5. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk žádosti k císaři], Autor: Havlíček, Karel
Tuto podáwáme půwodní text žádosti, kterau podá Pražská městská radda k JMC. strany swolání českého sněmu. My jsme již smýšlení swé o této wěci jasně wyslowili a wznášíme tedy ke wšem našim obcím žádost, aby co nejdříwe k této žádosti přistaupily, totiž aby buď sami tuto neb podobnau podaly, neb swůj přístup k Pražské obci ohlásily. Awšak nejwětší rychlost byla by welice zapotřebí. Žádost jest následující: Waše c. k. Milosti! Jakožto zástupcowé měšťanstwa Pražského máme na sobě netoliko práwo, ale rowněž také powinnost, abychom ke sprawedliwým žádostem měšťanstwa zdejšího měli zřetel a jich wěrně wážili. I důwěřujíce se pewně, že toto jest wýslowná wůle země české, a jsauce poslušní hlasu swědomí swého a powinnosti swé, wzkládáme prospěch země české i hlawního města jejího we Waší Milosti cís. péči; obzwláště ale obracujíce WMsti císařské pozornost k tomu, že země česká od té chwíle, co nowý, mnoho slibující wěk nad námi wzešel, wždy ještě k tomu nepřišla, aby mohla skrze swé národní zastupitelstwo zemské spočísti weškeré wady, nedostatky a potřeby zemské, a je Waší c. k. Msti předložíc, prositi za pomoc a za wyplnění snažných žádostí, jako toho newyhnutelně zapotřebí jest, má-li země česká we swých obzwláštních poměrech skutečně aučastna býti blahého owoce doby nowé. Téměř wšechny země mocnářstwí rak., nemajíce ještě řádného sice, k času přiměřeně způsobeného zastupitelstwa zemského, wolily l. 1848 do swých starostawowských sněmů zemských aspoň z části také zastupitele lidu, a takto sněmy dotčené sesíliwše, činili skrze ně o potřebných oprawách a náwrzích swá snesení, aby raddowé korunní we swých prozatímních opatřeních měli, dle čeho by se řídili; jen země česká, toto nejdůležitější králowstwí we spolku států rak., pohřešuje po tu dobu těžce wšelikého zwláštního zastaupení zemského, čehož následek jest, že ministerská WMsti radda, wydáwajíc w pilné potřebě času swá prozatímní nařízení, přitom použíwati nemůže žádných jiných přípraw a náwrhů, leč takowých, které pocházejí od auředníků we službě státní zawázaných, od auředníků, kteří nejwětším dílem ještě náležejí do časů minulých, a kterých proto zwláště podle nynějších zásad konstitučních uznáwati nelze za prawé prostředníky a zwěstowatele potřeb i žádostí národních. Konstituční wědomí národa probudilo se, kořeny jeho silně se zatknuly, i dospěloť a wzrostlo wysoce w mocný kmen dobau uplynulého roku naděje a sprawedliwého očekáwání. Potřeba nowého konstitučního zřízení we wšech poměrech, potřeba zákonů, kteréž by wycházely z náwrhů zastupitelů národních a národnosti dáwaly bezpečnost, tato potřeba den ode dne, ano hodinu od hodiny jest pilnější a hlasitější, — aby se jí wyhowělo, toto jest poswátný obsah nynějších žádostí našich. Čím wíce zatemňuje se obzor politický wůkol nás, čím wíce wzrůstají oběti, ježto nowé zřízení říše rak. na nás wyhledáwá, tím méně lze odolati potřebě národa, aby mužowé od něho zwolení, důwěrníci jeho, radili se wespolek, ustanowujíce, co činiti jest, i aby s wládau, jakowáž by měla důwěru lidu, w dobrém byli srozumění, obé strany k jednomu cíli pospolu kráčejíce, jedna druhé pomáhajíce; tím powážliwější jest ale také wěc, když by wláda w tom snad setrwati chtěla, aby národ, jsa toho sobě dobře již powědom, že má spolu práwa konstituční, aby týž národ w nynějších těžkých časech napořád wětších dáwal obětí, den ke dni wíce sobě utrhowal, a to na žádném jiném základě, leč na prozatímních nařízeních wlády samojediné. Jakožto zastupitelé hlawního města Pražského máme co mužowé prawého zákonního smýšlení za swau swatau powinnost, bychom s těžkau bolestí ukázali na to, že země česká ode dne, kterého se říše rakauská znowu zrodila, wždy jen samými nadějemi se kojí, ale že nic toho, čeho se nadála, posud ještě se newyplnilo. Jeho Milost císař Ferdinand I. majestáty císařskými dne 24. března a 8. dubna 1848 sice powolil, aby swolán byl konstitující sněm zemský spůsobem wolby národní; wolby se w skutku wykonaly a sněm rozepsán jest: tu wšak pletky politické zamezily i nedopustily toho, aby se sešel, působení swé počal a pracím již napřed sobě připraweným dodal žiwota. Zatím sešel se konstitující sněm říšský, od Jeho Milosti císaře Ferdinanda I. swolaný a slowem císařským zjištěný, i wzmužily se důwěrně naděje země české, weškeré doufání i očekáwání obracelo se k tomuto sněmu říšskému; — awšak ani jemu popřáno nebylo, by úlohu swau zauplna wykonal. Tak nalézá se země česká nyní, po tolikerých auzkostech a nadějích a po tolikerých obětech, zase na témž místě, kdež byla před rokem, že totiž přinucena jest, sprawedliwé žádosti národu swého Waší c. kr. Milosti k nejwyššímu uwážení předkládati jen spůsobem petice, a nikoli skrze swé k času přiměřené zastupitelstwo zemské. Ačkoli pak i ústawa říše rakauské oktrojowaná, kterauž toliko radda korunní Waší c. kr. Milosti předložila, w paragrafu swém 123. sama oprawu na základě národním připowídá a potřebu sněmů zemských uznáwá, spolu přislibujíc, že se ještě roku tohoto 1849 sejdau a dokonale zřídí; pokročil wšak r. 1849 již walně, a po tu dobu ještě nenařídilo odpowědné ministerstwo žádných přípraw, jichž newyhnutelně potřeba jest, má-li se český sněm zemský skutečně sejíti. A protož, aby se konstitučnímu wědomí národa učinilo zadost, aby w nesnázích a těžkostech času k bezpečnému přemožení jich mohlo se pomáhati, — aby osudy národů řídilo skutečně zastupitelstwí zemské takowé, ježto by wyšlo z obecné důwěry, zároweň a we spojení s wládau, kteráž by se taktéž w důwěře obecné zakládala — poslušní jsauce hlasu přísné powinnosti občanské, a důwěřujíce we Waší c. k. Milosti wladařskau sprawedlnost, předkládáme nejpokornější prosbu swau: Aby Waše c. k. Milost zákon wolební swobodomyslný wydati a spolu přikázati ráčila, ostatní nutné práce příprawné, jakož jich žádá wolba w duchu národním, wšeliký žiwel nowého třidnictwí zapuzujícím; aby pak Waše c. kr. Milost sprawedliwě a dobrotiwě uwážíc pilné potřeby zemské, jakož i nynější nebezpečné poměry ewropské wůbec, také co možná nejdříwe swolati ráčila český sněm zemský, kterýž by ihned působení swé počal. W Praze dne 2. kwětna 1849.


6. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [překlad výňatku článku], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
– Wečerní list Wíd. N. od 4. čerwence přináší auřední článek o narownání selských záležitostí, z něhož wyjímáme tato dáta: K podrobnému wypracowání toho, jaká náhrada se má wrchnostem za posawadní poddanské roboty a dawky dáti, swolalo ministerstwo důwěrníky z jednotliwých zemí, w poměrech gruntowních swých wlastí dobře powědomé. Tito mužowé jali se pod bezpostředným řízením ministrů o úloze této pracowati, a sjednawše se napřed we společných poradách o wedaucí zásady, rozdělili se na wýbory podlé jednotliwých zemí korunních, a pracowali takto pro každau zwlášť o náwrzích k wywazení gruntů. Náwrhy, po několikráte zewrubně probrané a od ministerské raddy we zralau úwahu wzaté, předložily se JMsti císaři k potwrzení. Až doposud obdržely nejwyšší potwrzení náwrhy pro Čechy a Morawu. I budau bez odkladu prohlášeny a zwláštním komissím ministerským ku prowedení odewzdány. Náwrhy pro Slezko a Tyroly jsau již hotowy a budau JCMsti neprodleně k potwrzení podány. Náwrhy pro Salcburk, Horní Rakausy, Štýrsko a Krajinu též se budau moci co nejdříwe předložiti. Strany Korutan, Gorice a Istrie musely se powolati osoby we zwláštních poměrech těchto zemí obeznalé, které již úsilně do práce se pustily, i budau asi s koncem čerwence hotowy. W Dolních Rakausích je likwidowání náhrad obtížnější pro zwláštní poměry majetnické. Ku prowedení patentu od 17. dubna 1848 a zákonu 7. září m. r. je w Haliči zřízena zwláštní komisse. O tom, pokud se tento zákon prowesti dá w Dalmacii, sbírají se již látky a připrawuje se náwrh k zákonu, jenž by se předložiti mohl tamnímu zemskému sněmu, nejblíže příštímu.


2. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Divadlo v Praze, Titulek: [Nová opera od Flotova], Autor: Havlíček, Karel
Nowá opera od Flotowa „ Alessandro Stradella " je jako homéopatický prášek, jehož síla i w té nejmenší částicí celá jest obsažena. Zpěwecký sbor dáwal 28. Prosince ku swému prospěchu jenom prwní jednání, a diwadlo bylo wšudy slušně naplněno; ba zdá se nám, že by dům nebyl prázný, kdyby se třeba jen ty papírowé lucerny rozswítily. Že takowouto přítažlivost dotčené opeře přičítám, stáwá se z pouhé úcty k Českému obecenstwu, o němž si myslit nemohu, že by k wůli Štěpánkowě práci: „ Čech a Němec “ do diwadla chodilo. Náramný smích diwáků mohl by mě arci z bludu wywésti, ale já nechci mermomocí ani slyšet ani widět. Již od té doby, co jsem na wídenských diwadlech widěl Čecha sloužit za onucí, pozbyly pro mne podobné předměty wšech komických momentů, i wyznáwám se beze wší afektace, že se mi „ Čech a Němec “ zdá býti wíce smutno - než weselohrou. Kdo to nestranně uwáží neohlížeje se na některé situace, přizná barwu mou, ba samo rozweselené obecenstwo bylo při kaprálské sceně se Židem ticho, a nemělo se k smíchu. Časy se změnily, poměr Čecha k Němci, Slowana k Židu musí se zakládati na lidštějších a wlídnějsích názorech, než se to w oné době dálo, kde Štěpánek w literatuře notowal, a podobné kusy před oswícenými osobami Českou charakteristiku zobrazowati měly. Pln trpkosti w srdci swém pozorowal jsem, že se dobře hrálo. Panu Kolárowi radíme s důrazem, aby se jistých wlasteneckých apostrof wšemožně warowal, poněwadž w tom pražádná komika neleží, a p. Šmilera žádáme, aby neříkal „ klídy “ místo „ oudy “. Paní Skalná a Thoméowá, p. Feistmantel zastáwali úlohy swé co hosté. Úkoly ostatních osob jsou známy. Regie by měla na to hleděti, aby se s plným pytlem nezacházelo tak, jako by w něm byla načechraná bawlna. Po této pařezowé komedii, které bych byl ušel, kdybych ceduli pořádně byl přečetl, následowal prwní akt z „ Alessandro Stradella ", w němž se sbor wyznamenal, maje k tomu dosti příležitosti. Pa. Grosserowá přijala part Leonory, a naučila se cizím slowům s ochotou. O panu Petákowi ( Stradella ) podáwám zpráwu, že se jak náleží líbil, s oprawdowým potěšením. Ačkoliw úlohu w několika málo dnech uměti musel, zpíwal přece jistě, citelně a wřele. Hlas jeho wystačil práwě na čas, a nepozbyl swé příjemné jasnoty. Kdyby měl w celé opeře zpíwati, musel by s počátku hospodařit. Byl wolán. Pan Strakatý zpíwal Bassiho. W orchestru wyznamenal se p. Písařowic, což sám sobě k wůli rád píši a opakuji. Český překlad byl od W. L. Swobody a pokud jsem rozuměti mohl, plynný a zpěwný.


3. březen 1848, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: dodatek redakce, Autor: Havlíček, Karel
* Dodat. Red. Tento obrázek podáwá nám nejlepší důkaz, jak hluboko zakořeněny jsau zásady a poměry aristokratické do celého swěta. Wylíčen nám tu poměr wesnických majorátních pánů – usedlých sausedů – a jiného nižšího obywatelstwa wesnického. Doufáme, že dobré ponaučení i odtud wyplýwá – totiž potřeba newyhnutelná škol – w nichž by si lidé něčemu skutečně pro žiwot naučili, aby si wydělati mohli na potřeby swé. Neboť každému poctiwému žiwotu člowěk potřebuje buď jmění aneb umění, kterým si ke jmění pomoci může. Ostatní způsoby žiwota jsau buď nepoctiwé buď nejisté.


30. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Slovo redaktora ke čtenářstvu., Autor: Havlíček, Karel
Slowo redaktora ke čtenářstwu. Uznáwáme zapotřebí stranu Národních Nowin a postawení tohoto časopisu ke čtenářstwu swému promluwiti. Redaktor Národních Nowin wyznati musí, že jej ke složení redakce Pražských Nowin, kterau po dwě léta byl wedl, hlawně pohnula myšlénka, že nyní za konstituce Pražské Nowiny newyhnutelně budau muset časem swým, až se wláda spamatuje, we smyslu wlády psáti. Neboť swoboda tisku, při které každému wolno jest o každém kroku wlády mínění swé přízniwě neb nepřízniwé pronésti, wšemožně toho žádá, aby wláda měla swé nowiny, které by jednání její proti odporníkům zastáwaly. Nížepsaný, ačkoliw nemíní a nechce wládě jenom odporowati, přece swobodu swého osobního smýšlení nikomu jinému zadati nehodlá, a samostatně bude wždy na wšechno, co se we wlasti děje, patřiti. Proto také staral se hned po udělení swobody nowé samostatné Nowiny zříditi. Stalo se ale, že zemská spráwa Pražská tyto nowé Národní Nowiny zwláštním cirkulářem obcím schwálila, aby si je z obecních důchodů držely. Bylať to wěc w každém ohledu přepodiwná, že wláda rekomendowala časopis téhož redaktora, který dříwe wždy w sl. auřadu za člowěka „ nebezpečně “ smýšlejícího a za buřiče platil a pronásledowán byl, protože s národem swým upřimněji smýšlel, než s wládau. Tuto podiwnost ale nyní wyswětliti můžeme. Když předešlý nejwyšší purkrabí hr. R. Stadion známau komissí k poradám utwořil, ustanowila sekce pro robotní záležitosti hlawně působením pp. Braunera a Štrobacha, že protokoly swé bude w Národních Nowinách ohlašowati, a proto požádala hr. Stadiona, aby tyto nowiny českým obcím držeti powolil a schwálil zwláštním cirkulářem. Cirkulář wyšel, ale známo, že od pp. auředníků málo kde ohlášen byl, nepochybně ze strachu před prawdau, a kromě toho c. k. pošty předplacení na naše Nowiny málo kde přijímaly, tak že nám onen cirkulář welmi málo prospěl, powážíme-li, že posud asi 1050 odbíratelů máme, kdežto jest w Čechách nejméně 6000 českých obcí. Každý dobře smýšlející, buď si on stawu jakéhokoli, uzná zajisté, že Národní Nowiny swobody tisku nezneužíwaly, neboť byla naše auhlawní zásada, že w tomto zmateném čase nesmíme bez potřeby staw proti stawu, občana proti občanu popuzowati, a proto jsme se we mnohých wěcech, které nebyly dle wůle a chutě naší, raději mírnili, jen abychom bauři přirozenau ještě wíce nerozpalowali. Odwoláwáme se na přirozený úsudek weškerého čtenářstwa swého. Přece ale nynější náš p. spráwce zemský hr. Leo Thun za užitečné uznal, ono schwálení nowin našich opět cirkulářem odwolati ( což se za nepřítomnosti redaktora přihodilo ). Tím způsobem tedy nám dlauho neswítilo slunce přízniwosti sl. wlády, a od té doby budeme se zase jenom spoléhati sami na sebe, jsauce sami swým milostiwým protektorem, a w tomto stawu si přejeme setrwati až na wěky. Myslíme skutečně, že za tenlo druhý cirkulář sl. wládě wíce powděčni býti musíme, než za předešlý, neboť nás pochwalau swau ( kterau jsme ale nehledaly, jak nám pp. Štrobach a Brauner, půwodcowé její, doswědčiti mohau ) snad leckde w nemilé nám a nezaslaužené podezření přiwésti mohla. Wůbec ale utwrdili jsme se tím we starém aumyslu swém, že nechceme nikdy s nowinami swými w nějakém spojení neb swazku s wládau býti, a byťby si byla wláda jakákoli, třeba auplně dle smýšlení s námi se srownáwající. Národní Nowiny budau bohdá wždy, pokud redakce naše potrwá, wěrny názwu swému, sloužiti budau jen národu, bez ohledu na wšechno ostatní. Bude-li ale wláda naše tak jak posawád pokračowati, přinuceni budeme chowati se auplně jako nowiny opposiční. H. B. — — — — — —


4. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Slovensko, Titulek: [reprodukce polemiky týkající se slovenských vojenských dobrovolníků, původně otištěné v Presburger Zeitung], Autor: Havlíček, Karel
Prešpurské nowiny ujímají se slowenských dobrowolníků, proti nimž nedáwno we Wandereru psáno bylo, že newystaupili na dějiště, aby bojowali proti odbojníkům, ale aby dostali dobrý žold, aby wedli lehký žiwot a mnoho kořistí si wydobyli. Po rozejití swém taulají prý se po krajinách a probíjejí prý 4 zl. stř., co po složení zbraně dostali, w pití a w radowánkách. Tyto wýtky wywracují Prešpurské nowiny tím, že se nemohl dobrowolníkům přislibowati dobrý žold, poněwadž jich wůdce Hurban sám skoro nic neměl. Žeby byli ničeho nedokázali, na to prý může odpowědíti Hurban pauhými fakty a snad i Lewartowský sám o swém tažení wydá zpráwu. Na wyčitku, že se slow. dobrowolníci nemohau přijmauti w řady cís. wojska, poněwadž by si nezwykli na wojenskau kázeň, odpowídá Pres. Ztg. tím, že když honvédští důstojníci co sprostí do wojska se přijímají, tím spíše by slow. dobrowolníci, wycwičení od Lewartowského, do řad wojska wstaupiti mohli beze strachu, že se prohřeší proti wojenské kázni, ta důwěra se w ně skládá nebo důstojníkům tohoto sboru jest od generalmajora Alemanna auředně powoleno, podržeti swé šawle a jinau domácí zbraň. Opět nowý důkaz, jak Němec Slowanu přeje. Slowáci wystaupili weřejně proti Maďarům sáhajícím na jich práwa, proto byli wěšeni, zawíráni a jinak trýzněni, a nyní se tato jich odhodlanost a obětownost líčí co pauhé bažení po lehkém žiwobytí!


22. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [O českých Turcích.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti O českých Turcích. Na otázku, kde w Čechách Turci žijí, odpowídáme, že skoro wšude, a by je každý poznati mohl, popíšeme je dle jejich wlastností. Turci neznajíce důležitost starých památek, surowě a barbarsky se wším nakládali a nakládají, co jim předkowé jejich w zemi, spanilomyslní Řekowé, znamenitého zanechali, skwělé památky starobylých uměleckých staweb baurají, sochy tlukau atd. Turci čeští jsau od Turků tureckých jen w tom rozdílní, že tito hubí krásné památky cizého přemoženého národu, Řeků, onino wšak čeští Turci kazí památky swých wlastních otců! Newzdělanost jest obau stejná, w necitelnosti jsau čeští Turci wýtečnější. K českému Turectwu náleží lidé wšech stawů od nejnižšího wesničana, jenž staré nalezené peníze židowi za maličkost prodá, z nalezené staré zbraně neb jiného kowowého nářadí motyku si udělati dá, a nejdůležitějším starým spisem a listinau si roztlučené okno zalepí, až k auředníku, jenž mezi wzdělance národu se počítaje, staré wěže a stawby baurá, a z kamení chléwy stawí, aneb nejdůležitější wěci ze staré registratury kupcům na obálky a na sýr prodáwá. Tiť wšichni jsau čeští Turci. Z mnohých stran dostáwáme wěru bolestné a pohoršliwé spráwy o takowém lehkomyslném hubení starých památek. Kolikrát se již o té wěci důtkliwě psalo, ale wšechno bez prospěchu. Kýž by se již konečně každý našinec nahlížeti naučil, a kýž by wzdělanější ostatní, kterým se tyto listy do rukau nedostanau, poučili, jak snad zhubením dosti nepatrného ( na pohled ) listu často jediná a poslední památka nejdůležitějšího činu našich předků zahynula, která snad celému našemu národu byla ke cti a na obranu, kterak často dosti nepatrný pozůstatek, jako peníz, zbroj, nástroj atd. z minulých časů mnohé důležité wěci, činy a obyčeje našich předků nám wyswětliti může! 378 Wůbec by si přáti bylo, aby každý takowé starožitné wěci k našemu wlasteneckému Museum bez prodlení odewzdal, kdežto každá i sama sebau méně důležitá wěc we spojení s ostatními wážnosti nabude, a celá sbírka našemu národu u nawštěwujících cizinců ke cti poslauží.


28. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Z Vídně a do Vídně, Autor: Havlíček, Karel
Havlíčkovo autorství je nejisté – Z Wídně a do Wídně. Wšeobecné býwají stížnosti, že Čechowé, jak do ciziny přijdau, národnosti swé dokonce se odříkají a za Němce platí. Zwláště we Wídni děje se tak nejwíce, a můžeme směle říci, že Čechowé nikde w tak malé wážnosti nejsau ( we společenském žwotě ) jako we Wídni. Poněwadž s druhé strany weliký počet krajanů našich za wýžiwau swau do Wídně se stěhuje, nesmí nám nikterak lhostejno býti, zachowajíli tito Wídenští Čechowé národnost swau, čili se poněmčí. Záslužno tedy bude, žádné příležitosti neopominauti, kde by se nějak k zachowání národnosti české i w cizině přispěti mohlo. Jedna takowá příležitost naskytuje se nyní ne sice tak znamenitá sama sebau, a wšak z jiného ještě čistě lidského ohledu aučastenstwí našeho welice hodná. Jedná se totiž o to, aby se we wšeobecné Wídenské nemocnici přiměřená česká kněhowna zařídila, aby nemocní tam Čechowé buď zábawným neb wůbec přiměřeným stawu swému čtením bawiti a powyraziti se mohli. Německá knihowna již tam zawedena jest. Prosíme tedy we jménu tohoto dobrého podniknutí, aby dle možnosti každý k tomuto aučeli nějakau přiměřenau knížkau neb jiným spůsobem přispěl; hlawní ohled musí se owšem bráti na zábawné, obweselující a lehké čtení, a dle okolností též hlawně pro střídu méně sběhlau w literatuře. Knížky přijímají se w Redakci těchto listů, kdež se na žádost i za obdržené kwituje. Kdyby se některá kniha náhodau we wíce exemplářích několikráte darowala, wymění se za jiné nedarowané. Prosíme též našince naše we Wídni žijící, aby dobrau wěc tuto podporowali, a nám o spůsobu, jak to učiniti hodlají, usnesše se, písemně spráwu podali. Široce snad záměr tento šlechetný odůwodňowati a wychwalowati zapotřebí není.


31. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Slovo ke čtenářstvu, Autor: Havlíček, Karel
Slowo ke čtenářstwu. Národní Nowiny, počawše wycházeti s prwním úswitem naší politické swobody, připrawují se nyní na druhý swůj roční běh. Uznáwáme za powinnost swau, zřejmě obecenstwu našemu sděliti úmysle swé strany dalšího wydáwání těchto nowin a předstawiti též wšechny přízniwé i nepřízniwé okolnosti našeho časopisectwa wůbec a Národních Nowin zwláště. Přede wším musíme wážené čtenářstwo naše strany dosawádních nedůstatků o showění dobrotiwé žádati. Kdo jen poněkud wšeliké nesnáze zná, s kterými se při wydáwání nowin zápasiti musí, tenť aspoň přičinění naše uzná, zwláště když porowná rozsáhlost nynějších našich nowin s předešlými. Není tak snadno, weliké nowiny za krátký čas a takowým kwapem, jako to u nás letošní bauřliwý rok s sebau přinesl, dokonale zaříditi, zwláště také když jiná též důležitá zaměstnání redaktora po tak dlauhý čas we wzdálenosti od Prahy udržowala. Doufáme ale, že wždy dále s časem pokračujíce, ustawičně časopis tento zdokonalowati budeme, až se konečné wyrowná mnohým jiným, zwlášť zahraničním nowinám, wycházejícím u národu w konstitučním žiwotě již dáwno zdomácnělým. To alespoň známo jest, že účel wydáwání Národních Nowin jak se strany wydawatele tak i redakce není jiný, než poslaužiti wšemožně k prospěchu naší wlasti a Slowanstwa. Jeden z nejwětších nedůstatků, který jsme posud nikterak odstraniti nemohli, jest ten, že jsme nemohli tak rychlé zpráwy podáwati, jako některé zdejší německé nowiny. Winu toho neneseme my sami, nýbrž okolnosti. Weliká část těchto zpráw přichází do Prahy w cizých jazykách, z kterýchžto se wšechny teprwa do češtiny překládati musí, kdežto německé nowiny tu znamenitau wýhodu před námi mají, že nejwětši část, ba skoro wšechno již zrowna w němčině dostáwají. Když tedy tyto zpráwy, často nesmírně obšírné, teprwa pozdě na wečer do Prahy přicházejí, nemůžeme častokrát časem wystačiti, abychom je wšechny již druhý den ráno w nowinách podali, zwláště kdwž nemajíce sami swau tiskárnu, také nemůžeme celau noc k sazbě a k tisku wynaložiti. Awšak jsme se již o odstranění této překážky wšemožně starali, a pan nakladatel zwláštní tiskárnu pro Národní Nowiny zříditi si umínil, kterážto, nebudau-li auřední překážky a zdržowání, již hned do žiwota wstaupí, tak že se pak i w tom ohledu wšem jiným wyrownati moci budeme. Ostatně se ale wyznati musíme, že není aučel našich Národních Nowin ten, abychom, jako holičowé obyčej míwají, jen nowé události, klepy a powěsti pro zábawu snášeli: účel náš jest wyšší, tendenční – my chceme poučiti, swobodě cestu rownati, o zwelebení národu českého se přičiňowati, a proto jsau články úwodní, poučné, zwláště ale wedení politiky slowanské hlawní naše péče. W tomto ohledu nemůže nám nikdo upírati, že se jewí w každém článku našich nowin jeden a stejný směr, který také zachowáme wždycky, pokud Národní Nowiny wycházeti budau, nedadauce se ani hrozícími bodáky wlády, ani s druhé strany marným a nedospělým křiklaunstwím zastrašiti. My směřujeme wždy k swobodě a k sláwě Slowanstwa, a domníwáme se také, že bohdá! wíme, která cesta tam wede. Známe také nepřátele swobody a Slowanstwa a dowedeme jim wždy statečně odporowati, ne pauhým hlukem a slepau střelbau, nýbrž dle dobře rozmyšleného plánu a ostrými ranami. Není nás tajno, že zwláště od toho času, kdežto jsme, widauce, jak mnozí zbrklostí swau zrowna reakci do rukau pracují, těmto se protiwili a jim škodliwost jejich jednání před oči důtkliwě kladli, mnozí rozličným způsobem nás pomlauwali, dílem snad také jen ze záwisti osočowali, jak to již na tomto swětě býwá. Ani tím se ale od swé cesty odwrátiti nedáme, přeswědčeni jsauce, že prawda našich slow přece se konečně ukáže, jako již mnohdykrát se až posud ukázala, a raději bychom welikau část předplatitelů ztratili neb dokonce nowiny wydáwati přestali, než abychom proti swému přeswědčení howěli nezralým chautkám mnohých nedouků a sami pak bolestné wědomí míti museli, že jsme i my dobré wěci a blahu národa uškodili. Pány dopisowatele naše na wenkowě žádáme, aby nám jako posud podáwáním wšech důležitějších zpráw pomáhali, slibujíce jim, že dopisy jejich nyní, kdežto wíce místa nabudeme, welmi rychle tištěny budau. Též hodláme nyní kromě politických článků i nepolitické a zábawné, časem i powídku, awšak wždy jen něco wybranějšího a důstojného we Feuilletonu podáwati, nezawazujíce se owšem s Feuilletonem tímto na každý den, poněwadž nyní literatura naše obrácena jsauc k politice, málo podobných článků poskytuje. We článcích o sněmu říšském bude redaktor sám od nowého roku pilně pokračowati, a brzy též zwláštní wyobrazení říšského sněmu k nowinám připojíme s udáním zewrubným, které místo kdo zajímá. Formát Národních Nowin bude od nowého roku tak zwětšen, že na tří stranách zrowna tolik obsahowati budau, jako posawád na wšech čtyřech, což jsme dílem pro rozmnožení samých nowin učinili, dílem wšak též, aby jedna část tohoto nadbýwajícího místa Oznamowateli se wěnowala, tak aby Oznamowatel dle způsobu francauských a anglických nowin w samém čísle umístěn byl. Tím doufáme wáženému obecenstwu se zawděčiti, které našich nowin k rozšíření swých privátních wědomostí užíti chce, neboť se mnohým nelíbilo, že oznámení jejich často welmi dlauho na přílohu čekati muselo a že také na zwláštních přílohách lehce se pohodí a pozornost 888 na sobe tak neobrací, jako w hlawním listě. Do Oznamowatele přijímají se auřední neb saukromé ohlášení o prodajích, kaupích, nájmech atd. atd., rozličná nabídnutí aneb wůbec takowé články, které pro celé obecenstwo zajímawosti nemajíce, wíce z osobní libosti zasílatelů do tisku se dáwají. Žádáme ale, aby se nám nezasílaly do Oznamowatele články lžiwé, utrhačné, zlomyslné atd., poněwadž nemůžeme takowé za žádný, třeba nejwětší plat přijímati, neboť nechceme Národní Nowiny snižowati za nástroj wášní a nepoctiwostí, majíce na zřeteli wyšší úkol časopisectwa. Konečně musíme ještě zmínku učiniti o tom, že někteří P. T. páni předplatitelé, kteří se letos na poslední půlletí předplatili, trpce to nesau, že jsme po odpadnutí kolku w posledním čtwrtletí pro nowé předplatitele hned cenu nowin na 2 zl. 40 kr. snížili, kdežto jim ještě na 4 zl. přišly. Těm wšak připomínáme, že na poštách až do konce tohoto roku bylo čtwrtletní předplacení 4 zl. stř. a že jsme jen w naší nowinárně jako wýmínkau lewnější cenu brali, a žádáme je, aby těm, kteří již dříwe lewněji Národní Nowiny dostali, nezáwiděli, pamětliwi jsauce toho příběhu z písma, kde také ti, kteří teprwa po jedenácté hodině pracowati začali, takowau mzdu dostali jako ti, jenž celý den w práci byli. Ostatně račtež jen přirownati welikost a cenu Národních Nowin s welikostí a cenau jakéhokoli jiného časopisu, a musíte uznati, že jistě Národní Nowiny pro zisk newycházejí. ŠOTEK, satyrická a žertowná příloha, bude každý týden w sobotu ( dle možnosti s žertownými wyobrazeními ) wycházeti, tak aby w neděli k wyražení pilných čtenářů Národních Nowin poslaužil, pročež se také každému odbírateli Národních Nowin zdarma přidá. W Praze w naší nowinárně přijímá se také na Šotka samého zwláštní předplacení, a sice celoročně 1 zl. 40 kr. stř., půlletně 50 kr. stř. Jednotliwá čísla budau se prodáwati za 6 kr. w. č. Sám o sobě nebude se ale po poštách rozesílati, leda co příloha k Národním Nowinám.


13. srpen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Lidé pobláznění po loterii]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. * – * We Würtemberku jsau lidé tak po lotrii poblázněni, že jedna žena swého muže za bílého dne k spaní donutila, aby se mu numera zdály. * – * W loni oslawowali Mnichowané nálezce brambor welmi podiwným spůsobem. Sestawili totiž z brambor weliké figury k. př. pana i paní Lejarsowé atd. Také bramborowau nemoc wypodobili sochami z brambor. * – * W jednom německém městě uhodil hrom do káznice, rozrazil pauta ukowaného tam wězně, který prý této hromské zdwořilosti použiw upláchl. * – * Prwní spolek střídmosti byl ku konci patnáctého wěku založen od landkraběte Morice Hessenského. Každý aud se zawázal, nikdy se neopít, a denně sedmi číšemi wína u jidla se spokojít; aby se wšak zkaušce, která by sily jejich přesahowala, nemuseli podrobiti, bylo jim dowoleno dwakrát za 24 hodin stolowati, tak že 14 číší wína na den přišlo. Piwa a jiných nápojů směli při tom podle chuti wypít.


27. duben 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Blahozvěst, nový časopis, Autor: Havlíček, Karel
Blahozwěst, nowý časopis. Počet časopisů jest za našich dob sprawedliwým měřítkem procitlosti a samostatnosti národů. W tomto smyslu ale platiti mohau za časopisy jen takowé, které hojně aspoň jednau neb wícekrát za měsíc wycházejí, neboť takowé přede wším hýbají duchem národu. W takowém smyslu máme jenom čtyry časopisy Tím neprawíme nic na ujmu časopisu učených. Kwěty, Pautníka, Nowiny a Wčelu, měli bychom 6, kdyby Slowenské newycházely w nářečí. Blahozwěsta wítáme tedy jako časopis wůbec, ale zwláště ještě co časopis církewní. Známo bude každému, že naše duchowenstwo w nedůstatku českého církewního časopisu ( časopis pro katolické duchowenstwo wycházel jen 4krát za rok a podáwal spráwy welmi pozdě ) nejwíce Baworské německé časopisy čítalo, z nichž některé, jako Sion atd. wíce k záhubě než k užitku církwe slauží přemrštěností swau. Nyní aspoň budeme míti domácí organ církewní. P. Wáclaw Štulc, w literatuře naší již dáwno chwalně známý a dobře zaslaužilý nebude ale co redaktor Blahozwěstu snadnau míti úlohu; wěk náš za příčinau dlauhých pokojů w dušewním žiwotě daleko pokročil častým přemíláním wěcí dušewního žiwota se týkajících wznikla rozličná mínění, spory, 136 nedorozumění a nepřátelstwí, dále jsme se naučili, seznawše wíce různost swěta, snášeti wěci u nás neobwyklé, a neodsuzowati hned, co by se nám zdálo neprawdiwé, každý člowěk má swaté práwo na rozum swůj od Boha mu udělený, jakožto wůdce w žiwotě. Hlawní ale zásluhau wel. p. wydawatele bude — čehož se od něho wším práwem nadíti můžeme — opříti se krajnostem ( radikalismu ) s obau stran, totiž s jedné strany tak zwanému ultramontanstwí, s druhé úplnému beznáboženstwí, jakož se i nadějeme, že při redakcí swého časopisu na to hlawně a pečliwě bude dbáti, aby se nestal Blahozwěst organem jistého jen stawu a zároweň jako protiwníkem wšech ostatních, nýbrž aby byl organem náboženstwí Zwelebení wlasti naší a národu jest wšeobecným aukolem naším, Blahozwěst tedy bude wyhledáwati dobro toto na stanowisku náboženském. My ctíce upřímné mínění a preswědčení každého, nadějeme se, že přátelsky wedle sebe budau státi časopisy naše, ačkoli nemáme úkoly náboženské: a wšak celý musí býti člowěk, aby žádná stránka se nezanedbáwala, neboť wšeliká jednostrannost škodí. Blahozwěst bude wycházeti jednau za týden arch, pěkného tisku a papíru za 2 zl. stř. ročně aneb 1 zl. půlletně. W Praze jest w komisi u Schulzowé wdowy, w Holomauci u Ed. Hölzla. Pokud dle wydané ukázky sauditi můžeme, bude obsah rozmanitý a zcela tak uspořádaný, jak si jen žádati možná. H B.


1. srpen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Staw dobytka w Čechách., Autor: Havlíček, Karel
Staw dobytka w Čechách. Podle úředních spráw bylo u nás w Čechách koní w roce 1846: 158.319 dohromady, a sice 16933 hříbat, 1353 hřebců, 86.265 klisen a 53.768 walachů. Léta 1840 bylo u nás 150.660, léta 1833 pak 144.882 koní. Zwětšil se tedy počet jejich od l. 1834 až do léta 1840 o 5778, we dwanácti létech od 1834 až do 1846 o 13.437 a nebo w průměru ročně o 1120. Howězího dobytka bylo 1846: 1,059.692 kusů, a sice 12.282 býků, 258.465 wolů a 788.949 kraw; l. 1840 bylo 1,023.415 kusů a l. 1834 1,011.559 kusů howězího dobytka. Rozmnožen jest tedy od roku 1834 až do 1840 o 11.856 kusů, we dwanácti létech od 1834 až do 1846 o 48.133, a neb ročně w průměru o 404 kusů. Wyjma Chebsko, Krkonoše a některá panstwí jest howězí dobytek u nás wůbec malý, špatně krmený; skoro wšude se užíwá za powoz, o krmení pak a mlékařstwí přemálo se dbá. W zhotowowání sýra a másla jsme až tuze po zadu. Stáje jsau zwláště w českých krajích tuze auzké a ne mnoho čistoty, které je zwlástě zapotřebí ke zdaru howězího dobytka. Píce je w poměru drahá a ještě ne tuze dobrá, jelikož se o luka posud nedbalo. Teprwé w nejnowějších dobách počalo se na některých panstwích o luka wíce dbáti. Proto také se nesmíme diwiti, že je u nás málo a to ještě špatného dobytka howězího ku porážce a že takowé množstwí z Polska, Uher a Bawor přiwážeti se musí. Wýstawy dobytka w Praze ještě málo působily na zlepšení chowání howězího dobytka, jelikož jen z okolí Pražského mohli k nim hospodáři přijíti. Budaucně začnau prý také tyto wýstawy na panstwí Chotowínském, a pak se rozšíří ještě dále. Dále bylo u nás w roce 1846 1,409.856 owcí, 74.562 koz a 235.032 kusů černého dobytka, w roce 1834 pak 1,357.566 owcí, 49.268 koz a 303.870 kusů černého dobytka. Přibylo tedy we dwanácti létech 82.290 koz, nebo w průměru ročně 4.357 owcí a 2.108 koz, černého dobytka ubylo wůbec o 68.838 nebo ročně w průměru o 5.736 kusů. Owce se wůbec welmi pečliwě chowají a užitek z nich není také malý, na proti tomu i w horách w průměru málo koz se chowá. Černého dobytka ubylo w posledních létech pro nedostatek zemčat a luštin. Welikau část dosawadní nezpráwnosti w hospodářstwí našem, jmenowitě co se howězího dobytka a pěstowání luk týče, padá na naši Pražskau hospodářskau společnost, které se co do nečinnosti sotwa která jiná we swětě wyrowná.


26. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Šosovské staré archivy, Autor: Havlíček, Karel
Šosowské staré archiwy. Selská národní stráž a Italie. „ Rychtáři! hleďte získat brzo waše sausedy pro tu národní stráž, jak se nyní wšude zřizuje. “ „ „ Prosím, naší sausedi tomu nechtějí hrubě wěřit; myslejí si, že by nás po chwíli, až bychme byli hodně we zbrani wycwičeni, chtěli poslat na tu Netáliji – a do té nám nic není. – Když si to tam uwařili, ať si to sami snědí. “ “


10. duben 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Srbská připomínka, Titulek: [Poznámka redakce], Autor: Havlíček, Karel
Pozn. Redakce. Dobře wědauce, že národ jihoslowanský pro abecedu až posud na dwě hlawní literatury cyrilskau a latinskau rozdělen jest, jmenujeme wšechny Jihoslowany dohromady Iliry, a když o latinsky píšících zwláště mluwíme i ty Iliry nazýwáme.


28. duben 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [Želva], Autor: Havlíček, Karel
– Želwa může, jak z přírodopisu wíme, tři neděle žíti bez mozku. – Pan W. W. T. skladatel trefných deklamowánek se prý tomu nediwí. H. B.


5. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [polemika s anonymním pisatelem, který kritizuje komisi k zavádění soudního řízení], Autor: Havlíček, Karel
H—h. — Co přísný ctitel prawdy se cítím powinna, opět omylné udání prwního článečku w číslu 288. Národních Nowin obsaženého oprawiti, anož by snadno obecenstwu příčinu zawdati mohlo, jednání a činnost komisse k zawádění nowého saudního řízení omylně posuzowati. Neznámý pan dopisowatel tohoto článečku prý se s jistotau dowěděl, že teprwa tyto dni se počalo jednati o zaopatření potřebného nábytku pro saudní a auřední místnosti s tím doložením, aby k nowému roku wšechno hotowo bylo; a že se na mnoho jiných maličkostí též newyhnutelných, ku př. kancelářské potřebnosti posud ještě ani newzpomenulo. Neznámý pan dopisowatel se obáwá, že se w těchto okolnostech sotwa kde řádní řemeslníci uwolí, nářadí w čas dostawiti, leč by snad aerar nějakým syrowým a hned za nowa špatným za wděk wzíti chtěl, a nazýwá to diwnau wěcí, že po ten celý čas nezbylo chwílečky pomysliti na tuto sice jen postranní awšak nicméně přece newyhnutelnau wěc, a že se teprwa na poslední chwíli ponechala. Kdyby tomu tak oprawdu bylo, jak to neznámý pan dopisowatel jistí, zasluhowala by komisse k zawádění nowého saudního řízení wěru nejpřísnějšího posuzowání, zdá se wšak, že jistota, s kterau se pan dopisowatel podotknuté zpráwy, jak twrdí, dowěděl, za mnoho nestojí, neboť my naopak můžeme za příčinau nejjistější wědomosti twrditi a kdykoliw i naproti komu koliw zastáwati, že wěc tato docela jinak stojí. Komisse k zawádění nowého saudního řízení teprwa ku konci měsíce srpna úplně byla zřízena, a hned toho času na začátku swé činnosti jakož pak i w měsíci září a říjnu se co nejpečliwěji starala netoliko o wypátrání a příprawení náležitých místností, nýbrž obzwláště také o zaopatření weškerého pro ně potřebného nábytku a wšech jiných newyhnutelných tak nazwaných maličkostí ( kancelářských potřebností ). Smlauwy zawazující k pořádnému odwádění tohoto nábytku a potřebností nejrozličnějšího druhu a w příliš welikém počtu jsauť již dosti dlauho uzawřeny s wšelikými řemeslníky w Praze i na wenku na základě weřejných písemních podání, a není docela žádné pochybnosti, že wšechen tento nábytek a jiné potřebnosti w prawý čas a w dokonalém stawu budau odwedeny. Wše to by neznámý pan dopisowatel mohl wěděti, kdyby četl také wládní nowiny, w kterých již dáwno bylo obsaženo wyzwání řemeslníků a obchodníků, kteří by potřebné wěci chtěli zaopatřiti, k zadání swých k tomu se obětowání. Nejhlawnější překážka zawedení nowých okresních saudů w čas od ministerstwa určený nepozůstáwá nikoli w zaopatření nábytku a jiných potřebností pro wypátrané místnosti, alebrž jedině w důstatečném připrawení místností samých, což se na mnohých místech pro welkau a obšírnau stawitelskau práci a nepřízniwost zimního času nedalo posawáde dokonale uskutečnit a také k nowému roku uskutečniti nedá; a kdyby to také možno bylo, nemohlo by se s ohledem na nebezpečí zdrawí auředníků hrozící na tom pozůstáwati, aby se do newyschlých auředních swětnic k auřadowání hned přestěhowali. Prawda jest, že se odewzdáwání a přijímání auřadů — jak neznámý pan dopisowatel dále s obáwáním udáwá — w celé zemi najednau díti má; to se ale díti musí, nemá-li w auřadowání wůbec nejwětší zmatek a nepořádek powstali, poněwadž sauwislost celého organismu starého jakož i organismu nowého saudního řízení, pak rozwržení nowých saudů, jenžto se od starého docela liší, a nutnost nejwětší část nowých auředníků z počtu předešlých zkušených a horliwých auředníků wzíti, newyhnutelně káže, aby ten samý den w celých Čechách wšechny staré auřady přestaly a hned příští na to den wšechny nowé počaly, což se owšem dobře prowésti dá, poněwadž prawda není, a pan dopisowatel toliko omylně se domníwá, že množstwí nowých přijímacích auředníků zároweň na jiném místě odewzdáwati musí auřady, neboť odewzdání auřadů nebude nikde powinností za nowa ustanowených auředníků, nýbrž wšude powinností odstupujícího majitele saudu, jenžto auřad buď sám aneb k tomu ustanoweným plnomocníken má odewzdati. Konečně můžeme jistiti, že si komisse k zawádění saudů sama za nejswětější powinnost uložila, o to pečowati, aby se uwedení nowých auřadů se wšemožným pořádkem a s náležitým uwážením wšeho potřebného dělo, a že tato snaha nepowstala teprw s přáním páně dopisowatelowým; než také můžeme jistiti, že bude-li již napřed důwěra lidu k nowým ústawům a nowým mužům pokažena, čehož se nelze obáwati, to nebude winau ani ministerstwa ani komisse, nýbrž takowých časopisců, kteří neznajíce staw wěcí a je posuzujíce lid o důwěru přiwésti se wynasnažují. Dod. Red. Přijímajíce ochotně tuto odpowěď na článek w č. 288 obsažený, musíme doložiti, že owšem na welmi wíry hodném základě podán byl, a můžeme jmenowati ono místo na kterém teprwa w posledních dnech skutečně smlauwa se řemeslníky byla učiněna. Čí winau se to stalo; nemůžeme my dle postawení swého ani wěděti. Ostatní ponecháwáme praktickým mužům k posauzení.


20. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [sdělení o Košutově instrukci k bránění země, kterou opsal], Autor: Havlíček, Karel
Jakožto welmi znamenitau charakteristiku Košuta můžeme obecenstwu sděliti, že poslední instrukce strany bránění země, kterau dne 20. čerwna 1849 wydal Košut generálům maďarským w jedenácti punktech, a která wytištěná jest w Presse dne 17. srpna a w Const. Blatt aus Böhmen dne 19. srpna ( my jsme ji nechtěli již překládati ), doslovně wypsána jest z knihy: Sammlung der Actenstücke über die spanische Thronveränderung. II. Abtheilung. Germanien 1808. str. 218. 17. Allgemeine Vorschriftsmassregeln ( Prevenciones ) für die spanischen Armeen und Landwehren, welche in den verschiedenen Provinzen Spaniens beobachtet werden müssen atd. Tu máme tedy důkaz, že nic není půwodního pod sluncem.


29. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Zákon o národní gardě], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Slyšíme, že již ministerstwo wydalo nowý prozatímní zákon o národní gardě. Slyšíme ale také, že jest – špatný. Až jej do rukau dostaneme, sdělíme jej i se swým úsudkem čtenářstwu.


26. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Ruský wozka má dobrý čich místo očí, a proto se stáwá, že zamhauře oči často jede ze síly, a wždycky někam přijede. Selifan newida ani krok před sebe, obrátil koně tak přímo ke wsi, že se zastawil teprwa, když bryčka wrazila wojí do plotu a když již skutečně dále nemohl. Čičikow pozorowal jen skrze hustý dešť cosi podobného střeše. Poslal Selifana hledat wrata, co by bylo jistě dlauho trwalo, kdyby na Rusi nebyli místo portierů pekelní psi, kteří zwěstowali jeho příchod tak hlasitě, že musel strčit prsty do uší. Swětlo se mihnulo w jednom okně a zasáhlo mrákowitě až k plotu, we kterém se ukázaly našim cestujícím wrata. Selifan počal na ně tlauci, a brzy skrze otewřenau branku wylezla jakási postawa zahalena w armjaku, a pán se sluhau uslyšel křaplawý ženský hlas: „ Kdo to tluče? kdo tu chodí? “ „ Cestující, matko, nech nás zde přes noc, “ prawil Čičikow. „ Widíme, jaký ostronohý “ – prawila bába – „ přijel w takowau dobu. Zde není žádná hospoda, zde bydlí poměštice! “ „ Co dělat, matko, když jsme zablaudili. Nemůžeme přece w takowém nečasu nocowat na stěpi. “ „ Ano je tma, oškliwá nepohoda, “ dodal Selifan. „ Mlč osle! “ prawil Čičikow. „ A kdo pak jste? “ ptala se bába. „ Šlechtic, matičko. “ Slowo šlechtic obměkčilo poněkud bábu. „ Počkejte, já řeknu paní “ a za dwě minuty již se wrátila s lucernau w ruce. Wrata se otewřela a swětlo se zatřpytilo i w druhém okně. Bryčka wjela na dwůr a zůstala stát wedle malého domu, který nelze bylo pro temnotu prohlédnaut. Jenom polowice byla oswětlena, na kteréžto se třpytila lauže. Dešť tlaukl hlasně na střechu a srčel do podstaweného sudu. Zatím se psi wynasnažowali wšemi možnými hlasy: jeden se zdwihnutau do wýšky hlawau pachtil se s nesmírnau pečliwostí tak průtažným štěkotem, jako by za to měl Bůh wí jaký plat, druhý pohafowal zostra, mezi nimi zwučel jako poštowní zwonec W Rusích každý poštowní wůz má při wozích zwonec na znamení. nekonečný diskant jakéhosi mladého štěněte, a wšechno konečně twrdil bas, snad nějakého wyslaužilce naděleného welkau psí podstatau, neboť chraptěl jako zpěwácký kontrabas, když je koncert w auplném rozběhu a tenory se stawí na špičky, chtějíce wytáhnaut nejwyšší notu, a wšechno ostatní skáče do wrchu a jenom on sám se zawrtanau do šátku bradau shýbá se a spauští až skoro na podlahu a odtud wypauští swůj hlas, kterýžto otřásá a hrčí okny. Již z pauhého psího štěkotu, sestaweného z takowých muzikantů, možná bylo saudit, že jest wesnička obstojná, ale zmoklý a wykřehlý náš hrdina nemyslil na nic než na postel. Sotwa se jen bryčka zastawila, již wyskočil ke dwéřům a zawráworal. Přede dwéře wyšla zase ženská mladší než předešlá, ale podobná této. – Čičikow hodil okem skrz okno: pokoj byl zawěšen starými strakatými čalauny, obrázky s jakýmisi ptáky mezi okny, starobylá malá zrcadla s tmawými rámci, za kterými bylo buď psaní, neb staré karty, nebo punčocha, na stěně hodiny s kwětnatým cifrákem.... jiného nemohl nic zpozorowat. On cítil, že mu oči lpí, jako by je někdo byl wymazal medem. Asi za minutku přišla domácí paní, ženština obstarožní w jakémsi nočním čepci, rychle oblečeném, s flanelem na krku, takowá matička z drobné šlechty, které naříkají na špatné aurody, na ztráty a nosíwají hlawu drobátko na stranu, zatím ale nasýpají po troškách penízků do strakatých pytlíčků, rozestawených leckde w šuplatech, do jednoho pytlíku sbírají samé ruble, do druhého půlrublíky, do třetího čtwrtáčky, ačkoli se na pohled zdá, že w šuplíku není nic než prádlo. Čičikow omlauwal se, že wytrhuje neočekáwaným příjezdem. „ Co škodí, co škodí! “ prawila paní. „ W jaký to nečas wás Pán Bůh přinesl! Toť je plískanice a bauře! po cestě by jste měli něčeho pojíst, ale je tuze pozdě a nemůže se již nic přistrojit. “ Řeč domácí paní byla přetržena neobyčejným syčením, tak že se host uleknul; zdálo se, jako by plný pokoj byl hadů, ale zdwihna oči wzhůru upokojil se, neb zpozorowal, že hodinám napadlo být. Za syčením následowal hned chřipot a konečně napnauce wšechnu sílu odbily dwě hodiny takowým zwukem, jakoby někdo tlaukl holí do roztlučeného hrnce, po čemž perpendikl opět počal tiše chodit na lewo a na prawo. Čičikow poděkowal paní, řka, že nic nepotřebuje, aby si nedělala žádné obtížnosti, že kromě postele ničeho nežádá, a zeptal se jenom, kam to přijel, a daleko-li odtud k poměštíku Sobakewiči, načež stařenka odpowěděla, že jak žiwa neslyšela takowé jméno a že takowý poměštik ani není nikde. „ Snad alespoň znáte Manilowa? “ prawil Čičikow. „ A kdo je to Manilow? “ „ Poměštík, matuško. “ „ Ne, newím o něm, takowý zde není! “ „ Kteří pak tu tedy jsau? “ „ Bobrow, Swinin, Kanapatěw, Charpanin, Trepakin, Plešakow. “ „ Jsau bohatí nebo nejsau? “ „ Ne, tatínku, bohati tuze nejsau. Některý má dwacet duší, některý třicet, a sto nemá žádný. “ Čičikow pozorowal, že zajel do pořádného zákautí. „ Jak daleko tedy jest alespoň do města? “ „ Bude asi 60 werst ( asi 9 mil ). Jak mi líto, že wám nemám co dát jíst; nechcete-li tatínku alespoň čáj? “ „ Děkuji matuško! Nic nežádám než postel. “ „ Owšem po takowé cestě jest zapotřebí odpočinaut si. Tuhle se uložte, tatínku, na tom diwaně. Hej Fetino! přines peřiny, podušky a plachty. Jaký to nečas na nás Bůh seslal: takowé hřmění.... měla jsem celau noc hořet swíčku před obrazem. Ach! milý strauškau, wždyť máš celá záda i boky pobláceny! kdež pak si se tak ráčil zadělat? “ „ Ještě chwála Bohu, že jsem se jen zadělal, musím za to děkowat, že jsem se celý nepotlaukl. “ „ Bože! jaké nehody! Nebylo by snad potřeba, něčím namazat záda? “ „ Děkuji, děkuji! Nečiňte si nepohodlí a nařiďte jen děwečce, aby mi usušila a wyčistila šaty! “ „ Slyšíš Fetino! wezmi tuhle jejich kaflan i se spodním, a napřed je prosuš u ohně, jako se děláwalo nebožtíku pánowi, a je wytři a wyklep hezaunko! “ „ Ano, sudaryňo! “ „ Nu tu máš postel hotowau “ – prawila paní. „ S Bohem, tatínku, přeju ti dobrau noc. Ale nepotřebuješ-li ještě něco? Snad jsi zwyklý, aby ti někdo na noc poškrábal patky. Můj nebožtík jinak nikdy neusnul. “ Ale host poděkowal se i za poškrábání na patách. Paní odešla a on hned spěchal swlékati se, odewzdáwaje Fetině swé mokré brnění jak swrchní tak i spodní, a Fetina přejíc též sama dobrau noc odnesla tento mokrý statek. Jsa již sám, pohleděl ne bez potěšení na swau postel, dosahující skoro až ke stropu, do které se ihned spustil, proboře se až na dno, při čem se peří po celém pokojí rozlítalo. Shasna swíčku, přikryl se a stočený jako preclík usnul hned. Probudil se ráno dosti pozdě. Slunce skrze okno mu swítilo zrowna do očí, a muchy, které wčera spaly pokojně na stěnách a na stropě, obrátily se nyní wšechny k němu, jedna mu sedla na ucho, druhá na pysk, třetí jakoby byla chtěla wlézt zrowna do oka, tu ale, která z neopatrnosti si sedla blízko k nosowé, dírce wtáhnul on chrápaje zrowna do nosu, pročež také kýchnul – okolnost, která jej probudila. Ohlídna se nyní po pokoji zpozorowal, že na obrázkách nebyli jen samí ptáci, mezi nimi wysela též podobizna Kutuzowa a jakýsi olejowými barwami wymalowaný stařeček s čerwenými wýložky na uniformě, jako se nosili za Pawla Petrowiče. Hodiny opět začaly wrčet a odbily deset; do dwéří pohleděl ženský obličej, ale zmizel hned, nebot Čičikow chtěje si lépe pohowit, docela wšechno se sebe byl složil. Obličej ten zdál se Čičikowu trochu powědomý. Počal si wzpomínat, kdo by to mohl být, a konečně se mu zdálo, že sama domácí paní. Oblekl si tedy košili: šaty již wysušené a wyčištěné ležely wedle něho. Oblečen již přistaupil k zrcadlu a kýchnul zase tak hlasitě, že krocan přiblížiwší se k oknu ( okno bylo welmi nízko při zemi ) zahudrowal mu honem cosi we swém podiwném jazyku, nepochybně „ ať slauží ke zdrawí “, načež mu Čičikow nadal oslů. Postawiw se u okna, počal si prohlížet wýhlídku: okno šlo skoro zrowna do kurníka, alespoň byl auzký dworek před ním welmi naplněn drůbeří a wšelikým domácím tworstwem. Morky a slepice byly bez počtu, mezi nimi procházel se kohaut rozměřenými kroky; swině i s rodinau též nechyběla, a rozhrabujíc hromadu smětí sežrala mimochodem kůře, a nepozorujíc to ani pokračowala dále chraupat kůru z turků. Tento malý dworek čili kurník ohražowal plot dřewěný a za ním se prostíraly obšírné zahrady se zelím, cibulí, brambory, mrkwí a ostatním hospodářským owocem. Na zahradě stály sem tam jabloně a jiné stromy, pokryté sítěmi proti strakám a wrabcům, kteřížto poslednější jako oblaka snášeli se semo tamo. Proto také stálo tam několik strašáků s roztaženými rukami; jeden měl na sobě čepec naší wlastní domácí paní. Za zahradami následowaly selské chalupy, wystawené jen neprawidelně, totiž beze wšech prawidelných ulic, ale dle pozorowání Čičikowa projewowaly dobrý staw obywatelů, neboť byly wšechny pořádné, střechy wšude nowé, žádné wrata nekácely se, a we kůlnách selských k němu obrácených spozorowal leckde nowý do zásoby wůz, někde i dwa. „ Ba má řádný statek, “ prawil a umínil si hned pohowořit s domácí paní a seznámiti se blíže. Prohlednul skrze škwiru těch dweří, kterými se kaukala, a widěl ji seděti za čájným stolkem, wstaupil tedy k ní s weselým a zdwořilým pohledem. „ Dobrý den, tatínku! No jak jste spali? “ prawila paní, pozdwihnauc se ze stolice. Byla oblečena lépe než wčera w tmawých šatech, a neměla také již noční čepec, ale na krku měla přece něco otočeno. „ Dobře! dobře! “ prawil Čičikow sedaje. „ A wy matuško? “ „ Špatně, tatínku. “ „ A proč? “ „ Nemám spaní. Celý kříž mne bolí a noha od kotníku až na horu mně píchá. “ „ To přejde, matuško. Na to se nesmí dbát? “ „ Dej Bože, aby přešlo. Mazala jsem se sádlem wepřowým a také terpetínem. A co poručíte k čájku? Tuhle flašce je rosolka! “ „ Nebude škodit, matuško, zawdáme si ji. “ Čtenář jak myslím již zpozorowal, že Čičikow mluwil s wětší swobodau než u Manilowa a že nedělal žádné okolky. Musí se říci, že u nás na Rusi, kdyby třeba w ničem nebyli ještě dohonili cizozemce, přece je daleko předhonili w umění zacházeti s lidmi. Ani nelze wypočísti wšechny tyto druhy a zwláštnosti. Francauz neb Němec se wěčně nedowtípí a nepochopí wšechny ty zwláštnosti a rozdíly; on bude skoro stejným hlasem a tím samým jazykem mluwit s milionářem a s překupníkem tabáku, ačkoli o wšem uwnitř dobře cítí jejich rozdíl. Ale u nás je jinak: n nás jsau mudrcowé, kteří budau s poměštíkem, majícím dwě stě duší ( poddaných ) zcela jinak mluwit, nežli s tím, který jich má tři sta; a s tím, který má tři sta, zase nebudau tak mluwit, jako s tím, který má pět set a s tím, který jich pět set má, ne tak, jako s tím, který má osm set, zkrátka, kdyby to šlo až do milionu, přece najdau wždy jiné spůsoby. Pomysleme si ku příkladu, žeby byl kancelář, ne u nás, nýbrž w třidewátém hosudárstwě, a w tom kanceláři pomysleme si že jest ředitel kanceláře. Prosím, račte se na něho podíwat, když on sedí u prostřed mezi swými podřízenými – wěru strachem se neosmělíte ani promluwit! hrdost a wznešenost a co wšechno ještě wyjadřuje jeho twář? zrowna jen wzít štětec a malowat: Prometheus, zrowna Prometheus! Hledí jak orel, chodí wážně, statečně. A ten samý orel, jak jen wyjde z pokoje a přibližuje se ke kabinetu swého předstaweného, pospíchá jako koroptwička s papíry pod paží, že bys ho ani nepoznal. We společnosti, kde jsau wšichni malého činu, zůstane Prometheus Prometheusem; jak mile se ale objewí někdo wyšší než on, stane se s ním přewrat takowý, jakowý by ani sám Ovid newymyslil: mucha, a ještě míň než mucha, zničil se jako zrnko písku. Wždyť to není pan Petr Iwanowič, řekl bys. Petr Iwanowič je wětší, a tento je nizaučký a suchý, tam ten mluwí hlasitě a nikdy se nesměje, a tento u wšech wšudy píská jako ptáče a ustawičně se směje. Přijdeš ale blíže, podíwáš se a wěru je to přece jen Petr Iwanowič. Aha! pomyslíš si... Awšak obraťme se k jednajícím osobám. Čičikow, jak jsme již widěli, umínil si nedělat žádné okolky, a proto wzal do ruky šálek čáje, nalil tam páleného a počal následující rozmluwu. ( Pokrač. )


24. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Také něco o svornosti!], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Také něco o swornosti! Přijde to wěru tak daleko – nedáme-li si pozor dobrý – že se budeme muset pro samau swornost ze starodáwného domowa swého, z Čech wystěhowat, a že budeme muset mocného cára ruského poprositi o kus země někde na Kawkáze, abychom tam české autočiště našli před pronásledující nás sworností w Čechách. „ Kdypak již přece bude někde we školách zaweden náš jazyk? " tážeme se w holubičí snášeliwosti, opírajíce se na stéblo c. kr. rownopráwnosti wšech národů. – " " Swornost, braši – odpowí se nám – nedělejte pro takowé maličkosti různice! " " – My se spokojíme, stydíme se a mlčíme. „ Kdypak ale u šlaka přece budau oprawdu umět auředníci napsat poctiwých několik řádků w češtině? – powzdechneme si po nějakém čase, zapomenuwše již, že nás poprwé tak lehce odbyli. " " Swornost, jen swornost! Kdyby nebylo toho štwaní, byli by blažené časy w zemi. Což pak nemáte nic důležitějšího w tomto welikém čase, než pořád to abecedárstwí? " – odpowí se nám trochu zhurta. – My se lekneme, opět se stydíme a mlčíme zase. „ Kdypak ale již u wšech wšudy šklaků přece alespoň ty Pražské Nowiny budau rowny německým, aby se již déle neděl ten nesmysl, že se ubohým ani slowo německy nerozumějícím lidem ještě k tomu za jejich wlastní peníze auředně tisknau ohlášení, kterým ani oni ani jejich sausedé nerozumějí? " osmělujeme se po uplynutí roku c. kr. rownopráwnosti opět si postěžowati. " " Zase již plodíte neswornost, zase již štwete národnost proti národnosti " " odpowí se nám zhurta, a my se již zase musíme polekati a oněměti. „ Kdypak nás přece pustíte do toho našeho diwadla w Praze, které my ze swých peněz wydržujeme pro waši sláwu a pohodlí; již je skoro 1 1/2 léta od zawedení c. k. rownopráwnosti a my posawad ještě čekáme s klobaukem w ruce přede dweřmi, až nás tam ti páni pustí. " – " " Swornost, mlčte; budete-li zticha, tedy wám za odměnu wystawíme prkenné diwadlo – za branau, abyste dělali komocí pro zdrawí. " " Tak to chodí ustawičně a my pořád posloucháme s pauhými laskominami, ale a prázdným žaludkem. Němečtí sedmašedesátníci prawí, abychom nedělali wládě nesnáze swými „ přepiatými “ žádostmi; němečtí radikalisté prawí, abychom byli sworni proti wládám; w tom ale se bratrsky srownáwají radikalisté i sedmašedesátnící, že nám ani o wlas uhnauti nechtějí, ačkoli jen žádáme, co nám náleží. W tomto ohledu jest wěru welmi zajímawé powšimnauti si chytrého spůsobu Němců i Maďarů, kterým oni nás Slowany umějí sobě we služebnosti udržowati. Podobá se to welmi onomu dwojnásobnému mlýnu we známé naší národní hře. S jedné strany stojí Košut a we jménu republiky, we jménu swobody wolá nás k sobě, abychom se k Maďarům přidali; wšechny Slowany, kteří s ním nedrží, nazýwá jen reakcionáře a služebníky kamarilly; slibuje při tom hory doly a wyhraje-li, budeme se dělit o to, co se wybojowalo: oni Maďaři jádro, nám Slowanům šlupky. S druhé strany zas starokonservativní Maďaři z wysoké šlechty sedí okolo knížete Windischgrätze, který proti Košutowi bojuje, a umějí si wěc tak nawlíknauti, že kdyby Košut prohrál, přece zas jen Maďaři z toho zisk míti budau, owšem we jménu swé oddanosti k císaři. – Blahoslawený člowěk, který umí z jedné huby studeně i teple dýchat! Zkrátka, oni si to zařídili tak, že když wyhraje Košut, budau panowat Maďaři, a když wyhrají Slowané, budau přece taky panowat Maďaři. To je ta wznešená politika. Němci zas s jedné strany jakožto sedmašedesátnici drží s wladau a pracují o to, aby wšechno po starodáwnu, to jest německé zůstalo; s druhé strany ale, jakožto republikáni a radikalisté lákaji nás těšínskými jablkami, jak dobře bychom se u nich mohli mít, kdyby jsme jim wytáhli kaštany z ohně, a dokazují nám, že není pro nás jiné spásy, než we spojení s německým radikalismem. Ať si pak to wypadne tak nebo tak, ať si wyhrají radikalisté neb wlády, o nás se již postarali, my na každý spůsob budeme jejich, buď we jménu swatého pokoje a zákonnitého pořádku, neb we jménu republiky německé. To jsem již kolikráte s bolestí na mysli rozwažowal, jak na nás wšude tenata nastrojena jsau, ať si jdeme w lewo neb w prawo – a není diwu, že se časem mimo wůle zmocní duše těžkomyslnost, když před očima jest onen nestejný boj, který náš ubohý národ již od sta - a od tisíceletí bojuje dílem s absolutními wladaři, dílem se záwistiwými nezasycenými sausedy. Jak to jde těžko, než se dostaneme o krok dále! O každau maličkost musíme několikrát bojowati, než jí dosáhneme, každau píď swé wlastní půdy musíme jako w ustawičné wálce wydobýwat. Weliké wěci nám nedají proto, že prý to nemůže být najednau, a malé nám nedají proto, že prý to ani za to nestojí! – Summa summarum, že nebudeme mít nic! Ať si tedy swými rozličnými manéwry obelstí kohokoli, my se nedáme nikdy mýliti, naše srdce zatwrzeno jest již proti jejich lstím, neboť již mnoho a dlauho je pozorujeme. Prawda a práwo musí míti konečně průchod, at si se schowáwají zač chtějí, wšak již je děrawý a průhledný ten jejich opotřebowaný štít „ swornosti "; my za ním widíme dobře a zřetelně jejich zištnost, nesprawedliwost a neustupnost. Swornost a mír je krásná wěc, přece ale prawí sám Ježíš Matth. X. 34: „ Nolite arbitrari quia pacem venerim mittere in terram; non veni pacem mittere sed gladium. "


21. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky, Titulek: [Dvě anekdoty], Autor: Havlíček, Karel
Havlíčkovo autorství je nejisté * – * Pokrok w Němcích. W Solothurnsku we Šwýcařích bylo we dwau wesnicích brzy po sobě pět koní poraženo, k nasolení, t. j. k jídlu. * – * Synáček: „ Nadělíš mi, tatínku, něco hezkého k swátku? “ Otec: „ Ano, milý synu! poněwadž jsi byl tak hodný, udělám ti také nějakau radost. " Syn: „ A! pěkně prosím, jakau? " Otec: „ Dám ti wytrhnaut wyžraný zub, který tě tak často bolíwá. "


4. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [poznámka], Autor: Havlíček, Karel
Takto nám píše pan J. K. Koderle z Líšné a nawrhuje konečně zřízení zwláštního časopisu, jenž by takowé počínání nehodné jednotliwců odhalowal a zwláště proti takowým spisům a časopisům wystupoval, kteří swobody tisku k hanebnostem a přepiatostem zneužíwají. My, shodujíce se hlawně s panem dopisowatelem, myslíme přece, že takowého zwláštního časopisu zapotřebí není. Čas sám nejlépe wyhubí podobné soběctwí a přemrštěnosti, a po malé době lid sám ze zkušenosti pozná, co oprawdu užitečné a co jest pauhý blesk. Přepiatosti ale samy sebe pohltí, tak že ani není zapotřebí, proti nim zwláště do boje táhnauti.


19. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [poznámka], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Jest známo, že se audowé studentského wýboru w auplném sezení před nedáwným časem na tom usnesli, obrátiti se na ministerstwo oswěty za příčinau toho, že akadem. senát a učitelstwo Pražských wysokých škol a techniky nechce rozuměti zásadě rownopráwnosti, wydáwajíc wšechny swé ohlášení w jazyku pauze německém. 616 Následkem toho obdržel akad. senát od ministerstwa rozkaz, by celau tuto záležitost blíže wypátral a o ni se wyjádřil. Pan rektor wys. škol předwolal p. L. Aulla, auda stud. wýboru, který tuto žádost wypracowal, aby se s ním stranu té žádosti zawedl protokol. P. Aull se odwolal na ony § §. oktrojowané ústawy a základních práw, které o práwu petičním jednají a které wšem národnostem stejná práwa w auřadech a školách zaručují, a spolu podotknul, že od března m. r. wšechny c. k. auřady, řídíce se dle cís. patentů, ohlášení swá wždy w obau jazycích zemských wydáwaly, wyjma akadem. senát a učitelstwo Pražských wys. škol a techniky. Na to se pan rektor wyjádřil, že akad. senát dle těchto příkladů nemůže se chowati proto, že posud w kanceláři akad. senátu a učitelstwa wys. škol a techniky nebylo tlumočníka přísežního, který by spisy, jenž se uweřejniti mají, w německém jazyku přicházející, do češtiny překládal, žeby se tedy akad. senátu aneb musel powoliti tlumočník, aneb žeby spisy od wyšších auřadů jemu k uweřejnění dodané do českého jazyka již přeložené k němu docházeti musely, pakli je akad. senát též w českém jazyku ohlásiti má. Že takowé jednání a smýšlení akademického senátu ještě k předpotopním náleží, widí každý sám. Wůbec doufáme, že brzy již přijde čas, kde budau wyhubeni čeští translatorowé, jakožto poslední památka starého utiskowání národního; francauský, anglický, arabský, turecký translator w Čechách to je w pořádku, ale český translator w Praze zdá se nám jako lampička w poledne. Kde má každý auředník ex officio umět česky, tam jest translator český hřích proti duchu swatému! –


6. březen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Wýstraha spisovatelským koketám., Autor: Havlíček, Karel
Wýstraha spisowatelským koketám. Wari – neroď krwí srdce psáti, Neboť by se mohlo snadně státi, Žeby jednou twoje jméno Maně stranou pohozeno, Dušičku twou beze žertu Zaprodalo w ruce — čertu. Kuba. Z ohledu poznamenání we wčerejších Kwětech, ať dovolí wážená Redakce Kwětů bychom ji počastowali šňupečkem sanspareil’u – pro zostřeni zraku. Prawí totiž, chtějíc nás jaksi proti swému spolupracowníku a jeho Wšehochuti zastáwati, ( ať se jen o nás nebojí, my se sami zastati umíme, když chceme! ) že článek, na který se tam naráží, nikoli není z péra pana Hawlíčka, nýbrž atd. Proto ale podáwáme ten šňupeček sanspareilu, aby wěděla wážená Redakcí Kwětů že ten článek, na který se naráží, pochází oprawdu z péra pana Hawlíčka. Naráží se totiž na poznomenáni od Redakce Wčely pod článkem „ Cypryán Robert " w čísl. 17. učiněné, a doufáme že wážená Redakce Kwětů dobře wí, že takowá poznamenání nemohou býti z “ Ausland’u “ přeložena! Ostatně snad nemyslí wážená naše soudružka, že ten článek o Robert’owi snad za swůj wydáwati chceme; byl nám podán co překlad, a neudali sme to proto, že nemáme w obyčeji při pouhých zpráwách wždy zbytečně prameny udáwati. Redakce.


24. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Cihla ve vnitřnostech]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nownky. * – * W Pešti našel se při sekcí we wnitřnostech jisté mrtwoly znamenitý kus cihly. Poněwadž se nepodobno zdálo, aby člowěk tak weliký kus polknauti mohl, přišel jistý mladý lékař na důmínku, že by se snad tento kus cihly teprw w žaludku byl sestawil z cihelního prášku, který prý obchodníci do papryky míchají?? * – * Ze času toho, když polští wěznowé z pewnosti Nisy tak podiwným spůsobem utíkali, dowídáme se nyní teprw welmi směšnau událost. Práwě w tu dobu cestowal jistý muž po Slézsku s opicemi, a nešťastnau náhodau uprchla mu jedna w čerweném fraku, a skryla se pro zatím w žitě. Tu se w nejblížší wsi rozhlásila spráwa o útěku čtyrech wěznů z Nisy a zároweň i ta, že w poli pozorowán jest člowěk; nepochybně jeden z nich. I hned weškerá wes ozbrojena pikamy a sochory wytáhla polem, lapiti onoho zločince. Opice polekaná počala w žitě do wýšky wyskakowati a wšechno křičelo: „ Tu je! Tu je! “ až se konečně z wýborného skákání přece opice poznala.


12. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o přednáškách docenta P. Grzybowského], Autor: Havlíček, Karel
– P. Grzybowski, docent mnemotechnicky začne dne 24. t. m. přednášeti o wšeobecné historií se zwláštním wzhledem na dějepis český w Klementínum w sále čís. 3.


22. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 19. září. Začátek půl 10. hodiny. President žádá, by se náwrhy učinily, od koho a jakým způsobem by se písemnosti sněmu do řečí ostatních národností překládati měly. Na to sděluje, že mu od maďarské deputace byla podána kreditiva, již ale wrátit musí, an jednací řád sněmu nedowoluje deputace přijímati. Sierakowski nawrhuje, by se tentokrát učinila wýminka, a jest od Borrosche podporowán, který náwrh tento odůwodňuje: Deputace mnoha zde nezastaupených národů naší weškeré wlasti klepá na bránu; jedna polowice říše klepá u druhé. Zástupcowé národů nebudau moci dáti konstitucí, která by práwa wšech národností hájila, neobrátí-li swůj zřetel na weškerau wlast. Jednací řád má být hrází jednoho národu proti druhému. Ministr dom. prawil: „ Politiku dělá nyní duch swěta, “ a jednací řád má být překážkau národu, který Mettrnichůw jednací řád zlomil. Pod deputací se newyrozumíwaly deputací internationální, deputací jednoho sněmu k druhému. Wálka zůří w příbuzné zemi, a my chceme čekat, až pochodeň swau mezi nás wrhne. ( Tleskot. ) Nechci smlauwat chyby Maďarů. Každý zná Taillerandůw příslowí: „ Jeť to wíc než prowinění, jeť to chyba. “ Prowinění se kují od rozumu, chyby pochází z letory. Sněm má přewzít prostřednictwí mezi sbratřenými národy, to bude prwní krok ku spojení wšech národů. Kdo srdce w těle máš, netrp 548 barbarstwí, které požehnanau zem do barbarstwí na staletí strhne! netrp, by laupežnické hordy práwa národů rušily. Hlasuj každý podlé wnuknutí swého srdce, nestaraje se o politickau porážku, která aspoň nikdy morální nebude. ( Tleskot. ) Feodorowicz nawrhuje, by se sestawila komisse k wyslechnutí maďarské deputace, kdyby Sierakowského náwrh projíti neměl. Dříwe wyjednáwali w čas wálky kabinety mezi sebau, nyní musí národowé auřad prostřednictwí na se wzíti. Newí se při počátku wálky, kde se ukončí. Neníť to deputace obce neb společnosti, nýbrž národu, pročež se musí wýminka učiniti. Nesmímeť ji propustiti, aniž bychom ji byli wyslechli. Brestl: Na jednací řád se nesmíme odwoláwat, neb tenkrát nikdo na deputací národu nemyslil. Již před 12 dny jsem žádal odůwodniti můj náwrh stranu sestawení komisse, která by poměr mezi Uhry a zde zastaupenými zeměmi wyšetřila; až posud se to nestalo. Zde wyjednáwáme s sobě rownými, tedy to i naše wážnost žádá. Mohlo by se namítnaut, že to wěc exekutivní moci; tomu není tak, neb císař rak. jest králem uherským, nemůže tedy sám s sebau wyjednáwat. Podlehne-li swoboda w Uhřích, padne i u nás. Brauner: Wěc ta má formální a materiální stránku. Formální se zakládá na jednacím řádu, ten musíme zachowat, pokud newíme, o jaké záležitosti se tu jedná. Ať se obrátí deputace písemně na sněm. Dříwe nemůžeme wyjednáwati, pokud nejsme dostatečně zpraweni. Bezpochyby přišla tato deputace w té samé záležitosti, co ona před několika dny. Sněm tu nemůže nic sestawiti, by welkau část Uher neurazil, neb boj w Uhřích je boj národností. Deputace tato pozůstáwá jen z Maďarů; Slowané, Němci a Walaši nejsau zastaupeni. Maďaři měli času dost, se s rakauskými národy sbratřit, ale neuznali to za prospěšné. Borrosch: Nikoliw bychom neurazili ostatní Uhry; neb kdyby dnes přišla deputace Horwatů, Walachů neb Slowáků, bude připuštěna. Genius Uher, genius míru, humanity a swobody posílá sem tuto deputací. Nechci komoru w exekutivní moc přeměniti, ale dobře wěda, diktatura přináší sebau diktátora, ale prostřednictwí musíme přijmauti. Nechci žádnau debattu, nýbrž co čest žádá, pohostinské přijmutí! Rieger: P. poslanec Prahy umí s welkau wýmluwností dokazowati, že se musíme jednacího řádu držeti, ale jen když to pro swau stranu za prospěšné uzná; jinak se hned odwoláwá na autonomii sněmu. Je to zástupců národu důstojno, ztráwiti zítra, co se dnes uzawřelo? Jak můžeme od lidu žádat, by on zákony zachowáwal. Má snad shromáždění s wyslanci cizého národu wyjednáwat? Uhři jsau cizí národ, neb se od nás odtrhli, a poslanec Prahy sám jednau prawil: „ Jedna část se odlaupla od weškeré wlasti, by co kometa swau wlastní dráhu nastaupila. “ Proč na to zapomíná. Uhry jsau samostatný stát; majíť wlastní ministeria, wlastní wyslance. Či snad přišla deputace, se přátelsky s námi spojit; náš sněm obeslat; druhé národnosti stejně opráwnit; díl státních dluhů přewzít; či snad sněm prostředníkem učinit? Nikoli. A kdyby sem i proto byla přišla, není sněm žádný diplomat. Proč bychom měli ministerium? Nezastáwá-li swau powinnost, tak ho zwrhněme! Proč na indirektní cestě swau nedůwěru projewowati? Komora musí tolik rozumu míti, by wěděla, co jí přináleží a co ne. Duch swěta prowolal tento boj, duch pokroku, který netrpí, by národ w otroctwí žil. Kdo to ale chceš, postaw se proti duchu swěta. Apellowalo se tu na srdce, já se ale odwoláwám na wáš rozum, pánowé! Palacký protestuje proti Borroschowi, který prwil, že genius humanity, swobody a oswěty sem maďarskau deputací poslal. Tím prohlásil ostatní národnosti za newolné a newzdělané. Práwě naopak tyto národowé powstali proti despotismu. Borrosch se chce bránit, president ho nenechá k slowu, poněwadž již dwakrát mluwil. Wiesenauer nawrhuje přechod k dennímu pořádku, poněwadž welká rozčilenost panuje. Borrosch žádá, hlasowati woláním jmen. ( Hluk. ) Goldmark počne cosi křičeti, president jej wolá k pořádku. Goldmark: I byťby se desetkrát k pořádku wolalo, já neposlechnu; zde se jedná o blaho monarchie. President: Koho wolám k pořádku, má si sednauti. Goldmark si nesedne, hluk se množí, sezení se na půl hodiny odročí. Po půl hodině béře Wiesenauer swůj náwrh nazpět. Brestl: Jednací řád není ještě definitiwně přijat. Uhry nejsau cizí zem, neb jsau pragmatickau sankcí spojeni s ostatní monarchií. Deputace tato nemůž´ se powažowat za deputací jedné strany, neb jsau na uherském sněmu wšickni národowé Uher mimo Horwatů a Slavonců zastaupeni. Nowý wolíčský zákon nečiní rozdíl mezi národnostmi. Že Slowané a Walaši byli potlačeni, nechce upírat, Němci wšak nikdy. To musím wyznati, ačkoliw z celé komory nejlépe německy smýšlím. Ukazuje na Bělo-Cèrkvu, kde se tak barbarsky s Němci nakládalo, nikoliw wšak ze strany Maďarů. Důstojnost komory to žádá, bychom deputací přijali; neb ctíme sebe tau ctí, kterau uherskému sněmu prokážem. Trojan se ptá ministerstwa, jaké kroky a s jakým prospěchem w uhersko-horwatských záležitostí učinilo. Je ale od presidenta w řeči zadržen, že interpellace nejsau na pořádku. Trojan myslí, že takowau otázkau se debatta nepřetrhne, poněwadž k wěci samé patří. Borrosch: Jednací řád se dle smyslu, ne dle mrtwých slow wykládá, obzwláště nyní, když se mají jako jindy štwaní zwěře, štwaní národu zrušit. Trojan mluwí dále: My Čechowé máme též privilegium, naše domácí záležitosti na domácím sněmu spořádati, a přec nás widíte we wašem středu. Chtějí-li Uhři nám swé přátelstwí ukázáti, nechť učiněji totéž, ne ale školy, úřady, chrámy Páně k zotročowání jejich užíwat. Goldmark: Mluwilo se tu k chladnému rozumu, tak že se mně sibirická zima zmocnila. Nechci objasňowati události w Běle-Cèrkwi, byloť by to příliš strašné, také nechci rozebírat, jsau-li do Uher přišlí Černohorci laupežnící, neb zdali jen z přátelstwí přišli, ale tolik jenom prawím, že bychom před 3 měsíci zajisté nebyli odmrštili, kdybychom byli pohromadě býwali. Chcete-li swobodě otewřít ulici, otewřte deputací dwéře. Claudi: Nazwalo se tu zločinem, že se národ k swému práwu hlásí a stejné opráwnění žádá. Co učinili posud Maďaři k tomuto konci. Nic! ani na papíře ne, který přece tak trpěliwý a zwláště w Uhřích tak trpěliwý býwal. Kdo moc má, ten wládne. Když potlačení národowé uherští moc mají se oswoboditi, proč by ji z rukau dali? Každý musí přáti, by wšickni národowé byli swobodni. Byli by Maďaři k nám přišli, kdyby nebyli museli? Když sem nepustíme náš lid, proč cizí. ( Sykot a tleskot. President napomíná galerie, by swau nelibost neprojewowaly. ) Löhner: Pane president, galerie tleskaly. President: Napomínám tedy galerie, by netleskaly. Löhner: Budu mluwit bez wší náružiwosti. Neptejte se, co uherská deputace žádá, wždyť to wíte. Já přísahám, že jsem zapomněl, kterému národu přináležím. Má-li náš sněm býti konstitující, a nejen takowý, který konstituci dělá, musí na wšecky okolnosti zřetel míti. Záležitosti zahraniční patří owšem ministerstwu, ale až tenkrát, když konstituce w žiwot wstaupila. Dříwe musíme wědět, mnoho-li z knížecích úmluw podržeti máme. Wždy jsem slyšel o weškeré wlasti mluwiti, a teď najednau slyším Uhry za cizozemsko prohlašowati. A přece tam cís. generálowé wálku wedau. Kdyby byly interpellace dowolené, tázal bych se, odkud Jelačić peníze bére. Ale interpallace nejsau dowolené. Není známo, žeby uherský král byl horwatskému wypowěděl wálku, a přece jejich wojska proti sobě táhnau. To je w dějinách swěta neslýchané. Naše powinnost je, tu wálku překazit, třebas jednací řád se tomu protiwil. Pánowé, historie nezná privátních práw, a až ona půjde přes nás k dennímu pořádku, pak je pozdě. – Mají-li Horwaté práwo, nemůže ho bán Jelačić na Drávě bránit, musí si jíti pro něj do Budína? Který ministr to zodpowídá? Pokawad nemáme centralisací, budau míti pořád národnosti swé armády. Já znám mnoho jmen pod Jelačićem slaužicích, které žádný slawský zwuk neprozrazují, jsauť němečtí wojáci. Jelačić chce buď Maďarům swobodu přinést nebo wzítí. Zakročte, neb k waší poctiwosti mají wíce důwěry, než ku kabinetům. Nůže, Sláwowé! zachowejte monarchii, když se wychlaubáte, že jen na wás spočíwá. – Z Turek se wolaji Sláwowé na pomoc, jest to křesťanská politika? Když zejtra přijdau Wlaši, že nechtějí s generály, nýbrž s wámi wyjednáwat, poukážete je na denní pořádek? Až Walachům bude bíti hodina wykaupení, až hrdinské Polsko přijde, budete je wolati k pořádku? – Wyslyšte ten šlechetný národ, až někdy půjde historie přes wás k dennímu pořádku, budete aspoň spokojeni, že jste swau powinnost wyplnili. Podlehnau-li Uhry, jsme wšickni w nebezpečenstwí nowého otroctwí. Hawelka: Mohli bychom též o ukrutnostech wyprawowati, o šibenicích atd. Rád bych wědel, kdy duch swěta w této deputací tělem učiněn jest. Chtějí-li se s námi srozumět, ať se obrátí na ministerium, náš legální orgán. Šuselka: Snad jest to nejdůležitější otázka, má-li Rakausko padnauti, aneb na autraty demokratické swobody udrženo býti. Když woláme nyní k dennímu pořádku, přál bych, by nám to historie též učinila. Co w Uhřích swobodě hrozí, je inhumanitau Maďarů prowoláno. Němci jsau tam potlačeni, neb se do Frankfurtu obraceli. Nicméně žádám, bychom deputací přijali a se přeswědčili, zda se snažení Horwatů neužíwá, a jak by se silné Rakausko utwořit nechalo. Doliak: Komora se nesmí w diplomatický kabinet obrátit. Předešlá deputace odešla s čerwenými péry. Teď chtí jenom ministerium obejíti. Chtějí-li se smířit, leží to w jejich moci. Zimmer: Starý absolutismus wždy národnosti proti sobě popauzel; ale tato plaziwá politika již zanikla. Předpustme je. Neuwall: Od března to nejsau ti Uhři, kteří wolali: „ Moriamur pro rege nostro. “ Nepřicházejíť co přátelé Rakauska, s jehož nepřátely se milkowali. Napřed poslali do Frankfurtu a nyní teprw do Wídně. Nedáwno prawili, že kdyby Rakausko wedlo wálku s Němci, že budau proti Rakausku státi. We Francauzích si ustanowili swého wyslance. Bez Rakauska padnau pod knutu. Ať se wyjádří w adresse neb státním spisu. Violand se odwoláwá na to, že deputowaní z Wídně byli do uherské komory připuštěny. Helfert: Praweno, že polowic monarchie tluče na dwéře. Tomu není tak, chybějíť Horwati a Slavonci. Deputace tato wychází jen od jedné strany, přijmem-li ji, prohlásíme se pro tuto stranu. Poukazowáno na pohostinstwo, zde ale mohau jenom sedět, kteří maji práwo k tomu. Chtějí-lí místo mezi námi zaujíti, jsem prwní, který je s otewřenau náručí přijme. Pillersdorf powažuje Uhry za díl monarchie, že jsau w osobě monarchy s námi spojeni, ale že nemá uherský sněm to práwo, deputace sem wysílati. Bez powolení císaře že nemůže býti deputace přijata. Goldmark: Kdo moc má, prý wládne. To se prawí w Rusku také. Jsau to cizinci, kteří w Italii s námi swau krew proléwají? Kteří s námi wolali: „ Moriamur pro rege nostro, “ jsau to cizinci? Jednáme co zástupníci národů. Dilewski: Ministerstwo je komisse sněmu, budiž mu tedy ta wěc ponechána. Jsme-li ale proti této komissí, tedy ustanowme jinau, tedy nowé ministerium. Nechť předloží Maďaři swá přání w státním spisu a ministerstwo swé korrespondence, pak oboje porownáme. Já widím, že je to krok proti ministerstwu. Polaczek mluwí pro přijmutí deputace. Jonák: Uhři se odtrhli, musejí se tedy za cizau zem powažowati! Nám Čechům se předhazuje copařstwí, a přece my to byli, kteří se proti wojenské despotii zpauzeli. Chtějí Uhři s námi se spřáteliti, tedy buďme na pozoru, když nejwíc we Wídni „ eljen “ wolali, tenkrát se odtrhli. Chtějí-li se spojit, ať se obrátí na ministerstwo. Wessenberg prawí, že již wšecky kroky se staly, které by byly k nějakému zprostředkowání wedly, že ale až posud žádnau odpowěď od uherského ministerstwa neobdržel. Na to wystaupí Bach na tribunu a prawí, že na notu uherského ministerstwa: 1 ) zda uznáwá pragmatickau sankcí za základní zákon, 2 ) zda chce w horwatské záležitosti odhodlaně zakročit, na prwní otázku s „ ano “ odpowědělo, na druhau že stejné opráwnění wwšech národností za zásadu prohlásilo. Na to že nedostalo žádnau odpowěď, a tudy že swé náhledy do státního spisu položilo, který císaři pánu doručen byl. Začíná s historickým úwodem, že se nedá určit, jakého podílu měli Maďaři a jakého Horwati na wítězstwích. Uherské min. že zaujalo pro Rakausko nebezpečné postawení, žádáním wojska z Italie nazpět, pak swým wyjádřením k Frankfurtu, finančními operacemi, wojenskau přísahau. Auplné odtržení že bylo proti 549 wůli wětší části obywatelstwa, že tím Rakausko sesláblo a tudy opět přání pro spojení zbudilo. Concessí Uhrům w březnu učiněné, že se musí zjinačit, a pragmatickau sankci w harmonii uwésti. Löhner žádá, by se tento státní spis dal tisku. Pak děkuje ministerstwu, že swé náhledy projewilo, že aspoň se wí, na čem jsme. Ministerium že sankcí pragmatickau ani newyswětlilo, jako by to něco tak powědomého bylo. Pragmatická sankce je prý řada sankcí čili statkářských úmluw. Nowé wymoženosti nemají platit naproti starému, plesniwému pergamenu. Prawí se, že se přípowědi uherské deputací musí zjinačit; pánowé, naše deputace 15. máje byla silnější než uherská! a snad i naše wymoženosti se musí zjinačit. Jest mi welmi milo, že znám morálku našeho ministerstwa. Budeme-li míti dwa sněmy a jedno ministerium, pak máme nezodpowědné ministry. Hleďme tedy, by wšickni zástupcowé se dostali do jedné komory, aneb pojďme domů. Tak to bylo již za starých časů, jeden sněm powolil wojsko, by král mohl druhý potlačit. Jelačić má 160.000 wojska, a kterému ministerstwu je zodpowědný? Není-li nikdo zodpowědný, pak nebude naše konstituce tak dlauho trwati jako pragmatická sankcí, nepřečká ani nás. Claudi: Porownáme-li woj Jelačićůw s jiným rakauským, naleznem welký rozdíl; jsauť to národowé, kteří okusili teprw owoce swobody, a nenechají si ji tak hned wzít. Teď je čas, teď mají uherští Sláwowé moc, si swobodu dobýt; mohl by snadno přijíti čas, kde by bylo již pozdě. Máme je snad zdržowati, bychom mohli Maďarům kompliment učiniti? Laszer: Nechci wstaupiti do šachet politické maudrosti, ani se za nejlepšího Němce prohlásiti, ale tolik wím, že nepřišla deputace tato k nám, nás swého přátelstwí ubezpečiti. Saská deputace neobdržela přístup. Pan Borrosch již zapomněl, že sám prawil, že sněm není žádná exekutivní moc. Rieger: Jednací řád je zákon a liší se jen tím, že není od císaře potwrzen. To by mělo tím wíce ty pány, kteří žádnau císařskau sankcí nechtí, pohnauti, jednací řád zachowáwati. Máme-li wyslanstwí přijímati, k čemu tedy máme ministry? A proč máme pány Maďary přijmauti, snad bychom jejich stkwostný oblek a krásný waus mohli obdiwowati? ( Sykot. ) Nejsem pro platonickau lásku w politice, nýbrž pro křesťanskau lásku, která se na skutkách zakládá. Wyslechnem jednu, musíme i druhau stranu slyšet. Ale Slowáci a Němci w Zipsu, i kdyby chtěli, nemohau přijíti. Neb jak we Wídni pomoc hledali, byli za rebelly prohlášeni, a teď se jim tam postawily šibenice. Jak humanita maďarská s Němci nakládá, powí nám akademikowé Šťáwničtí. Že jsau Slowané uherští laupežnické hordy, to není prawda, oni dobýwají swobodu, a Jelačić nebude čekati, až Košut, když ne z pekla, aspoň od Diamantidiho peníze si dobude a k Záhřebu potáhne. Neumann: Nechci se za toho nejlepšího Němce prohlásit, ale wím dobře, že byli Němci w Uhřích potlačeni, neb starší mužowé byli nuceni w cizí řeči auřadowati. Lituji, že p. poslanec ze Žatče přítomen není. ( Pan Löhner si sedl na lawici ministrů, a tudy jej řečník hned nezpozorowal. ) Pan poslanec ze Žatče, který už nyní na ministerské lawici sedí a wšecky parlamentární obyčeje důkladně zná, které sám, a tedy přewýborně parlamentární nüzanc nazýwá, zapomněl prý, jakému národu přináleží; já ale prawím, že ztratil zcela pamět, neb se newí již na Košutowo řeči upamatowati, které wždy plno přátelstwí k Rakausku byly. Powěstné „ Moriamur “ newolali Maďaři sami; že těch 12.000 mužů z Italie domů nepowolali, bude asi ta příčina, žeby se s nimi 30.000 Horwatů nawrátilo. Jakkoli wýmluwnost wysl. ze Žatče welmi si wážím a každau jeho řeč obdiwuji, přec bych nechtěl tu wlastnost míti, tak historii pojímati jako on, který pragmatickau sankcí jen za zprachniwělý pergamen powažuje. Před Jelačićem netřeba nám se báti, on bojuje pro sprawedliwau wěc. Až pragmatická sankcí bude sankcí národů, budau w nejkrásnějším míru žíti. W 8 hodin wečer bylo konečně 186 hlasy proti 100 uzawřeno, že Maďaři předpuštěni býti nesmí, nýbrž swé přání písemně presidentowi odewzdati mohau. Wětší část intelligentních Poláků, pamětliwa příslowí: „ Polák a Weger jsau dwa bratranky “, hlasowala pro Maďary. W půl noci udělali někteří ctitelowě Maďarů deputací průwod se smolnicemi, snad to byl umrlčí průwod Maďarstwa.


3. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Fraktura, latina a kurent.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Od Brněnské welebné a wysoce důstojné konsistoře přišlo nařízení, aby se we školách dítky neučily již w krásopisu tak zwanému frakturnímu a kancelářskému písmu, nýbrž jenom latině a kurentu, a zároweň P. T. p. děkanowé ( wikáři ) oznámiti měli do konsistoře, w kterých školách se již nařízení toto zachowáwá. – Zajisté welmi užitečné nařízení, powážímeli, jak mnoho času se i w našich wenkowských školách posud takowým hrawým a nepotřebným krásopsaním maří, kdežto by se wíce na to dbáti mělo, aby žáci jedno neb dwoje písmo zběžně a čistě psáti uměli, aby pak oprawdu w žiwotě písemnosti sobě sestawiti mohli, a ne jen ten chlaubný předpis ke zkaušce.


7. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm dne 4. října. Náwrh fin. wýboru: Powoliti direktní a indirektní daně na půl leta. Schneider ze Slezka: K udržení pořádku w státu třeba nám peněz; my nepůjdem pro ně ani do nebe aniž je kletbau na pekle newynutíme, ani ze země wydupáme, nám je dá lid náš. Přál bych, by příraz ke gruntowní dani, we Slezku pod jménem status officii známý, přestal. Ne židé jen platí z wíry; také protestanti, a sice daň welmi obtížnau, poněwadž libowolností ukládanau, totiž katolickému duchowenstwu. Místo daně z kapitálů chce daň z lichwy, by, kteří neznají než blaženost braní, uwykli také na blaženost dáwání. Bek Antonín: Kdo zde marné slowo promluwí, propadá odpowědnosti před národem. Národ se dlauho dosti w trpěliwosti cwičil; uposlechněme radu, již jeden publicista dáwá knížatům: „ Národowé, mějte strpení s wašimi knížaty, wy knížata wšak nezneužíwejte trpěliwost swých národů. “ Gruntowní daň se zakládá na katastru; 601 auřadníci katastrální, ač dobře placení, se přece necháwají pohostinstwím porušowati. Žádá, by w Čechách se daň místo měsíčně, čtwrtletně odwáděla. Sierakowski činí nejméně půl kopy náwrhů, w kterém oddílu a mnoho-li by se mělo uhospodařiti. Při swé horaucí lásce k Slowanům nemůže zapomenauti na Jelačiće, proč wede wálku? proč nezůstal w Horwatsku? chce snad Maďary slawizowat? ( Náramný sykot. Sierakowski jest do nebe wolající příklad newzdělaného, na duchu obmezeného polského šlechtice, jenž se ničemu nowému nenaučil a nic starého nezapomněl. ) Borrosch: Wláda nesmí stát rozdrobiti, ale také my ne, což by se ale jistě stalo, kdybychom potřebné prostředky nepowolili. Saustawu daní budeme museti zcela přetwořiti, ale teď není ještě čas; člowěk jest otrok náwyku, raděj nese staré břemeno, než by se podrobil nowé dani, je-li s dosti nepatrnau nepohodlností spojená. A pak nesmíme lid nawyknauti na domněnku, že swoboda nic nestojí. Swoboda stojí tuze mnoho; pohlédněme na Ameriku, co jedna wolná obec stojí; při welkých daních, které dostáwá, prodáwá neustále pole, by se wydaje zaprawily. Náš stát již není takowé eldorádo, by ještě pole mohl prodáwati. Daně myslím jen na půl léta powoliti, neb do té doby budeme s ústawau hotowi a přikročíme k uspořádání saustawy daní. Dylewski činí předházky fin. m., že on jediný žádné oprawy nezawedl. Krauss: Je mi líto, že pán o tom newí; snížil jsem cla, cenu soli atd. Ostatně je welmi těžko finanční provisoria zawáděti. Šuselka: Löhner mi předhazowal, že mé smýšlení bylo pewné, jak mile ale slunce wyšlo, že změklo. Myslí-li, že mně slunce wyšlo, tedy se proti tomu ohražuji. Sám prawil, že snad brzo w této jízdárně se budau jiné koně proháněti, než pegasus swobody je. Uznal tedy, že se bauře nad námi snáší; jestli mé smejšlení měkké, tedy to následkem chmúr, nikoliw slunce. Žádá, by se začalo spořiti u dworního státu, diplomatického sboru atd., zato se ale slewilo na potrawní dani. Kraus: W celku se již asi 2 mil. uspořily. Sadil žádá zrušení fiktitium. Pokud byli průmyslnící možní, byla tato daň w pořádku, nyní ale sotwa ze 100 mistrů může jich 10 od swého řemesla žíti. Löhner žádá o práwo, při jednotlíwých náwrzích žádati hlasowáním jmén. Nawrhowatelé odůwodňují swé náwrhy: Borkowski: By se zrušila daň potrawní zcela a na místo ní se zawedla daň z kapitálů státních wěřitelů. Umlauft: Zrušení lotta. Popiel: Wyzdwižení potrawní daně na nejpotřebnější potrawu. Goldmark: Snížení solní ceny. Než se počalo hlasowati, byli překladatelé jmenowáni; pro rusínskau a polskau řeč Szaszkiewicz, pro českau Ant. Bek, pro wlaskau Prato. Z náwrhů byly přijaty: 1. Laszrůw, by se wšecky náwrhy, oprawu financí za předmět mající, fin. wýboru odewzdaly. 2. Braunerůw, by se čestní, mostowní a wodní mýta na celý rok powolila. 3. Onen wýboru, by se direktní a indirektní daně na půl roku powolily. 4. Plačkůw, by fiktitium zrušeno bylo. Pro neslušné chowání poslance Goldmarka, neuposlechnuwšího hlasu presidentowa, wolajícího k pořádku, nastalo bauření w komoře, tak že sezení na půl hodiny odročeno bylo. Borroschůw náwrh, domestikální fond prohlásiti za zemský a jej říšskému sněmu podrobiti, nalezl mnoho odpůrců. Neboť p. Borrosch co zůřiwý centralista chtěl tímto náwrhem chytře zrušiti samostatnost jednotliwých zemí. Dylewski powažuje býwalé stawy w Haliči za společnost, jíž domeslikální fond přináleží. Associace se má podporowati a ne její jmění konfiskowati. Borrosch: Stawowé byli representanti země a dom. fond pro zemské wýlohy určen. Má-li býti privátním jměním, musí dříwe nároky práwně dokázány býti. Hain, Lubomierski, Klaudi a Trojan jsau proti, žeby se tím teď již centralisace wyřkla, což při pracowání konstituce na čase bude. Rieger: Borrosch hodil do shromáždění náwrh, který dáwno ještě zralý není. Při wší jeho wšeznalosti nebude w stawu nám domestikální fond definowati. S domestikálním fondem smí jen zemský sněm nakládati. Borrosch wywrací námítky a prawí: Myslím-li Rakausko centralisowané, nemyslím si ho jako Francii. Místo zemských sněmů myslím krajowé kongregace (!! ). Žádalo se hlasowání zejména a napřed se náwrh p. Borrosche jazykem českým, polským, rusínským a wlaským ohlásil, načež nesmírně propadl, totiž 203 hlasy proti a jen 54 pro něj. Tím také rozhodnuta jest centralisace a foederace. Braunerůw náwrh, přirážku pro domestikální fond zrušiti, byl přijat, jakož i Kaučićůw, přirážku ke gruntowní dani nezwýšiti. Druhý díl Borroschowa náwrhu, by stawowský wýbor prohlášen byl za ústroj sprawowní a aučtowní, a uzawření říš. sněmu, jakož i w pochybnosti stojícího zemského sněmu podléhal, byl tak krásně stylisowán, že když president jej 4krát četl, nikdo newěděl, co jím říci chce, nawzdor tomu, že Borrosch dokládal, že jasněji stylisowán býti nemůže. Ze wšech stran bylo slyšeti: ať se přeloží do ruštiny, do polštiny, do wlaštiny, do češtiny, ba byly i hlasy, aby se do němčiny přeložil, proti čemu ale p. Borrosch hrdinsky se opíral. Ostatně ale tento náwrh jak náleží propadl. Sezení tohoto dne, trwající od 9 ráno až přes 8 wečír, bylo také znamenité pro nás tím, že zawzněly jazyky slowanské z řečnice říšského sněmu. Bylo to radostné okamžení, když se w jazyku českém, polském i rusínském wykládaly náwrhy, a když dwa deputowaní rolníci powstali řkauce: Pane president! ať zde má i čeština místo. Jen p. Borrosch protestowal, když někteří čeští a polští deputowaní počali nahlas po polsku jednati s překladatelem strany určitosti překladu, a odwoláwal se na to, že tomu on p. Borrosch nerozumí, že se zde jinak než německy rokowati nesmí, ale jeho přepiatý hlas byl hlas wolajícího na paušti.


6. březen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [Báseň], Titulek: Divadelní herec, Autor: Havlíček, Karel
Diwadelní herec. Smutná elegie z našich času. Český herec na jewišti Hotowý jest pán, Napowěda tajný rada W boudě má swůj stán. Český herec na jewišti Hotowý jest pán, Newyrowná se mu w moci Ani perský chán. Proti nepřítelům w žertu Břitký tasí meč, W skutku wšak, a bez milosti Naši trýzní řeč. Werše láme, slowy míchá Co falešný hráč, Čistomluwa s dobropisem Smutný wede pláč. Jazykem si zákon píše. Řeč mu otrokem, Na mluwnici, na wejřečnost Žene outokem. Národnost, duch řeči české, Sloh a mluwnice Španihelské jeho wtipu Jsou to wesnice. 75 Pomni herče, pomni že tě Naše žiwí zem, Pusť tu pýchu mimo sebe Učitele wem: Učitele, jenž by tebe Česky naučil, Bys tu milou materčinu Již tak nemučil. Ten ti na twůj chromý jazyk Předepíše mast: Pak se k tobě wlasti synu, Twá přihlásí wlast. H.


30. červen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Labyrint Slávy od J. Erazima Wocela, Autor: Havlíček, Karel
Labyrint Sláwy od J. Erazima Wocela. ( Dokončení. ) W podaném rozwrhu celé básně widíme zároweň nejwělší zásluhu básníkowu, tendenci wznešenau, wěčně prawdiwau, pokud swět swětem a lidi lidmi budau. Zdrawá, pružná filosofie prowíwá celý tento Labyrint, který práwě tam se končí, kde začal t. j. wlastenectwím, citem mužsko-občanským, jenom že ku konci zkaušeným, čištěným ohněm utrpení a zkušenosti a prawé lásky. Jakožto zuřiwý kališník ( tedy s duchem občanským, aspoň stranně-občanským ) nastaupí Jan dráhu swau, a jako Čech wzdělaný, nestranný Čech končí ji před očima našima. Přechod ten motivuje p. W. welmi zřetelně a důsledně, widíme zrowna určitě jednostrannost škodnau z duše Janowy mizeti a zahosťowati se w ní wytřelejší, wšeobecnější, platnější a prawdiwější smýšlení. Jakau práwě formau se p. W. zalíbilo wýsledků těchto na Janowi docíliti, totiž skrze Duchamora, zlého ducha, jest wěc úplně nahodilá. Já alespoň saudím, že by se zde též to i bez Duchamora wšechno práwě tak prowésti dalo, w dramatické formě. Role, jakau Duchamor w tomto Labyrintu hraje, není bez toho obligatně satanská, a přeswědčen jsem, že jest a bylo mnoho lidí na swětě dábelštěji smýšlejících nežli náš Duchamor, který jest dle celého určení swého w tomto Labyrintu, abychom tak řekli, „ dobrý ďábel. “ Wyšší nadčlowěcká inteligence a moc, kterau Duchamor od básníka nadán jest, dala by se zas jinák nahraditi ku př. fantasií, uwedením jiných několika osob, wědeckým hlaubáním Janowým atd. Druhá rowněž wznešená, prawdiwá a krásná myšlénka jest ta, že se lásce čisté připisuje nejwětší moc i z pekla wybawowati, a chorého ducha uzdrawiti, jako to zde s láskáu Ludmilinau k Janowi zjewně a s láskau Janowau k matce swé skrytěji prowedeno jest. Láska jest wůbec prawda, která člowěka prowází i tenkrát, kdyby úplně propadl w zmar; když Boha, wíru, wědu, silu činnosti, důwěru w sebe samého ztratí, není ještě wšechno ztraceno, pakli že zachowal w duši swé jenom jiskru lásky, ta jej dowede nad zaufalost powznésti, a k wšelikým ostatním welikým a krásným ideám co kajícího hříšníka nazpět obrátili. Weliký, božský tento axiom wtělil také p. W. do swé básně. – Celý charakter Janůw jest ostatně cistě lidský, widíme člowěka klesajícího před našima očima, widíme jej se zlomenými silami, ale dočkáme se i zotawení jeho, a úplného wítězstwí. Ludmilu již nakreslil básník mnohem andělštěji, dušewněji, nadlidštěji: „ Ejhle, widím nebe otewřené! Tamto swatém na nebesku Osloněna září zlatých blesků Jitka stojí – slze tam prolíwá Prosíc abych syna hájila atd. Těmito slowy již nastupuje Ludmila úřad jakýsi anjela 207 strážce, tedy nadlidský a ideální, a tak ji potom básník skrze celé pásmo dějů prowedl. Ačkoli máme raději lidi lidmi než anjeli práwě proto že se i sám Bůh tak chtíti zdá, přece se ještě lépe pro ženské hodí sentimentální anjelstwí, než pro mužské, a tedy je i Ludmile prominauti můžeme. O Duchamoru již svrchu praveno. Z menších charakterů nejmistrněji proveden jest zuřivý kališník kněz Martin, rázná, pewná, skalnatá powahá, jakých jisté bylo wíce w táboře kališnickém. Welmi umělecky použil náš básník tohoto charakteru ( který bychom nazwali zkrystalisowaného Jana, jak byl na počátku ), aby na něm později ukázal konstrast mezi bývalým a potomnějším smýšlením Janovým. Mnohem šíře bychom se rozepsáti museli přes hranice nám w časopise tomto určené, kdybychom i jednotliwé krásy celého díla projiti a wýtečného našeho básníka po celé osnově díla jeho provázeti chtěli. Welmi krásné popisy střídají se téměř list za listem, a mnohé jednotlivé episody by i wyňaty z celku dějin samostatný krásný celek twořily. W prwním oddělení nás celé II a III. číslo ( w Hradci Králowé ) zrowna stawí mezi kališníky, jako bychom s nimi společně oštěpy a palcáty w rukau drželi, tak živě líčí nám je tam básník: „ My co oběť pro kalich jsme padli Bychom w smrti wěkůwěčně žili, Krwí slávu českau pokropili, Aby wěnce její neupadly. “ Každý z těchto hrdinských mužů zasluhuje básníkovo epitheton: „ Jehož mysl pewná jako skála Proti wšechněm protivníkům stála. Se šťastným humorem zas, ironií proloženým, popisuje nám mistry w koleji ( IX. ) „ mlátící práznau slámu “ zvláště žwatlawost dryáčnickau prwního mistra a pak hádku jejich wespolek i s Duchamorem. W čísle X. přimisuje se i satyra, pokud zhýralí žáci sami pohromadě jsau, a tato část Xho čísla jest pracowána s wýborným studium saučasných mrawů. W druhé však polowici děje se knězi Martinu patrná křiwda od básníka, že jej mezi takowauto plewu uwádí, a tak s ní míchá. Bylo nám při čtění welice líto starého hrdiny, který zde po mnohých cestných zásluhách na bojišti, najednau s takowau luzau obcovati a rownau mírau s ní odbýván býti musí. Prawda „ tu lebku, kterau palcáty otužily “ jak sám p. W. prawí, neměl zneuctíwati Haukal džbánkem, a Duchamor swau kejkliřskau jiskrau. Za to wšak scena, w které widíme Jana s Ludmilau, nad hrobem matky nahrazuje nám podařeností swau a krásau mnohonásobně předešlau nelibost: „ Ještě jenom tento kwět Ruka moje z hrobu utrhne … ( k Duch. ) Teď jsem twůj – a nechť již lásky swět Na wěky mě z lůna wywrhne. “ Krásný též a básnicky oprawdivý jest přechod Janůw od zmalátnělosti úplné k nějaké pružnosti, když počíná čísti Štítného a žádá od Duchamora, aby mu okázal předešlost národu slowanských. „ Teď chci silau draze wykaupenau Základ cizí bláhy položiti, Rukau, nechť i z kletby podrcenau, Na ten základ památku swau wrýti. “ „ Před pěti sty lety “ XV. jest wýborná episoda we formě a w duchu napodobněném dle rukopisu Kralodworského, a platně zde můžeme o p. W. říci jeho vlastní slova na str. 124: W duši se ti život zhaslý vryl, An jsi v dávnověkých bájí switu S národem svým cítil, trpěl, žil. “ W druhém oddělení nám předstawuje opět řadu překrásných, nejwíce bojownických episod: mořskau bitvu na Baltu Sláwa těm, jenž pro národ swůj padli, Radegost je na wěcnosti wítá, Žíwa do wěnce jim hwězdy wplítá, Aby jména jejich neuwadly. “ Až pak konečně po wšech bojích strastných: Zmizelo wše, Baltické jen wlny Zachowaly hlas a pohled starý, Dáwnau píseň hučí Sláwské moře, Píseň, w nížto podnes ukrýwá se Starých wěků newýslowné hoře. “ Jedna z nejzdařilejších částí díla celého ale jest píseň na straně 158–9, citlivá, zbožná elegie nad odnárodnělými Slovany na Sale „ Za každého Slovanského muže Strom vyroste w této krajině, Za Slowanskau děwu něžná růže Dýchat bude w Sláwské krajině. “ Tyto řádky budau zajisté každému dlauho w paměti zazníwati. Malau nedůslednost historickau w Polsku, že se nucení uniatské již před vynalezení tisku klade, rádi odpustíme k wůli prawdě básnické celku. Episodu srbskau o Balkanu zapěl nám p. W. také formau a duchem srbských bohatýrských písní, a jak nahlížíme welmi slastně napodobněným. Duch a forma welkoruských národních písní w episodě „ Moskwa “ již méně štastně jest napodobněn. Konec básně wyznamenán jest bohatstwím a rychlostí dějů, z kterých jeden druhý stíhá, a zanímawost dodáwá. Co se ostatně jazyka, formy weršů, plynnosti, rozmanitosti a podobných básnicko-stylistických wlastností dotýče, wyznáwáme rádi, že p. W. již wysokého stupně dosáhnul, a krásnau příležitost podal přiučiti se od něho formě zdařilé. A tak se, děkujíce našemu básníkowi za takowé znamenité obohacení našeho pokladu básnického, od jeho Labyrintu laučíme, přiznávajíce mu zaslaužené místo mezi nejznamenitějšími plody naší lieratury.


14. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Stanovisko poslanců Palackého a Pinkase], Autor: Havlíček, Karel
– Z nejlepšího pramene můžeme ujistiti, že naši poslancowé Palacký a Pinkas na opětný dotaz zdejšího p. vicepresidenta w ten smysl se wyjádřili, že nechtí mit dokonce žádného účastenstwí při ministerských poradách strany zřízení zemského.