On pranic nedrží na wšechny ty pány „ welké ruky “, kteří žijí w Petrohradě a w Moskwě, ztráwí čas swůj samým přemýšlením, co by jedli zejtra a jaký oběd přistrojiti na pozejtří, nezasedajíce k takowému obědu jinak, než když wložili napřed do úst pilulku; kteří políkají ustřice, mořské pawauky a jiné zázraky, a pak táhnau do Karlowých Warů nebo na Kawkaz. Na Kawkaz odebírají se welmoži ruští do lázní a k užití tamního horského powětří. Skutečně takowým pánům jsem nikdy nezáwiděl! – Ale pánowé prostřední ruky, kteří na jedné stací si dají šunku, na druhé sele, na třetí kus jesetra anebo nějakau usmaženau jitrnici s česnekem, a potom jakoby nic zasednau ke stolu w kterau chwíli koli, a jim jesetřina s mníky syčí a chřestí mezi zuby: hle, takowí pánowé požíwají záwidného daru nebeského! Nejeden pán welké ruky dal by w tu chwíli polowičku swých duší a polowičku statků zastawených i nezastawených se wšemi oprawami cizozemskými i ruskými jen za to, aby měl takowý žaludek, jaký má pán prostřední ruky, ale to je to zle, že za žádné peníze, za žádné statky s oprawami i bez opraw nelze sobě opatřiti takowý žaludek, jaký býwá u pána prostřední ruky. Dřewěný, tmawý hostinec přijal Čičikowa pod swau úzkau pohostinnau kolnu na dřewěných wysaustrowaných slaupích, podobných starožitným kostelním swícnům. Hostinec byl něco tak jako ruská chalupa, jen že wětší. Wyřezáwané nádherné krance z čerstwého dříwí kolem oken a pod střechau činily tmawé jeho stěny ostře a žiwě pestrými; na okenicích byly wymalowány baňky s kwětinami. Wyšed po úzkých dřewěných schodech nahoru na širokau síň, spatřil otwírající se se skřípěním dwéře a tlustau stařenu we strakatých šatech, řkaucí: „ Sem račte! “ We swětnici našel wšechny staré známé, jenž potkáwají každého w newelkých dřewěných hostincích, kterých je nemálo na cestách nastaweno, jmenowitě: Samowar s obraučky, hladce hlazené sosnowé stěny, tříhranný stojan s čájníky a koflíky w kautě, taufarowé, pozlacené wajíčka před obrazy, wisící na modrých a čerwených stužkách, Rusowé mají ten zwyk, že se o wánocích a welkonocích wzajemně podarují malowanými dělanými wejci s dírkau naweskrz, skrz kterau se prowlíkne tkanice a wejce před obrazy swatých ke stropu přiwěsí. okotiwší se před nedáwnem kočka, zrcadlo, ukazující místo dwau čtyry oči a místo obličeje jakýsi koláč; posléze chomáčky woňawých tráw a bylinek za obrazy, wyschlé již tolik, že chtící k nim přiwonět jen kýchne a nic wíc. „ Je-li pak sele? “ S takowau otázkau obrátil se Čičikow k stojící bábě. „ Je. “ „ S křenem a se smetanau? “ „ S křenem a se smetanau. “ „ Sem s ním! “ Stařena šla a přinesla talíř, serwítek, škrobený tolik, že se lámal jako suchá kůra, pak nůž s wyžlutlau koštěnau střenkau, tenký jako perořízek, dwauzubau widličku a slánku, kterau nikterak nebylo možná postawiti na stůl rowně. Náš hrdina dal se s ní hned podle swého obyčeje do řeči a ptal se, drží-li ona sama hostinec, či je-li hospodář, mnoho-li užitku wydáwá hostinec, jsau-li jací synowé, a nejstarší syn je-li na swobodě nebo-li ženat, koho si wzal za ženu, s welkým-li wěnem nebo ne, byl-li test spokojen a nehněwal-li se, že se málo darů sešlo ke swatbě, zkrátka, neopomenul ničeho. Samo sebau se rozumí, že byl žádostiw zwěděti, jací se w okolí nacházejí poměščíci, a zwěděl, kdo jsau wšechno okolní poměščíci: Blochyn, Počitajew, Mylnoj, plukowník Čeprakow, Sobakewič. „ Ah, znáš Sobakewiče? “ tázal se, a tu uslyšel, že stařena zná nejen Sobakewiče, ale také Manilowa, a že Manilow je panštější nežli Sobakewič. Dá si hned uwařit slepici, požádá také o teletinku; je-li pečínka skopowá, dá si i pečínky skopowé, a wšechno jen, aby okusil; ale Sobakewič si jen jednoho čehokoli poručí a to také wšechno sní, a ještě žádá, aby mu přidali za tu samau cenu. Když takto rozpráwěl, jeda sele, z něhož zbýwal jen ještě poslední kausek, dalo se slyšeti hrčení kol přijíždějícího powozu. Wyhledna s okna, uwiděl zastawiwší se před hostincem lehaunkau bryčku, a tři dobré koně w ní zapřažené. Z bryčky wylézali jacísi dwa mužští. Jeden rusý, wysokého zrostu; druhý nemnoho menší, smědý. Rusý byl w tmawomodré wengěrce, smědý pauze w pruhowané archaluce. Dáleji přijížděl ještě kočárek, prázdný, tažený jakausi dlauhosrstau čtwerozpřeží se zedranými chomauty a prowazowými pochwami. Rusý odebral se hned po schodech nahoru; mezitím snědý ještě dole zůstal a w bryčce po čemsi hmatal, mluwě se sluhau, a ukazujíc na kočárek, který práwě dojížděl. Hlas jeho zdál se Čičikowi poněkud powědomý. Co si ho prohlížel, byl rusý již u dweří a otwíral je. Byl to muž wysokého zrůstu, s obličejem wpadlým, anebo jak to nazýwají „ zpotřebowaným “, s čerwenými wausisky. On se Čičikowu poklonil dworně, což i tento na wzájem učinil. Podle osmahlého obličeje bylo widět, že wí, co je to kauř, jestli ne z prachu, alespoň z tabáku. W prodlení několika minut byli by se nepochybně rozhowořili a dobře seznámili, poněwadž začátek byl již učiněn a oba w jednu a w tuže chwíli wyjádřili swau spokojenost, že prach na silnici wčerejším deštěm byl dokonale skropen že nyní jízda za prochladu jest příjemná, když tu wešel smědý jeho společník, hodiw s hlawy čepici na stůl a junácky si rozčechraw rukau swé černé husté wlasy. Byl on prostřední wýšky, ne špatně zrostlý chlapík, s plnými čerwenými twářemi, s bílými jak sníh zuby a černými jak smůla licausy. Swěží byl jako krew s mlíkem; zdrawota jewila se a kypěla na obličeji jeho. „ Ba, ba, ba! “ zwolal najednau, wztáhna obě ruce, Čičikowa spatřiw. „ Jaká to náhoda? “ Čičikow poznal Nozdrowa, toho samého, s kterým společně obědwal u prokurátora, a který s ním w několika minutách wstaupil w takowé přátelstwí, že mu začal již tykati, ačkoli on se swé strany nezawdal k tomu žádné příčiny. „ Kudys jezdil? “ prawil Nozdrow a newyčkaw odpowědi, doložil: „ A já, bratře, z jarmarku jedu. Ty mne tam napálili! Wěříš-li, že co žiw nikdy jsem tak nebyl napálen! Kaukni jen, jedu s najatými koňmi! Podíwej se schwálně oknem! “ – Tu nahnul sám hlawu Čičikowu tak, že mu ji málem nanarazil o rám. – „ Widíš, jaký neřád! S bídau nás dotáhli, a já již přelezl tuhle do jeho bryčky. “ – To řka ukázal Nozdrow prstem na swého společníka. – A wy jste se ještě neseznámili? Zeť můj Mižujew! My spolu celé ráno o tobě mluwili. Nu já řku, počkej, kdo wí, nepotkáme-li Čičikowa. – Nu brachu, jestli pak bys řekl, co jsem prohnal? – Uwěříš-li, že já probil nejen čtyry klusáky – já tam nechal wšechno. Podíwej se, nemám ani řetízek ani hodinky.... “ Čičikow pohlédnul a uwiděl w skutku, že neměl ani řetízku ani hodinek. Také se mu zdálo, že též jeden licaus jeho je menší a ne tak hustý jako druhý. – „ Ale widíš, kdybych měl jen dwadcet rublů w kapse, “ pokračowal Nozdrow, „ nic wíc, než dwadcet, odehrál bych zas wšechno, to jest krom toho, co bych odehrál, položil bych, na mau čest! ještě třidcet tisíc w tu chwíli do tobolky! “ „ Wšaks prwé také tak mluwil, “ odwece rusý, „ a jak mile jsem ti dal padesát rublů, hneds je prohrál. “ „ I nebyl bych prohrál, wěru nebyl! – Kdybych nebyl tu zatracenau sedmu přehlídl, mohl jsem shrábnaut celý bank. “ „ A neshrábnuls, “ prawil rusý. „ Neshrábnul, proto že jsem sedmu nezpozorowal w čas. A ty myslíš, že twůj major dobře hrál? “ „ Dobře nebo špatně, přec tě obehrál. “ „ To je wěcí! “ prawil Nozdrow, „ wšak já ho také obehrám! – Ale to jsme ti, bratře Čičikowe, měli! Prawda, jarmark byl wýtečný. Sami kupcowé powídají, že ještě nikdy nebylo takowého sjezdu. Moji lidé prodali wšechno, co ze statku přiwezli, za welmi wysoký peníz! – Ech bratře, to byl den! Teď když si zpomenu.... aby mne čert! lituji, žes tam nebyl ty! Pomysli, tři werstě od města leží dragonský pluk. Wěříš-li, že oficíři co jich bylo, čtyrydcet osob jen oficírů že bylo w městě; když jsme začali, bratře, pít... stabsrytmistr Pocělujew... řádný chlapík! wausy, bratře, takowé! bordeaux ( bordó-wíno ) jmenuje zrowna burdašské. Sem, bratře, prawil, burdašské! Poručík Kuwšinnikow... ach, bratře, jaký to milaunký člowíček! To je už možno říci nejdokonalejší šelma! My s ním byli pořád pohromadě. A jaké wíno dodáwal nám Ponomarew! Musíš wědět, že je darebák a w jeho krámě nelze nic wzít: do wína ti míchá wšechen neřád, sandálowé dřewo, pálené špunty, i také to chlap čímsi pomaže; ale za to, když wyndá z odlehlé komnatky, kterau nazýwá „ zwláštní “, nějakau butelku, tu jseš, bratře, zrowna w nebesích! – Měli jsme šampaňské takowé, co je proti němu gubernátorowo? – Prawé patoky! – Pomysli si klikó ( wíno ), ale klikó matradura, to máš dwojnásobné klikó! A ještě jsem dostal jednu buteličku francauského pod jménem bonbon. Wůně? Rozetka a wše co chceš! Ach, to jsme se měli – Po nás přijel nějaký kníže, poslal ke kupci pro šampaňské, ale w celém městě není již ani butelky, wšechno oficíři wypili. Wěříš-li, že já sám wypil při obědě sedmnáct butelek šampaňského! “ – „ Nu, sedmnáct butelek newypíješ, “ podotknul rusý. „ Na mau čest, jsem je wypil, “ wece Nozdrow. „ Říkej si o sobě co chceš, já ale powídám, že newypíješ ani deset. “ „ Nu, chceš-li, wsaď se, že wypíju! “ „ K čemu bych se wsázel. “ „ Nu, dej do sázky flintu, cos ji w městě kaupil. “ „ Nechci. “ „ Nu dej jen, zkus jen! “ „ I já zkusit nechci. “ „ Owšem byl bys bez flinty jako bez čepice. Ech, bratře Čičikowe, co já se nalitowal, žes tam nebyl ty! Wím, žeby ses byl nerozešel s poručíkem Kuwšinnikowem. Jak by nám to bylo šlo! To není on takowý, jako prokurátor a wšichni ti gubernští držmyškowé w našem městě, kteří se jen třesau na každau kopejku. A hrá ti, bratře, wšechno.... nač jen pomyslíš! Ech, Čečikowe, žes pak tam nebyl! Wěru jsi swiňák za to, pastucha jakýsi! Dej mi hubičku, duše! Newíš, jak tě mám rád! – Widíš, Mižujewe, tak nás osud dohromady swedl? – co jemu po mne a mně po něm! On přijel bůh wí odkud, já práwě žiji tu..... A bylo, bratře, karet, a wšechno šlo en gros! W tombole, jen sem přišel, wyhraju ti dwa hrnečky pomády, taufarowý šalek a guitaru; pak wsadím ještě jednau, a prošaustl jsem – čert aby to! – kromě toho wšeho ještě 6 rublů! – A jaký je, kdybys wěděl, Kuwšinnikow swěták! My s ním byli na wšech skoro bálích! Jedna ti tam byla tak pěkně nastrojená, čert wí, co wšechno na sobě neměla... já sobě pomyslil: I safraperte! Kuwšinnikow, ta bestie, přisedl si hned k ní a we francauské řeči sekal jí takowé komplimenty.... Wěříš-li, i sprostým ženským nedá pokoje! – A kam ty teď jedeš? “ – „ Já? – K jistému člowěku, “ prawil Čičikow. „ Nu, člowěk! Wzal ho čert! Pojeď ke mně! “ „ Nikoli, nelze, mám záležitost. “ „ Nu, widíme ho, zas má záležitost, zas si něco wymyslil! Ach, ty Záležitostáři Iwanowiči! “ „ Oprawdu, mám záležitost, a k tomu nutnau. “ „ Wsázím se, že lžeš! – Nu tak aspoň powěz, ku komu jedeš? “ „ Nu, k Sobakewiči! “ Tu se Nozdrow zachechtal oním zwučným smíchem, do jakého se pustí jen swěží zdrawý člowěk, u kterého se wynacházejí zuby od prwního do posledního jak cukr bílé, třesau a odskakují twáře, a kde saused za druhými dweřmi w třetí swětnici ze spaní sebau trhne, oči wywalí a řekne: „ Eh, co tě čerti berau! “ „ Co tu směšného, “ prawil Čičikow, poněkud nespokojen s takowým smíchem. Ale Nozdrow smál se pořád pryč z plného hrdla, křiče: „ Oj, oj, oj, já smíchy prasknu! “ „ Nic tu není k smíchu; já mu dal slowo! “ řekl Čičikow. „ Wěru tě to bude po čertech mrzet, až tam k němu přijedeš, totě prawý židomor! Wždyť znám jeho powahu, ty se ukrutně mýlíš, myslíš-li, že tam najdeš bank a dobrau butelku nějakého bonbona. Poslauchej, bratře, nech si jde Sobakewič ke wšem čertům; pojedem ke mně. Počastují tě takowým balykem ( druh ryb )! Ponomarow bestie tak se klaněl: To jen pro wás, prál. – Celý jarmark – prál – prohlídněte, nenajdete takowý; je ale přece hrozný taškář; já mu to řekl do očí: Ty, já řku, a náš odkupštík jste nejwětší dwa zlodějowé, a bestie se tomu ještě usmíwal a hladil si wausy. My s Kuwšinnikowem zastawili jsme se každý den w jeho krámě. Ach, bratře, zapomněl jsem ti říci: wím, že teď neustaupíš, ale pod deset tisíc neprodám, to již napřed powídám. – Hej, Porfyre! “ zawolal přistaupiw k oknu na swého slaužícího, který držel w jedné ruce nožík a w druhé kůrku od chleba a s kauskem balyka, který se mu poštěstilo mimochodem uříznauti, když cosi z bryčky wyndawal. „ Hej, Porfyre! “ wolal Nozdrow, „ přines štěně sem! Jaké to štěně! “ – doložil obraceje se k Čičikowu. „ Bylo někde ukradené, ale pán ho nechtěl zadarmo dát. Já mu podáwal 650 wranau kobylu, kterau jsem, jak wíš, wyměnil od Chwostirewa.... “ Čičikow ostatně jaktěžiw newiděl ani wranau kobylu ani Chwostirewa. „ Neporaučíte nic, pane! “ tázala se w tuto chwíl stařena přistupujíc k němu. „ Nic. Ech bratře, jak jsme my se měli! Ale dej mi přece sklenku wodky; jakau pak máš? “ „ Anisowku, “ wece stařena. „ Sem tedy s anisowkau! “ prawil Nozdrow. „ Mně tedy také přines sklenku! “ wece rusý. „ W diwadle ti jedna aktérka šelmice zpíwala jako kanár. Kuwšinnikow, který seděl wedle mne.... “ Tu wzal sklenku od stařeny, která se mu při tom nízko uklonila. „ Ah, sem s ním, sem! “ zwolal, wida Porfíra wcházeti se štěnětem. Porfír byl oblečen tak jako pán w jakési archaluce, podšité watau, ale poněkud zamázané olejem. „ Dej ho sem, polož ho sem na podlahu. “ Porfír položil štěně na podlahu a ono roztáhnuwši se na wšech čtyrech očucháwalo zem. „ Podíwej se na štěně! “ prawil Nozdrow, wzaw štěně za záda a podjaw ho druhau rukau. Štěně wydalo dost žalostný ryk ze sebe. „ A tys přece neudělal, co já poručil! “ prawil Nozdrow obrátiw se k Porfírowi a prohlížeje pozorliwě břicho štěnětě, „ tys ani nepomyslil štěně wyčesat. “ „ I toto, já je wyčesal. “ „ A kde se wzaly blechy na něm? “ „ Nemohu wědět. Možná, že mu snad nějaké z bryčky nalezly. “ „ Lžeš, lžeš, tys ani neměl zdání je wyčesat; myslím, hlupáku, žeš mu ještě swých napustil. Jen se Čičikowe podíwej, jaké uši! Wem je do ruky! “ „ I proč, já je widím: dobrá ráçe! wece Čičikow. „ Ale wem je přec do ruky, omakej uši. “ Čičikow, aby mu učinil zadost, wzal uši do ruky, řka: „ Ano, dobrý bude pes! “ – „ A nos, cítíš-li jak studený! Polož naň jen prst. “ Nechtě ho rozhněwat, položil Čičikow prst i na nos, řka: „ Dobrý čuch! “ „ Dokonalý bulldog! “ doložil Nozdrow, „ přiznáwám se, že jsem měl již dáwno laskominy na bulldoga! Na, Porfíre, odnes ho! “ Porfír wzaw štěně pod břichem, odnesl je do bryčky. „ Poslauchej, Čičikowe, ty musíš newyhnutelně teďky ke mně, máme wšeho wšudy pět werst, mihnutím jsme tam, a odtamtud si jeď k Sobakewiči. “ ( Pokračowání. )


10. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: [dvě zprávy], Autor: Havlíček, Karel
* * * Z Kroměříže 4. listopadu. Sněmowní místnosti jsau již upraweny w paláce arcibiskupském. Po širokých schodech přijde se do dwau prostranných, drahými malbami wyzdobených síní. Wedlejší welký sál jest w sněmownu ustrojen. Sedadla jsau dle těchže oddělení spořádány a amfitheatrálně postaweny jako we sněmowně Wídeňské. Galerie bude naproti presidentowě stolici zřízena a bude moci as 300 posluchačů zaujímati; i pro žurnalisty připrawují se stolice. W menším sále bude čítárna. Zámek arcibiskupský má as 200 prostranných pokojů i poskytuje poslancům wšeliké pohodlnosti při poradách. Byty pro poslance jsau též skoro wšechny zaopatřeny; seznamy bytů i s cenau udanau budau se moci dowěděti u p. pořadatele Jelena, který má o řádnau příprawu sněmowny a ostatních potřeb nejwětší zásluhy. Příjemné zotawení po unawujícím zanepráždnění poskytnau poslancům welkolepé sady zámeční se zimní zahradau, jakož bude i o zemské potřeby postaráno, neboť hned po blízku sněmowně i wšude po městě jsau pěkné hostince. K železné dráze jest z města jen půl hodiny; i telegraf půjde hnedle odsud do Holomauce i do Wídně. * * * Morawské nowiny píší: Z Holomauce 2. listopadu. Deputace česká na město naše welmi dobře působila; neboť audowé její tak wážně a zmužile si počínali, že i nejhorliwější Němci a slowanožrauti na jewo dali spokojenost swau s nimi. W celém městě nyní chwálí se Čechowé, že spojiwše se s Němci w Čechách, na bratry swé Wídeňany nezapomněli, že bdí 716 o konstituční swobodu, a že požadují od dwořenínůw úctu, příslušející wyslancům národu.


19. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Návrh poslanců], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Čeští poslancowé nawrhují P. T. panům woličům okresu Bydžowského místo p. Čejky za poslance: Wojtěcha hr. Deyma, wydawatele Národních Nowin; a do okresu Humpoleckého místo K. Hawlíčka za poslance p. Frant. Smrčku, rodiče Humpoleckého. Redakce Národních Nowin auplně se shodujíc we smýšlení s pány poslanci českými též tyto dwa kandidáty P. T. pánům woličům co nejwraucněji radí.


8. srpen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Závěry ze schůze doktorů právnické fakulty, Autor: Havlíček, Karel
– Dne 6. t. m. držena jest schůzka audů juridické fakulty k wywolení jistého počtu čestných audů ( doktorů ), k oslawení 500leté památky založení wysokých škol Pražských, jenž slawiti se bude příštího roku. Zásady, jichž k tomu zwláště sestawené komité předneslo, byly: Že jen mužowé o wědy státní a práwnické wysoce zaslaužilí woliti se mohau. Otázka též učiněna a rozhodnutí společnému předložena byla ta, zdaliž také na wýtečné práwníky toliko praktické ohled wzíti dlužno? což wšak jednohlasně zawrženo jest; a zůstalo tedy toliko při principu prwnějším. Dále ponawrhlo komité, aby čestné audy ne toliko ze zemí rakauských ale i cizozemci, wšak jen ze zemí Německých zwoleni byli. – Na to ponawrhnul p. Dr. Frič, a podporowali jej w tom pp. Dr. Špolc, Dr. Brauner, Dr. Strobach a Dr. Rieger, že by se příslušelo i na wýtečně učené práwníky mimo Německa ohled wzíti, poněwadž Pražská universita ne z Německa, nýbrž z Francauz ( dle wzoru Pařížské ) pošla a w čas jejího založení, který práwě 500letau památkau slawiti se má, a ku kteréžto slawnosti wolení čestných doktorů se děje – líčená wzájemnost university Pražské se zeměmi cizími, s Francauzy, Wlachy a Angličany mnohem žiwější byla nežli se zeměmi Německými, kde dlauho ještě potom žádných wysokých škol nebylo. – Náwrh ten wšak wětšinau hlasů propadl a zůstalo při tom, že cizí čestní audowé toliko ze zemí Německých býti mohau. Na to čteny jsau jména od komité ponawržených čestných audů, kteří jsau: Ze zemí Rakauských: páni Černík, Gšpan, Jenull, Kytka, Nippl, Pratobevera, Schmidt, Winiwarter. Z cizozemska: páni Abeg, Mittermayer, Mohl, Rau, Rumohr, Savigny, hrabě Séčeni, Schmithenner, jenžto wšichni jednohlasně přijati byli od 54ti přítomných audů. Pan Dr. Frič díky učinil komitétu za tento obezřetně učiněný náwrh, doložil wšak, že by on ještě k náwrhu tomu připojil našeho Palackého a Jakuba Grimma, wýtečného to badatele w hystorii a práwech i starožitnostech nejen německých ale i slowanských. Náwrh swůj p. Dr. Frič zwláště wzhledem na Palackého jadrně odůwodnil ošetřením neocenitelných zásluh, jichž nás Palacký, ač není studowaným práwníkem, práwě na dráze českého práwnictwí, ošetřením a wyswětlením starých desk zemských, státních a práwnických archivů, wydáním nejznamenitějších památek práwnických a státních, a swými wýtečnými pracemi historickými, 264 si získal a jichž od roka k roku doplňowati neustáwá. – Důwodně podporowali náwili ten Dři. Strobach, Brauner a Rieger a takto přijati jsau za čestné doktory a audy fakulty práwnické oba řečení pánowé znamenitau wětšinau hlasů. — r.


18. leden 1848, Zdroj: Česká včela, Část: Literatura česká, Titulek: Neobyčejné honoráry, Autor: Havlíček, Karel
Neobyčejné honoráry. Známo jest swětu wzdělanému, kterak dostáwají wýborní wýborní spisowatelé angličtí, francauští, němečtí – i ruští 50–100 i wíce zlatých w stříbře honoráru za tištěný arch, známo, že za jediný román we Francauzích možná dostati i 100.000 fr.; známo také s druhé strany, že čeští spisowatelé dostáwali jitrnice se zelím i snad bez zelí honorárem. Nebožtík náš Hýbl, jak se prawí, dostal od Š. wědro piwa místo honoráru s tau wýmínkau, že s ním Š. prý půl wědra wypil. To wšak ještě není nic podiwného, ale co tomu řeknete, přátelé literatury, když wám jistau powíme zpráwu, že jistý náš spisowatel za dedikaci knihy swé dostal – kočku. To jest jistě nejneobyčnější honorár, o jakém se we swětě wí. H. B.


9. říjen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Studentská praktika, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Studentská praktika. Množstwí knih, hm, to mám rád, Neb je mohu w nauzi rozprodat. Haug.


7. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: [Nízká úroveň vzdělávání pro učitele v Čechách], Autor: Havlíček, Karel
Havlíčkovo autorství je nejisté – Stawowé sl. Křížské stolice w Horwatsku usnesli se w generální schůzce m. m. požádati král. Uherské náměstnictwí o zřízení dobrého a přiměřeného ústawu pro národní učitele w Horwatsku. Jako w této stolici tak i jinde we spojeném králowstwí Horwatsko-Slawonském obracují na sebe nyní školy hlawně pozornost wšech maudrých a horliwých wlastenců, a zdá se nám, že to jest wůbec nejlepší cesta ke wšemu ostatnímu. U nás w Čechách arci není posud wzděláwání praeparandů takowé, jak by Bohu a lidem líbo bylo, a zdá se nám, že ani wůbec nikdo nyní o některé oprawy w tom ohledu neusiluje. Počalo se jednau silně mysliti na zřízení semináře učitelského w Praze, ale jako mnoho krásných nadějí našich padla i tato newyplněna do moře zapomenutí.


31. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Redakční sdělení o předplatném], Autor: Havlíček, Karel
Pro důležitost času přijímáme pro Prahu a okolí také zwláštní předplacení na měsíc Čerwen, a sice 1 zl. 10 kr. stř. Připomínáme, že práwě ještě w tomto měsíci počne sněm. Listky se w naší nowinárně dostanau. Po poštách nemůžeme ale jinák než čtwrtletní předplacení bráti: račiž tedy každý buď na celé nynější čtwrtletí zaplatiti, aneb na budaucí lhůtu od 1. čerwence počkati.


11. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Erazim Vocel., Autor: Havlíček, Karel
Náš básník, pan Erazim Wocel, Redaktor Časopisu Musejního, stal se řádným oudem Králowské České Společnosti Nauk.


3. prosinec 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: Žihadlo, Titulek: [polemická poznámka k recenzi v Květech], Autor: Havlíček, Karel
Pan J. Malý nepochybně ještě na rozlaučenau s Kwěty podáwá w č. 143. na pěti řádcích takowau recensi 7ho swazku báchorek Boženy Němcowé, že by se nezkušený domýšleti mohl, jako by byla p. Němcowá do tohoto swazku byla wsadila jenom samé báchorky J. Malého. Ale jedna okolnost wadí této domínce, a sice ta, že báchorky p. J. Malého nejsou ani plané wýrůstky wtipu wesnického, poněwadž jest něco jiného wtip a něco jiného p. Jakub Malý. A naše ultimatum již jest známo; pokawad p. Malý nepřiwede tři hodnowěrné swědky, že četl tento 7ý swazek, nemá práwo kritiku psáti.


29. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Šosovské staré archivy, Autor: Havlíček, Karel
Šosowské staré archiwy. Zase jeden cop! Čteme u nás Národní Nowiny s welikau oblibau, a když nám některý den nepřijdau, již nám to býwá dlauhým časem, a tudy za tau příčinau nás ta taužebnost nutila, jíti dne 17. t. m. do města Raudnice do kawárny p. Řeháčkowi, kterýžto jakožto horliwý wlastenec drží wíce časopisů českých i „ Prager Zeitung “, kdežto od nějakého času četný počet sedláků w tomto místě se wyskytuje a w záležitostech národních skrze čtení se poučují. – Při této příležitosti seděl jsem, poslauchaje rozpráwku mezi p. Řeháčkem, kafírníkem, a raudnicko-wrchnostenským pojezdným p. Reicheltem z N. zstrany skrze náwštěwu 50 studentů wídeňských Pražanům, přes co se Reichelt po nečesky tázal: „ Co tam butau jelat? “ – „ Na náwštěwu, “ byla odpowěd. – „ Ty lapy tam můšau sůstat, nelepší tát kaštému pet a wacet na per …; “ „ sie laufen nur so herum, sie wollen nicht lernen und hezzen andere auf, lernen nichts und laufen herum. “ – Slyše to, pot se mi wyrazil na těle, tak že jsem rázně se mu opřel: Tak musí každý mluwit, kdo nemiluje na swětě žádného, jen samého sebe!! Dne 20. b. m. ten samý Reichelt u přítomnosti mé a jiných spolusausedů wejde do kawárny k Řeháčkowi též w Raudnici, a mezi mnohým wychwalowáním němčiny a opowrhowáním češtiny projewil se i tuto: „ Seit der Zeit, was Wenzels-Berein ist, ist keine Ruh ’ im Lande, und Wenzels-Berein ist aller Unruhe Schuld. ” – Poněwadž trochu německy rozumíme a národně smýšlíme, pobauřila se naše česká krew, tak že jeden z nás proti tomu wywstal a prawil: Jak k tomu přijdu, když se před auřad předstawím, jsa rozený Čech, prw abych se učil německy? – Na to on s auřednickau twáří poručil: „ Já s fámi nemlufím, tamle si setněte. “ – Byl to hezký wýjew, an se tu ostatní sedláci jeden po druhém k prwnějšímu přidáwali a w tato slowa přizwukowali: „ Hoj! konstituce, swoboda! Kdo žije w národu českém a protiwí se weškerému dobru národa, jest každý nepřítel wlasti a rušitel pokoje. “ – Tuť si ten ctihodný pán sebral swých pět šwestek a tíhnul s swým copem. Líbí-li se sl. redakci národního rušitele pokoje uweřejniti, wlastní její wůli zanecháwáme. Josef Císař, rolník. Antonín Kostomletský, rolník.


28. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana/Z Moravy, Titulek: [Nařízení na Moravě], Autor: Havlíček, Karel
[ Nařízení na Moravě ] Následující nařízení wyšlo na Morawě, a podáwáme je zde w půwodní celé kráse: Dod. Red. Nediwili bychom se, kdyby bylo toto nařízení wyšlo někde w gubernii Tobolské neb Jenisejské, ale na Morawě po konstituci, zrowna před sněmem!! to jest wíc, než snese naše trpěliwost. Tedy jest na Morawě přestupek: „ “ Naopak, ty bídná, w historii ba w ničem nepowědomá bürokratie! byl to wáš přestupek, že jste Morawu a Čechy roztrhli, abyste nás oslabili a tím pewněji na šijích našich seděti mohli, to byl přestupek, ale taužiti opět po tom spojení přirozeném a dle práwa příslušném není přestupek, nýbrž čest, zásluha o národ, ku kterému se zdá i hrabě Bubna náležeti, který zde podepsán jest. A myslíte, že se nám nepoštěstí, spojiti se na příkoř wašemu hanebnému usilowání? Myslíte, že newyjde i nad Morawau slunce, které oswítí wás i waše činy před celým lidem morawským, aby poznal, že jen proto se protiwíte spojení onomu, abyste tím snadněji mohli dle starého způsobu aspoň na Morawě hospodařiti, když w Čechách nesmíte? Myslíte, že my nedowedeme lidu morawskému oči otewříti, aby poznal, kdo přítel jeho jest a kdo škůdce? ‒ „ “, co jest to? Kdo o tom má saudit? Byloby to také, kdyby někdo ku př. lid poučowal, že krajské auřady nyní pominauti musí jakožto wěc we swobodné zemi nepotřebná, jakožto policie, která měla sice poddané proti wrchnostem hájiti, zatím wšak poddané pomáhala utiskowat a odírat, a wrchnosti též okrádala, berauc od nich zrowna prawidelné poplatky a auplatky? Takowých prawd rozšiřowatele chcete z Morawy odstraniti?! Ubožátka tištěné prawdy, naše Národní Nowiny neodstraníte, ty sice jsau také cizinec „, " ale nemůžete je šupowati, ani zawírati, ale setkáme se, libo-li wám, před saudem řádným, kterého se my nebojíme, majíce dobré swědomí! Každý poctiwý člowěk snadno, přečta toto auřední nařízení morawského gubernium, uzná celau nízkost aumyslů bürokratie i bez našeho wýkladu, my ale slibujeme této škůdkyni zwlášť na Morawě tuhý boj, jenž nepomine dříwe, pokud nepadne tato protiwnice národu. Wšechna čest poctiwým liberálním auřadníkům, ale záhuba wychowancům a následowníkům Metternichowým! ‒ — — — — — —


7. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: V Praze dne 6. listopadu, Titulek: [stručný náčrt nezdařivší se revoluce v Sardinii], Autor: Havlíček, Karel
– W poslední revoluci wlaské hrálo Sardinsko nejpřednější rolli, bude tedy zajímawé, poznati sběh celé této revoluce w Sardinsku samém, proto že tím poznáme i příčiny mnohých úkazů weškeré revoluce Italie. – Karel Albert udělil swým státům konstituci i ustanowil za ministry hr. Balbo a nynějšího presidenta sněmu Pareto. Balbo byl wzor liberálního šlechtice sardinského, pewný a neustupný; Pareto wšak, prawý Janowan, byl před revolucí známý jako republikán, i byl proti spojení Janowa s Piemontem, byl to muž bauřliwý a nestálý. Po prohlášení konstituce wšak prohlásil, že se přidá zcela ke straně králowě, a že pobauřené swé rodinné město Janow upokojí. Když byl powolán do ministerstwa, postawil wýmínku, aby i jeho krajan Ricci do ministerstwa powolán byl, oba wšak přislíbily swým krajanům w Janowě, že wstaupějí do ministerstwa pod wýmínkami, aby byla Rakausku ihned wálka wypowězena i aby w Janowě bylo pobořeno několik twrzí a druhé aby byly obsazeny od národní gardy, pak aby byla ústawa změněna. Po wypuknutí revoluce we Wídni a w Miláně stalo se prwní, druhé wýmínky wšak nebyly pro odpor druhých ministrů wyplněny. Jakého smýšlení toto ministerstwo bylo w záležitosti Italie, doswědčuje nám, že ministr zahraničných záležitostí podporowal we sněmu náwrh na spojení Italie w ten smysl, aby to nebyl spolek nebo foederace, nýbrž aby to bylo čisté nerozlučné spojení celé Italie. Tito ministři chtěli tedy rozbořiti Sardinsko k wůli nowému státu italskému. Sardinsko bylo w podobných poměrech jako Prusko w Německu. Spůsob jednání Pruska a Sardinska jest welmi znamenitý, i bylo by prospěšno k auplnému seznání revoluce předešlého roku zwláště o těchto dwau státech důkladně pojednati. – Dříwe wšak nežli sardinští ministři swé záměry w skutek uwedli, objewili se na jewišti italské revoluce Gioberti a Mazzini. Oba byli w Paříži, Gioberti šel do Turina, Mazzini do Milána. Oba tito mužowé byli jeden druhému protiwní i nenáwiděli se. Každý z nich chtěl Italii oblažiti a spojiti, žádný wšak neznal skutečné poměry, oba se řídili pauze swými náhledy, které pranic nehleděly ke skutečným poměrům. Gioberti cestowal z Turina do Milána, do Janowa, do Florence, do Říma, wšude po celé cestě byl zbožňowán, wšude hlásal potřebu „ ústawního sněmu “ wlaského. „ Ústawní sněm “ byl nyní heslem celé Italie, ačkoliw snad nikdo oprawdu newěděl, co by tímto sněmem Italie dosáhnauti chtěla. Mazzinisté použily tohoto hesla k swrhnutí konstituční wlády w Toskansku a w Římě. Gioberti zatím nawrátiw se do Sardinska řídil wolby, i dostal oprawdu wětšinu swých příwrženců do sněmu, w jichž čele swrhnul ministerstwo Massima d'Azeglio a Pinelli'ho, i stal se sám ministrem. Prwní jeho politický krok byl, že žádal od sněmu swolení k intervenci do Toskánska proti Mazzinistům, kteří tam prohlásili republiku. Wšak nyní přewládali w Italii již Mazzinisté, a Gioberti podlehl jich wplywu. Nešťastný wýsledek wálky sardinské rozhodl osud revoluce italské. Wšecky snahy po spojení Italie byly potlačeny, a z jewiště italského zmizel Gioberti i Mazzini. W Sardinsku byla wšak konstituční swoboda zachráněna, činnost wlády byla wšak obmezena na domácí záležitosti.


22 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Polemika], Autor: Havlíček, Karel
– W Praze 20. dubna. Bylo by nám nyní welmi těžko, odpowídati na wšechny články nowin nejrozmanitější tendence, které se nejspíše chybí ” ze ” wšech stran proti nám brojí. Tu ministerské nowiny Lloyd a Presse a Oesterr. Corresp., tu zas wšeliké německé časopisy, tu zas některé naše, jako jsau Občanské a Wečerní List, snaží se o záwod bez weliké wybírawosti prostředků podkowáwati čest i wplyw Národních Nowin. Můžeme říci, že jsme ještě nikdy neměli tolik protiwníků, jako w nynější době, a můžeme se tím pochlubiti proto, že jsau tito protiwníci zároweň ze strany reakcionářké i destruktivní, kterýmžto dwěma stranám wždy odporowati si za čest klademe nejwětší. Žádný zajisté od nás očekáwati nebude, abychom bez příčiny wedli hádky a odpowídali na hrubosti té malé strany našich Pražských kafírních politiků, která wychwaluje Proudhona, Raspaila, Robespiera a francauský konvent a ukazuje nejwětší chuť takowé štěstí také w naší wlasti zawáděti; my powažujeme jejich wýbuchy jenom za pěnu a za bubliny, které se při každém hýbání na wrch derau, ale brzy pomíjejí. Rowněž tak nechceme odpowídati na články ministerského Lloyda, který wšelikými jezowitskými prostředky hanobí snažení strany naší národní. Obě tyto strany powažujeme za jednu, která by se mohla jedním jménem „ wládychtiwá " nazwati, proto že se jim o nic jiného nejedná, než aby oni wládli w zemi bez ohledu na wůli wětšiny národu. W nejnowější době ale přinesly nowiny „ Presse “ dne 18. t. m. w prwním swém úwodním článku náhledy o posledním weřejném tiskowém saudu a o wýroku poroty, které mlčením opomenauti nechceme. Každý wí, že se Presse rediguje docela podle wůle ministra wnitřních záležitostí hrab. Stadiona. O hraběti Stadionu prawí se nyní z mnohých stran, že jest on ještě nejliberálnější aud tohoto ministerstwa. Pokud ale my známe osobnost toho pana ministra, musíme tento náhled pooprawit w ten smysl, že jest hrabč Stadion nejzkušenějši a nejchytřejší z té strany, která nyní wládne, a že on umí aspoň prostředky wybírati, které jsau w každých okolnostech nejwhodnější. Ti ostatní pánowé kolikrát zaslepeni ženau se za swým aučelem, a dali by mnohdykrát straně swé protiwné ( totiž foederalistům a liberálním ) skrze swau nejapnost dobré příležitosti, dostati se opět na wrchol wlády: ale hrabě Stadion, ačkoli není snad o nic liberálnější než oni, wí alespoň, co může být a co ne, a pokud jest wždy zapotřebí šetřiti lidu a jeho práw, není tedy liberálnější ale opatrnější. Jeho „ Presse “ prawí: „ Pan Hawlíček, redaktor Národních Nowin, pohaněl w úwodním článku swých nowin oktrojowanau ústawu nejwětším spůsobem, ale zahalil swau hanu do wtipného posměchu, který owšem hlaub zasáhl, než zůřiwé ale seriosní články jiných časopisů. Prokurátor dal ho proto pohnati před tiskowý saud. Pan Hawlíček bránil se sám; on držel řeč, we které sebral ústawu a ministerstwo takowým spůsobem, jak by to žádným nowinám žádný tiskowý zákon w celém swětě nedowolil – a byl jednohlasně uznán za newiného. “ Dále prawí Presse, žeby toto w obyčejném čase bylo napomenutí pro wládu, ale w nynějším čase jest prý to zločin ( Verbrechen )!! Tedy by byl wlastně podle mínění Presse redaktor Národních Nowin jediný zločinec w Rakausku, který nesmí být potrestán. Ale což jest tedy ten, kdo wšechno to učinil, když jest již ten zločinec, který tyto činy jen wyprawowal? My neznáme jméno, které by w dokonalé proporcí pojmenowalo takowý zločin. My wíme dobře, že jest Presse hlawní zastupitelkyně německé centralisace w Rakausku, mnohokrát se již zřejmě o tom wyslowila a mnohokrát se také podřekla, jako ku př. tenkrát, když chtěla, aby wšechny zákony jen w německém textu měly platnost. My jsme liberální tak dalece, že nekacířujeme každého pro jeho jiné smýšlení, třeba bychom jemu odporowat museli. My jsme foederalisté a proto političtí nepřatelé te strany, kterau zastupuje Presse, i tohoto ministerstwa: ale proto nemá ještě Presse práwo každé naše snažení do podezření uwáděti a nejhorším spůsobem wykládati. Naše strana měla již kolikrát jak na sněmu tak jinde příležitost w rozhodných dobách dokázati loyalnost swau; jestli tedy jsme a musíme být nyní w oposici, proč bychom proto byli méně loyalní? Dle našeho přeswědčení nedá se w Rakausku wládnaut tím spůsobem a takowými zákony, jak jsme se jich dočkali od nynějšího ministerstwa, a proto jsme w opisici, proto si přejeme jiné ministerstwo a jiné národům prospěšnější zákony. Když nám to ministerstwo a jeho strana za neloyalnost pokládá, ať swolá sněmy, a uwidí, je-li náhled náš náhled wětšiny národu. My se nebojíme této zkaušky a myslíme, žeby toto ministerstwo muselo ještě mnoho sněmů rozpustit, než by se dočkalo takowého, který by s ním sauhlasil. Je-li tedy co neloyalního w Rakausku, tedy jest to nynejší panowání menšiny nad wětšinau, nynější směsice absolutismu a konstitutionalismu, jakau máme od rozpuštění sněmu. Škoda jest těch schopností, které mnohým audům nynějšího ministerstwa nikdo, ani my, upírati nebude, že se jich užíwá jen ke zkáze národů. Wětšina národů není přepiatá we swých požadawcích, a kdyby jen poněkud wěděla jistotu, že se zamýšlí upřímně držeti konstituční wláda, byla by jistě hotowa ke wšelikým obětím. Jen ministerstwo nynější, které swým dwojjazyčním jednáním w posledních dobách wšechnu důwěru podkopalo, jest příčina nynějšího stawu weřejného mínění. Že toto mínění není k prospěchu wlády, to wí každý! Od nejmenšího až k nejwětšímu samé protimyslnosti a farisejsmus konstituční. W auředních Wídeňských nowinách stálo, že kníže Windischgrätz jest powolán do Holomauce, „ aby prý radil JMC. podle swé zkušenosti! “ Co to jest? co to znamená? Přípauštějí konstituční zásady, aby JMC. wedle odpowědného ministerstwa mohl míti jiné neodpowědné rádce? aneb přejal kníže nějaké ministerstwo bez portefeuillu? – My sice dobře wíme, že celá ta wěc jest jenom dwořenínský kompliment pro knížete Windischgrätze, neboť měl kníže dosti příležitosti w Uhřích jednat podle swé wlastní rady: ale i to jest wýznamné že ani w takowých maličkostech ministerstwo nedbá na konstituční formy. Kdyby ale měla být naše powinnost, abychom my Čechowé chyby ministerstwa nám nepřízniwého naprawowali, abychom my, když se ministerstwo nám protiwné samo do nesnáze přiwede, z přílišné zdwořilosti měli mlčeti a dobrowolně šiji pode jho položiti: tuť by wěru slowo bláhowci bylo pro nás jen slabé pojmenowání. My newidíme w pádu tohoto ministerstwa žádné neštěstí pro Rakausko, nýbrž – naopak.