30. listopad 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Kočárek (Pokračování), Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Kočárek. ( Pokračowání. ) Kromě něho bylo u generálského oběda několik jiných šlechticů, ale ti nestojí za řeč. Ostatní byli samí důstojníci od téhož pluku i dwa stabs-oficíři: plukowník a dosti tučný major. Sám general byl weliký a tlustý, jinák ale dobrý předstawený, jak říkali o něm důstojníci. Mluwil dosti hlubokým, důstojným basem. Oběd byl neobyčejný a dokazowal, že kuchař od wčerejška nic nejedl a čtyři wojáci s noži w rukau pracowali celau noc pomáhajíce mu dělati frikasé a želé. Neskončenost láhwic dlauhých a krátkých, překrásný letní den, okna otewřená, talíře s ledem na stole, roztřepané předkošilky pánů w rozhalených fracích, rozmluwy přes kříž, zahlušené generálským hlasem, a zalíwané šampaňským — to wšechno se hodilo k sobě. Po obědě wšichni wstali s příjemnau obtížeností žaludků, a zapáliwše si dýmky s dlauhými i krátkými trubkami, wyšli se šálky káwy w rukau přede dwéře. „ Wida, teď se můžeme na ni podíwat — prawil generál — „ buď tak dobrý můj nejmilejší “ doložil, obraceje se k adjutantu swému, obratnému mladíku příjemného wzezření: „ poruč aby sem přiwedli hnědau kobylu! Můžete se pak přeswědčit. “ Tu generál natáhl s dýmky a wypustil kauř: „ není ještě jak náleží wyčištěna; proklaté městečko, ani zde není pořádné maštale. Kůň je puf! puf! welmi hezký! “ „ „ A dáwno Waše Prewoschoditělstwo! puf! puf! ráčíte ji mít? “ “ prawil Čertokucký. „ Puf! puf! puf! pu... puf! ne tak dáwno; teprw jenom dwě léta, co jsem ji wzal z hřebince. “ „ A ráčili jste ji obdržet již objezdněnau aneb jste ji teprwa zde ráčil objezdit? “ „ Puf, puf, pu, pu, pu,.. u.. u... f, zde “ wyřkna toto zmizel celý generál w kauři. Zatím z maštale wyskočil woják, slyšeti bylo dupot kopyt, konečně se objewil druhý s černými ohromnými kníry weda za uzdu wzpínajícího a plašícího se koně, který najednau zdwihna hlawu málem nezdwihl do wýšky na zem přisedajícího wojáka i s jeho kníry. „ Nu, nu! Agrafena Iwanowna! “ prawil weda ji přede dweře domu. Kobyla se jmenowala Agrafena Iwanowna: silná a diwoká jako jižní krasawíce ( vrazila kopity do dřewěného wýstupku a najednau se zastawila. Generál spustiw dýmku počal se spokojeně díwat na Agrafenu Iwanownu. Sám plukowník sejda dolů wzal Agrafenu Iwanownu za hubu. Sám major poklepal Agrafenu Iwanownu po noze, ostatní zamlaskali jazyky. Čertokucký sešel s wýstupku a zašel za ni. Woják stoje prosto a drže uzdu hleděl obdiwowatelům zrowna do očí, jako by chtěl mezi ně skočit. „ Welmi welmi krásná! — prawil Čertokucký — jak náleží kůň! a račte dowolit, Waše Prewoschoditělstwo! jak pak chodí? “ — „ Krok má hezký, jenom že... čert wí... ten hlaupý lékař dal jí jakési pilulky, a tu již po dwa dni pořád kýchá. “ „ Welmi, welmi krásná! A máte-li pak, Waše Prewoschoditělstwo! přiměřený ekipáž? “ „ Ekipáž?... ale wždyť je to jízdecký kůň! “ „ Wím to, ale ptal jsem se Waše Prewoschoditělstwo! proto, abych zwěděl, máte-li i k jiným koním přiměřený ekipáž? “ „ Nu, ekipáží nemám dostatek. Abych wám prawdu powěděl, již dáwno si přeji míti nynější módy kočárek. Psal jsem strany toho swému bratrowi, jenž jest nyní w Petrohradě, ale newím, pošle-li nebo ne? “ „ Zdá se mi, Waše Prewoschoditělstwo! — podotknul plukowník — že není lepších kočárů nad Wídenské. “ „ Máte prawdu, puf, puf, puf! “ „ Já mám, Waše Prewoschoditělstwo! wýborný hočárek, oprawdiwau Wídenskau práci. “ „ Který? ten na kterém jste přijel? “ „ O ne; to je tak do jízdy, zwláště pro mé cesty, ale ten jest to ku podiwu, lehký jako pírko, a když do něho sednete, zrowna jako by wás, račte odpustit Waše Prewoschoditělstwo, chůwa w kolíbce haupala. “ „ Tedy snad netluče? “ „ Welmi, welmi pokojný; podušky, péra, to je wše, jako by bylo na obrázku wymalowáno. “ „ Dobře, dobře. “ „ A co se do něho wejde! já aspoň Waše Prewoschoditělstwo, newiděl jsem ještě takowý! Když jsem slaužil, směstnalo se mi do truhlic deset flašek rumu a dwacet liber tabáku. Kromě toho měl jsem sebau asi šestero uniforem, prádlo a dwa šibuky, Waše Prewoschoditělstwo! nejdelší, a do kapes se wejde celý býk. “ „ Dobře, dobře! “ „ Dal jsem za něj Waše Prewoschoditělstwo čtyry tisíce. “ „ Podle ceny musí být hezký; kaupil jste jej sám? chybějící uvozovky „ Ne, Waše Prewoschoditělstwo! přišel jsem k němu náhodau. Kaupil jej můj přítel, dobrý člowěk, saudruh mého dětinstwí, který by se Wám jistě zalíbil; my jsme spolu jako bratří, moje, twoje, wšechno jedno. Wyhrál jsem jej od něho w kartech. Líbí-li se Waše Prewoschoditělstwo! učiniti mi čest a poobědwat zejtra u mne, podíwáme se zároweň na ten kočár. “ 382 „ Newím, kterak na to odpowědít. Já sám jaksi... Snad již dowolíte s pány oficíry. chybějící uvozovky „ I pány oficíry zwu nejuctiwěji. Pánowé! budu si pokládati za welikau čest, budu-li mít radost, widěti wás we swém domě. “ Plukowník, major, a ostatní důstojníci poděkowali uctiwými poklonami. „ Jsem toho smýšlení Waše Prewoschoditělstwo, mášli co kaupit, kup již něco hezkého, máli to být oškliwé, raděj toho nechat. Tak to je u mne, a když mi zejtra učiníte potěšení, ukáži wám některé kusy, které jsem sám zawedl w oboru hospodářském. “ General se podíwal a pustil z ust kauř. Čertokucký byl nad míru spokojen, že pozwal k sobě pány oficíry; již zavčas poraučel w hlawě swé paštiky a omáčky, díwal se welmi wesele na pány oficíry, kteří také ze swé strany jaksi zdwojnásobnili k němu přátelstwí swé, jak jim bylo widěti z očí a z malých pohybů těla na způsob polupoklonů. Čertokucký nyní wystupuje jaksi swobodněji, i hlas jeho se jaksi změkčil: jako býwá, když jím potěšení wládne. „ Pak se, Waše Prewoschoditělstwo, seznámíte s mau manželkau. “ „ Welmi rád “ prawil general hladě si kníry. Nyní se chtěl Čertokucký zrowna zdwihnaut domů, aby se připrawilo zawčas wšechno k přijetí hostí na zejtřejsí oběd; wzal již byl klobauk do ruky, ale jaksi podiwně se přihodilo, že ještě zůstal na nějakau chwíli. Zatím již byly po pokoji rozestaweny stolky k hraní. Brzy se usadila celá společnost po čtyrech k whistu a rozdělila se do rozličných kautů generalowých pokojů. Přinesly se swíce. Čertokucký dlauho newěděl, máli si sednaut aneb nemáli si sednaut k whistu. Ale když jej pp. oficírowé počali zwát, zdálo se mu welmi proti prawidlům společenským odřeknauti jim. Sedl si. Najednau se octnula před ním sklenice s punčem, kterau zapomena se, i hned wypil. Sehraw dwě hry našel Čertokucký opět u ruky sklenici punče, kterau také, zapomena se, wypil, prawě jenom „ mám již čas domů páni, wěru čas “. Ale opět sedl ke druhé partii. Zatím ale rozhowor w rozličných kautech pokoje počal býti zcela samostatným. Hráči byli dosti mlčenliwí, ale nehrající sedíce na diwanech stranau, wedli swau řeč. W jednom kautě stabsrotmistr, podložiw si pod bok podušku s dýmkau w zubech wyprawowal dosti swobodně a wýmluwně swoje zamilowané příběhy, a owládnul dokonce pozorností sestaupiwšího se okolo sebe haufce. Jeden nesmírně tlustý šlechtic s kraťaunkými rukami, podobnými poněkud dwěma wyrostlým bramborům poslauchal s neobyčejně sladkým pohledem, a jenom časem se namáhal sáhnauti kraťaunkau rukau za swá široká záda a wytáhnaut odtamtud tabakerku. W druhém konci zosnowala se dosti ostrá hádka o cwičení eskadronském, a Čertokucký, který již w tuto dobu po dwakrát místo dámy byl hodil kluka, najednau se počal plésti do cizých řečí, a křičel ze swého kautu: „ we kterém roce? “ aneb „ u kterého pluku? “ nepozoruje, že se někdy otázka dokonce nehodila k řeči. Konečně několik minut před wečeří přestal whist, ale pokračowal ještě we slowech, a jak se zdálo byly wšechny hlawy plny whistu. Čertokucký se dobře pamatowal, že wyhrál mnoho, ale rukama newzal nic, a wstana od stolu dlauho stál jako člowěk, nemající w kapse šátek. Zatím podali wečeři. Samo sebau se rozumí, že we wínách nebyl nedostatek, a že Čertokucký skoro nechtíc si musil někdy nalít do sklenice, proto že u něho na lewo i na prawo stály láhwice. Howor se zawedl za stolem welmi dlauhý, ale byl podiwně weden: plukowník slaužiwší ještě při bitwách r. 1812 wyprawowal o takowé bitwě, jaká se nikdy nepřihodila, a potom, newí se z jaké příčiny, wzal zátku od láhwice a wstrčil ji do nákypu. Zkrátka když se počali rozjíždět, byly již tři hodiny, a kočí musili wzít několik osob do náručí, jako uzle zboží, a Čertokucký při wšem swém aristokratstwí sedě w kočárku tak nízko se kláněl, a s takowým kywáním hlawy, že přijeda domů měl we knírech dwě bodláčí bambulky. Doma wšechno spalo; kočí sotwa sehnal komorníka, jenž doprowodil pána přes salon, odewzdal panské, za kterau se Čertokucký lecjaks dostal až do spálně a lehl si wedle swé mlaďaunké a hezaunké ženy, ležící welmi wnadně w bílém jako sníh nočním oděwu. Šramot powstalý pádem pana manžela na postel probudil ji. Natáhla se, zdwihla oči, zčerstwa zamhauřila, pak prohlédla s poluzlostným úsměwem; ale widauc, že jí tentokrát dokonce žádnau lásku projewiti nechce, ze zlosti se obrátila na druhau stranu, a položiwši čerstwau twář na ruku brzy po něm usnula. ( Pokračowání. )


13. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Co jest Obec?, Autor: Havlíček, Karel
Co jest Obec? ( Pokračowání. ) Tak jako wšechny ostatní wěci lidské na swětě nemůže být obec žádna úplně dokonalá, to jest jinými a pěknějšími slowy řečeno: Člowěk jest ustawičného zdokonalowání schopen, tak že si wždy, byť by w jakémkoli stawě byl, jiný dokonalejší a pěknější mysliti a k němu směřowati může. Kam ale wšeliká obec směřowati má, který jest její účel, na to odpowěď wšeobecná jest welmi snadná. Účel obce musí býti napomáhati, by každý její občan skrze obec účele swého člowěčenského snadněji a co možná nejdokonaleji dosáhnul. Obec sama, jako obec, nemůže mít žádného wlastního účele, nýbrž jenom jednotliwí audowé její mají každý účel swůj, to jest, obec jest pro občany, ne pak občané pro obec. Ačkoli toto poslední již wícekrát twrzeno, ba w mnohých obcích i skutečně uwedeno bylo ( jako we Spartě a i nyní we mnohých absolutních zemích ): přece každý hned lehko widěti může protismyslnost takowé zásady. Proč člowěk do obce wstupuje než ku prospěchu swému? sice by mu lépe bylo o samotě žíti. Když ale obec sama občana pohltí, jeho jen co prostředku bůhwí k jakým účelům užíwá, tu jest obec sama wlastně jeho nepřítel, a on do obce wstaupiw práwě tomu za oběť padne, čemu se wyhnauti chtěl wstupuje do obce, t. j. nežije na swětě, jak by měl, sám pro sebe, nýbrž co nižší tworowé žije pro jiné. Máli se wšak zewrubněji udati aučel obce, snadno se we třech slowech zahrnauti může, kteréž jsau jistota, pokrok, a swoboda občanů; obec totiž má poskytowati občanům swým co možná nejwíce bezpečnosti proti wšelikému jim hrozícímu zlu ( jistota ), má jim poskytowati co možná nejwíce a nejsnadnějších prostředků ke wšelikému pokroku w dobrém ( pokrok ), neobmezujíc wšak při tom bez newyhnutelné potřeby swobodu jejich. Čím wíce podáwá obec občanům swým jistoty, pokroku a swobody, tím dokonalejší jest, žádná wšak obec, co swět swětem bude, nepodá úplnau jistotu, nejwyšší pokrok a úplnau swobodu. Zapotřebí wšak bude o každém z těchto tří účelů dobré obce něco obšírněji podotknauti. Jistota. Jsauť wěci na swětě škodliwé a užitečné. Slowa tato jsau arci každému pochopitelná a dodáwáme jen tolik, že je zde béřeme w nejširším smyslu bez ohledu na morálku t. j. mezi škodliwosti klademe i nemrawné a zlé. Skoro wšelikému škodliwému na swětě můžeme se buď uhnauti, aneb pakli se uwarowati nelze, aspoň následky jeho co možná nejwíce buď zastawiti, neb umírniti a neb aspoň nahraditi. Škoditi nám mohau buď jiní lidé, buď my sami sobě, buď osud. Jiní lidé nám škodí buď násilím, buď lstí. My sami sobě škodíme obyčejně z nerozumu a nechtíc, někdy wšak i z dobrého rozwážení a naschwál. Osud nám škodí tak zwanau náhodau ( ku př. kdyby koho nějaké těleso padajíc 402 porauchalo, neb kdyby jmění ( peníze ) ztratil, práci nenašel atd. ) buď nehodau žiwelní ( elementární ) ohněm, wodau, wojnau, zwířaty atd. často wíce neb méně s nějakau menší neb wětší winau naší, aneb konečně nedůstatkem přirozeným ku př. mrzáctwím, nemocí, slabotau, stářím, blbostí atd. Z toho práwě řečeného bude nyní wyplýwati wšeliký aučel a wšeliká powinnost obce. Proti wšelikým těmto škodám má nám obec co možná nejwíce jistoty a bezpečnosti podáwati: obec má každau škodliwost buď nemožnu učiniti a zabrániti, aneb aspoň dle možnosti zastawiti, umírniti aneb nahraditi. K jistotě w obci tedy náleží, abychom nejen proti wpádu nepřátelskému odjinud silni byli, nýbrž aby ani doma w obci nikdo silnější slabšího utiskowati nemohl a nesměl, buď si to již utiskowání jakékoli; a proto má být w obci dobrý řád, pořádek a dohlídka, proto jsau w obci úřadowé, aby chránili slabšího proti silnějšímu. Rozumí se tedy, že tím méně auřadowé sami koho utiskowati mají, neboť jak písmo prawí, „ když sůl nebude slaná, čím budeme soliti? “ Rowněž tak má obec i proti lstným a podwodným škůdcům občany swé hájiti podwod buď již dobrým zřízením zameziti, aneb aspoň silnými tresty škůdce takowé we strachu držeti, je pilně wyhledáwati, k náhradě nutiti, a když nahraditi nemohau, aspoň trest jejich tak zříditi, aby časem swým aspoň nějakau náhradu buď obci za wýlohy, buď těm, kterým uškodili, podati mohli. Ku př. jisto jest, že se pracowitý člowěk nejen užiwiti, nýbrž i jmění si ušetřiti může. Budiž tedy škůdce tak dlauho k práci a k šetrnosti nucen, až nahradí tolik, kolik škody způsobil atd. Opět se tu samo rozumí, že tím méně obec sama ( a neb organy její, úřednictwo ) občany swé lstně šiditi, je buď we jmění neb w čemkoli jiném zkracowati má, snad zneužíwajíc důchodů zemských k jinému než k čemu určeny jsau aneb wšelijakým jiným spůsobem, jak zde nesnadno jest wypočítáwati. Rowněž proti škodám, které by si kdo sám z nerozumu, z nedostatku příslušných wědomostí atd. způsobiti mohl, opatřiti jej má obec, a wšak aby se swoboda bez potřeby neobmezowala, neboť člowěku jinák za rozumného a dospělého uznanému swobodno býti musí, pakli že chce i samému sobě uškoditi jakýmkoli spůsobem, jenom když wýslowné powinnosti swé tím neruší a jiným zároweň tím proti jejich wůli neškodí. Bezpečnost ta a jistota proti wšelikým škodám, které od jiných lidí w obci násilí neb lstí nám hrozí, poskytují obyčejně obce nejstarostliwěji, a zwláštní úřadowé ustanoweni býwají weřejné bezpečnosti, ačkoli tu ještě i w nejlépe zřízených obcích welmi málo prospěchu nalezáme. Již ale obrana proti cizincům, ačkoli welmi draze přijde občanům ( udržowání wojska ) býwá obyčejně málo platná, tak že by snad žádný nepřítel občanům tak neuškodil, jak jim škodí wýlohy tak welikých wojsk. W ostatních ale ohledech obyčejně welmi málo obce občanům swým prospíwají. ( Pokračowání. )


30. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Očekávaní účastníci slovanského sjezdu], Autor: Havlíček, Karel
[ Očekávaní účastníci slovanského sjezdu ] [ tři hvězdičky ] Dnes odpoledne asi o 4. hod. přijede z Wídně k slowanskému sjezdu 159 aučastníků, mezi nimi 24 Jihoslowanů ( Vraz, Karadžiť ) a 30 Poláků; ostatek Slowáci, Slezáci, Morawané a Češi.


12. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: V Praze dne 11. října, Titulek: [překlad polemiky z němčiny], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
— Proti známé chautce „ Lloydu “, aby totiž se stala změna w oktrojowané ústawě, wystaupila také zdejší „ Deutsche Zeitung a. B. “ Píšeť takto: Lloyd má při swém jednání hlubší politické aumysly ( nežli totiž projewuje ), které wšak znamenitě se liší od těch, které my máme. Má totiž myšlénku auplné centralisace. Rakausko wšak sestáwá z tak rozličných dílů, že jest zde centralisace dle francauského spůsobu nemožná, a že jednotliwým zemím jakási samostatnost ponechána býti musí. Nám se zdá býti sestawení hořejší komory dle oktrojowané ústawy její nejzdařilejší částí. Takowá hořejší sněmovna wyrůstá takřka ze zwláštních poměrů Rakauska, a nějaká jiná byla by jako bylina w zahříwárně, z cizího kraje k nám přenešená. Jen takowý sněm bude sprawedliwým obrazem říše rakauské; neb w dolejší sněmowně bude zastaupen národ sjednocený, w hořejší sněmowně bude wšak zastaupena rozmanitost národů. My, Němci w Rakausku, musíme se pewně držeti foederace wýslowně w hořejší sněmowně, jakož i druhých, ačkoliw k našemu žalu jen zřídka w oktrojowané chartě wyslowených zásad foederativních, neboť nesmíme se spustiti myšlénky na znowuzrození Německa, i musíme si tedy uchowati možnost, w nowězrozeném Německu swé místo zajmauti. “ Sdělujeme toto místo proto, poněwadž z něho patrno jest, w jakém smyslu pan dr. Makowička „ Deutsche Zeitung “ redigowati bude. —


21. srpen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Příklad úřednického slohu, Autor: Havlíček, Karel
Příklad úřednického slohu. Na důkaz že před císařem Josefem II. ještě mezi úředníky w Čechách němčina tak naskrz nepanowala, podáwáme zde saukromý dopis úředníka Kralowé-Hradeckého k rychtáři Třebechowskému, sdělený nám w orig. ochotností W. P. Brandeyse, kaplana Třebechowského. Jakau zkaženau čestinau se wšak psalo, nejlépe z dopisu samého poznáme, který i co do obsahu podiwný a poněkud směšný jest. psáno starším pravopisným systémem Maudrý a Oppattrný Wzlasstie Wažený Pane Collego! Dobrže gým powiedomo gest, kterak Tak u nas w Domnie Ssatlawným gýstý zgistenecz gmenem Matieg Tikla pod datum 4 Juný 1773 od zdegssiho Mnoh. Wzaczt. Magistratu ex Capite Homicidij k Smrtj, a To pržedne w Kužý ržený, pak Kolem lamaný do Kola wpletený, a wizdwyženj pak na Tim samým Ssibenicžka wýstawena, prowas na ny powiessen bytj ma, odsauzen gest byl, ninj wssak od Wys. Slaw. Krag. Appellatij Ta sama Sentencze Confirmirowana, a dne wcžeregssiho To gest 27. Julý gemu publicirowana, a w budauczý Patek To gest 30. July c. a. na niem wýkonana bytj ma. A Poniewadž P. Collega gak zde w Hradczy przý przedesslý Execuczý Tobiasse Formana gest byl, gest žadal, bý se gemu, kdiž Takowa Execucze s Matiegem Tiklau konana bude, Toho powiedomost ucžinila. Procžež Wzaczt. Waženemu P. Collegowj gmenem Czeleho Prawa Richterniho To same w znamost uwadým, a spolu invitirugj, pokudž by lybost byla by nas pržý Tom Smutným dýwadlu dne patecžniho pržytomnostj Swau potiessily, neb bez Toho snad Kunn geden pro nie Tak gak gindy pržebyde, a gým k Službam statj bude. Cžehož se Tiessicze we wssý zdworžile ucztiwostj zustawam. Wzlasstie Waženeho P. Collegý Sig. w. Hradczy Kralove d. 28. Julý 1773. k Službam wolný Jan Joz. Hrodek Prawa Richtaržskiho Actuar. P. S. Žada se P. Collega, poniewadž Tam u nych Rýbný Krag gest, a spisseg Tam negake Ryby gako y Raky wdustatku dostaný gsau a Ta Sama Execucze w den Patecžny pržypadne, by Tak dobry byl, a Ty negaky Ryby gako y Raky sebau wzitj a skrz niekoho pržynestj datj sobie nestižyl, pak czo kosstowatj budau s podiekowanim zaprawime, na ktere Ryby, a Raky spolu P. Collegu ucztiwie zuweme, neb se po Tak Smutný Tragedij mezy sebau wyrazitj, a obweselitj musýme. Procžež žadame skrz pržy Tomneho ucztiwie za odpowied. Adie. Nápis psaní s wrchu: Wzlasstie Waženemu Panu N. Sedlakowi Dobrzie Zazlaužilemu Rychtarzi Tržebechowskýmu k dodanj do Tržebechowicz.


17. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Co jest Obec?, Autor: Havlíček, Karel
Co jest Obec? ( Pokračowaní. ) Zwláště proti wšelikým nehodám osudu nepodáwají obce občanům swým pražádné jistoty, a podáwajíli někde nějaké, děje se to wždy jenom mimořádně a jako wýjimkau. Tak ale práwě nejkrásnější stránka občanské wzájemností zanedbána jest. Powažujeme to, a snad wším práwem, za nejpřednější a nejpěknější wlastnost člowěka, že hoře swé a radost, zlé i dobré s jinými sdíleti, a tak sám sobě i jiným neštěstí ulewiti, a štěstí rozmnožiti může. Wždyť i na některých zwířatech widíme, že slabší od silnějších podporowány býwají. A člowěk, jenž rozumem swým určen jest, osud swůj ( aspoň z části ) říditi, neměl by pojistiti sebe a jiné na wšelijaké rány náhody? Čím méně člowěk záwisí od náhody ( tak zwaného osudu ), čím wíce sám pánem jest osudu swého: tím skwěleji objewuje se we swé důstojnosti. A práwě obec, co weliká společnost, nejwíce schopna jest učiniti člowěka neodwislým od náhody; neboť kde owšem nepostačí síly jediného člowěka, důstatečna jest síla mnoha lidí spojených. Práce, pod kterauž by každý jednotliwý klesl, jest spojené síle mnohých jenom snadnau hračkau, a škodu, kteráž by každého jednotliwého zahubila, ani neucití mnozí, když ji wšichni společně ponesau. Diwno jest wěru, že práwě tato stránka w obci až posud téměř zcela zanedbána byla. Skoro každý jednotliwý občan cití autrpnost při nehodě jiného člowěka, béře w ní účastenstwí, pomáhá mu, ale obec ( wšichni dohromady ) necití pražádné útrpnosti, chladně widí občany swé hynaut, w něštěstí padat, aniž jim ku pomoci přispíwá!? Jest to wěru podiwné zablauzení ducha lidského. Ani o chudé, o mrzáky, nemocné atd. nepečuje obec ( stát ) a cokoli se pro ně w obci děje, nejde od celé obce, nýbrž jen od jednotliwců neb jiných společností w obci. A i tu není péče o takowé nešťastníky důstatečná, síly k tomu určené ( owšem také malé ) rozstříkají se na tuze malé částky, tak že wšude trochu a nikde důstatečně nepomáhají. Hospitály ( t. j. útočiště pro churawé a mrzáky ), domy chudých, sirotčince ústawy pro slepé, hluché, němé, nemocnice, blázince atd. jsau obyčejně jen nedůstatečné, a kromě toho se jen zřídka od obce wydržují. Též o sirotky nepečují obce skoro pra nic a co se pro ně od obce děje, jest pauhé jméno, aneb jim často škodí wíce než prospíwá. Nikdo mi nenamítej, že obce pečují o sirotky služebníků swých ( auřadníků ), poněwadž otcowé jejich o obec zásluhu mají. Zdá se mi, že každý občan, kdo po celý žiwot znamenité daně platí, ale často málo co neb pra nic za to od obce neužije, wětší zásluhy má o obec, než služebník obce, jenž za swau práci placen jest. ( Pokračowání. )


6. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm. * * * W Kroměříži dne 4. pros. Dnešní sezení otewřel w nepřítomnosti presidenta Smolky, který se s deputací do Holomauce a do Prahy odebral, vicepresisident Mayer o [ tři čtvrtě]10. Před čtením protokolu se děkowal Mayer komoře za proukázanau mu důwěru, která ho na čestné místo presidentstwí powolala. Jak obyčejně se četl napotom protokol předešlého sezení. Na to oznámil písař Streit, že až dosawád 362 poslanců k sněmu říšskému wywoleno jest. Přítomných w Kroměříži je 309, mimo to je jich 9 na dowolenau, ostatní se až dosud ještě nedostawili. Mezi jinými žádal také poslanec Halbern ze Stanislawowa poznowu na dowolenau, poněwadž ale, jak se seznalo, po celý čas trwání sněmu říšského teprw třikráte we sněmowně přítomen byl, uzawřelo se, aby wyzwán byl, buď za 8 dní do Kroměříže přijeti aneb swůj mandát složiti. Finanční ministr Kraus na to komoře oznámil, že státní rozpočet pro budaucí rok již dáwno wypracowaný jest, a že jej pauze pro nepřízniwé okolnosti poslancům až dosawád předložiti nemohl. Poukazuje na weliké obtíže, které se mu při wypracowání tomto w cestu stawěly, dokládal, že mu pro rozdílnost událostí ani možná nebylo, něco zauplna určitého komoře podati, hlawně z té příčiny, poněwadž dosud poměr státu k obcím neurčitý jest. Státní rozpočet pro budaucí rok obnáší něco přes 101 milionů. Příjmy státní w budaucím roku ale budau obnášeti pauze tolik, že se ještě 49 milionů k nim dosaditi musí, aby se potřebných 101 mil. zaopatřilo. Těchto 49 milionů jest hlawně k tomu zapotřebí, poněwadž wojsko o 31 milionů wíce zpotřebuje než jindy. Na státní stawby ku př. železnic se z nich zpotřebuje 12 milionů. To ostatní připadne dílem k zaprawení státního dluhu, dílem k oprawení auřadů a pak co náhrada za robotu, na kteréž náhradě také stát podílu míti musí. Za příčinau toho, aby se při rozdělowání daně hlawně sprawedlnosti zadost učinilo, a pak aby se příjmy státní co možná jen wydáním jeho, beze wšeho utiskowání občanů, wyrownaly, chce ministerium finanční wšelijaké změny w ohledu na daně způsobiti a jich se týkající náwrhy co nejdříwe sněmu předložiti. Tyto změny jsau: Na zhotowowání cukru z řípy se wysadí posud nestáwající daň. – Zápowěd přiwážení zboží z ciziny do Rakauska se poznenáhla zruší, hlawně z toho ohledu, aby se w poměrech průmyslních nějakého spojení s Německem docílilo. Za tau příčinau se ale cla dle potřeby zjinačiti musí. – Akcis na kořalku se o něco zwýší, taktéž i domowní daň ( Gebäudesteuer ). Mimo to se zawede daň z příjmů ( Einkommensteuer ) ( hlučný potlesk ) a pak se patřičné změny stanau w ohledu na zákony o kolku, o taxách a o allodizowání lenních statků. Tyto změny by příjmy státní o 21 mil. do roka zwýšily. Naproti tomu jest ale zapotřebí, aby se gruntowní daň, která w rozdílných provinciích také rozdílná jest, tak že brzy 20 procent, brzy zas 18, 17, až i jen 8 obnáší, přiměřeně usjednotila, tak aby wšudy 16 procent počítala. Sůl má býti lacinější, akcis z mauky a z wařiwa se má w ohrazených městech zrušiti, daň z wína přiměřeněji uspořádati. – Osobní daň se také zruší. – Hra w lotterii, která státu 2,500.000 zl. ročně wynášela, také přestane ( hlučný potlesk ). Uskutečnění těchto změn zmenší ale státní příjmy k 5 mil. do roka, tedy wynesau wšecky změny tyto ročně na 16 mil., a dle toho zbýwá k zaprawení nadjmenowaných 49 mil. okolo 33 mil. zl. Aby se tyto zaprawiti a poměr státního pokladu k banku přízniwěji uspořádati mohl, žádal fin. ministr powolení kreditu na 80 mil.zl. – Vicepresident Mayer ponawrhl, aby se náwrh min. Krause finančnímu wýboru k posauzení odewzdal. Zemialkowski na to podotknul, že wláda to přání wyjádřila, aby se sněm přede wším jiným wypracowáním konstituce zabíral, tuto ale že ho sama z úlohy jeho wytrhuje. Swoboda nás, pokračowal dále, dosti krwe a peněz již stála, a my přece až po tuto dobu nic jistého nemáme. Občané rakauští tedy budau chtít wěděti, zač platiti mají, a z té příčiny ponawrhuji, aby se o tomto náwrhu ministra finančního teprw po ukončení konstituční listiny rokowalo. Prato ponawrhnul, aby se tento náwrh Zemialkowského finančnímu wýboru k poradě odewzdal; Jonák ale byl naproti tomu, poněwadž prý to pauhá formální otázka jest, co takowá finančnímu wýboru nepřináleží a dle jednacího řádu rozluštěná býti musí. Plaček požadowal, aby se samému konstitučnímu wýboru ponechala. Borrosch podporowal náwrh finančního ministra, dokládaje, že když se konstituční listina w skutku ukončí, sněm říšský budaucího roku to práwo míti bude, aučty z nadřečených 80 mil. požadowati; w protiwném pádu ale žeby na tom nic nezáleželo, jestli to sněm powolí neb ne. Žádal tedy, aby se náwrh finančnímu wýboru odewzdal a aby wýbor tento o něm sněmu za tři dni referowal. Löhner namítal, že lhůta třídenní malá jest, a ponawrhowal, aby se wýboru žádná lhůta neurčowala. Borrosch na to podotknul, žeby wýbor tímto způsobem poradu swau tak dlauho prodlaužiti mohl, až by konstituce hotowa byla, žeby tedy žádal, aby za 8 dní sněmu wýsledek swé porady sdělil. Na náwrh Demlůw se přikročilo k dennímu pořádku stran náwrhu Pratowa a Zemialkowskowa. Náwrh pak Mayerůw s amendementem Borroschowým byl přijat. Dle určeného pořádku denního se mělo pokračowati w třetím člení jednacího řádu, poněwadž ale vicepresident Mayer sám o něm referuje, tedy žádal, aby se i to na budaucí sezení ponechalo a k čtení petic přikročilo. Náwrh tento se přijal; awšak nebylo tu opět žádného referenta z wýboru pro petice. Sezení se tedy o 12. hod. skončilo. Denní pořádek pro budaucí sezení, we čtwrtek totiž o 9. hod. jest ten samý, co pro dnešek určen byl.


23. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm. * * * Sezení dne 21. pros. trwalo až do 8. hod. wečerní. Auplnau zpráwu pro krátkost času nejsme s to podati. – Četly se po prwé základní práwa, a sněm uzawřel jednohlasně, že se k druhému čtení připustiti mají. Jsau skoro w té samé formě, jak je podal wýbor w náwrhu. Podáme je w brzce, jak jsau wyšly z porad odborůw. Feifalik dal zpráwu, že pět audů konstitučního wýboru pracowalo o ústawní listině, co se w odborech o základních práwech rokowalo. Šuselka projewil žádost, aby se u wypracowání a poradě o ústawě co možná rychle pokračowalo, aby na celau listinu dne 15. března budaucího roku se přisáhati mohlo. – Napotom se jednalo o powolení kreditu na 80 mil. Náwrh na jich powolení byl na konci wětšinau hlasů přijat. – Sezení sněmu odloženo jest na den 3. ledna, w kterémž čase ministerstwo záležitosti Wídeňské doufá moci uspořádati. * * * Z Kroměříže dne 20. pros. Sezení se otewřelo o [ čtvrt]11. Po přečtení protokolu sezení předešlého, který beze wší změny za prawý uznán byl, oznámil president Smolka, že poslancowé Schmiderer ze Štýrska a Fischer z Dolního Rakauska swůj mandát složili; napotom, že wýbor konstituční základní práwa již wčera k tisku zaslal, a že poslancowé Hain a Rieger za referenty konstitučního wýboru při poradě o základních práwech zwoleni jsau. Čtyry interpellace byly oznámeny; ministrowé, kterých se týkají, nebyli ale w komoře přítomni. Na žádost poslanců je kázal president předčítati. Interpellace, kterau se poslanec Kromer na ministra obchodu obrátiti chce, zní w smyslu tomto: Z trůnní řeči při otewření sněmu říšského wyswítá, že jsau přátelské poměry mezi Rakauskem a Španělskem opět obnoweny. Rozepřemi, které před tím mezi naší a tamnější wládau panowaly, utrpěl nemálo průmysl rakauský, nejwíce ale zhotowowání skla, kterým si welká část obywatelstwa w okolí České Kamnice swau wýžiwu wydobýwá; poněwadž wláda španělská welmi wysoké clo na dowážení skla z říše rakauské do Španěl wysadila. Za taulo příčinau se tedy Kromer ministra obchodu a 864 weřejných prací tázal, jestli obchodnické záležitosti rakauské we Španělsku patřičně zastaupeny jsau. Druhá otázka jeho se týče zcela jiného zástoje, jestli totiž ministerstwo pří železných dráhách topení s uhlím na místo topení s dříwím zawésti hodlá, poněwadž by to méně wýloh stálo. Posl. Sieber se chce tázati ministra finančního, jestli by se zawedením přiměřeného cla na dowážení krajků z ciziny do Rakaus zhotowowání toho samého zboží w Českém Rudohoří wýnosnějším nestalo, a tak bídě a nauzi tamnějšího obywwatelstwa, které si pauze tímto způsobem a pak hornictwím swau wýžiwu wyděláwati musí, odpomoci nemohlo? Lomnicki poukazuje w interpellaci swé na to, že mnoho sedláků w Haliči již před 30ti lety swá pole k wystawění komerciální silnice ponechati musilo, a že až dosawád žádné náhrady za to neobdrželi. Krajští auřadowé že již mnohonácte komissí k wyšetření toho odeslali, ty ale že se wždy jen s nepořízenau nazpět odebraly. Táže se tedy ministra finančního, zdali se s tím srownáwá, aby stát těmto sedlákům nejen kapitál, za který pole jejich stojí, nobrž i také auroky za ta wšecka léta zaplatil. Posléz se čtla interpellace wíce poslanců Dolnorakauských na ministra wnitřních záležítostí strany wšeobecného odzbrojení tamnější národní gardy. Tážau se ministerstwa, jestli s tím srozuměné jest, jestli toto jednání wlády wojenské za konstitučním práwům přiměřené uznáwá, jestliže jednání toto dále podporowati zamýšlí, jestli ministerstwo obywatelstwu tamnějšímu zbraň, kterau k swé wlastní obraně zapotřebí mají, ponechati hodlá, a konečně jakým způsobem jim odňatau zbraň wynahraditi chce? Na to se přednášely referáty o wolbách. Wolba Františka Hawlíčka jesl za prawau uznána; protesty proti wolbám poslanců Goie, Sidona a Fritsche se zawrhly. Dle ustanowení pořádku denního se přikročilo k wolení presidenta. Než započalo, ponawrhnul Ulepić, aby se pro udržení pořádku wolba tím způsobem děla, že jeden písař jména poslanců čísti a druhý od nich cedulky přijímati bude. Náwrh tento se přijal. W prwním hlasowání bralo 332 poslanců podílu. Absolutní wětšina hlasů obnášela tedy 167. Smolka obdržel 143, Strobach 130, Mayer Kajetán 58 a Hagenauer 1 hlas. Žádný z nich neměl tedy absolutní wětšinu hlasů, na žádost presidenta Smolky se mělo k druhému hlasowání přikročiti. Poslanec Schuster z Centrum ponawrhnul ale, aby se 10 minut na rozmyšlenau powolilo. ( Náramný hluk ze wšech stran, mezi tím hlasy: ne! ne! – ano! President zwonil k pořádku. ) Klaudy se odwoláwal na jednací řád, w kterém stoji, že když některý poslanec před hlasowáním o 10 minut na rozmyšlenau žádá, a náwrh ten od desíti poslanců podporowán jest, se o tom náwrhu hlasowati musí. Brestl proti tomu namítal, že se to před hlasowáním státi musí, nyní ale že se již jednau hlasowalo, a za příčinau tau že ustanowení toto w pádu nynějším žádné platnosti nemá. Hlasowalo se tedy o náwrhu tomto. Wětšinau hlasů prošel náwrh na 10 minut na rozmyšlenau. Při druhém hlasowání odewzdalo 326 poslanců swé cedulky. Absolutní wětšina hlasů obnášela tedy 164. Z těchto obdržel posl. Strobach 161 hlasů, Smolka 160, Mayer Kaj. 5. Neměl tedy opět žádný z nich absolutní wětšinu hlasů. Poněwadž se tedy po třetí hlasowati musilo, oznámil president Smolka, že se dle ustanowení jednacího řádu nyní jen o Strobacha a Smolku, kteří wětšinu hlasů pro sebe mají, hlasowati může. Wýsledek třetího hlasowání byl následující: Na hlasowání bralo podílu 323 poslanců; tři cedulky byly prázdny. Absolutní wětšina hlasů obnášela tedy 162. Strobach obdržel 166 a Smolka 157 hlasů. Strobach se stal tedy wětšinau 9. hlasů presidentem. Strobach děkowal na to komoře za proukázanau mu důwěru, a prawil, že wywolení swé za presidenta powažuje za uznání té sprawedliwosti, dle které si za času swého předešlého presidowání wždy bez ohledu na národnost počínal. Připowídaje, že i budaucně swůj auřad tak jak dříwe zastáwati bude, skončil o podporu prose tím, že ho to welice těší, že se dříwe při jeho presidowání poddanost zrušila a sedlák se swobodným stal, a že se nyní opět při jeho presidowání o konstitucí wyjednáwati bude. ( Tleskot. ) Smolka se děkowal za wšecku mu prokázanau podporu po celý čas jeho presidentstwí, dokládaje, že s tím powědomím to čestné místo opauští, že seč jen byl, se o to staral, aby wždy prokázané mu důwěře zadost učinil. ( Tleskot. ) President Strobach oznámil na to, že se dle denního pořádku k wolbě dwau vicepresidentů přikročiti má. Pražák ponawrhnul, aby se 10 minut na rozmyšlenau ponechalo. Szábel ponawrhnul celau hodinu. Prwní náwrh se přijal. Wýsledek skrutinium byl následující. W hlasowání bralo 233 poslanců podílu. Absolutní wětšinau 213 hlasů byl za prwního vicepresidenta Dobblhof zwolen. Z ostatních hlasů obržel Hasselwander 11, Šuselka 3, a 6 jiných poslanců po jednom. Dobblhof wystaupiw na tribunu, byl hlučným a dlauhým tleskotem ze wšech stran přiwítán. Prawil, že posud jen malého podílu w parlamentárních pracích měl: pročež že ho také wywolení jeho za vicepresidenta welice překwwapilo. Ubezpečowal sněm, že w každém postawení s nejlepší wůlí a wší silau na blahu wlasti pracowati bude. ( Tleskot. ) Za druhého vicepresidenta jest mezi 241 hlasy wětšinau 130 Hasselwander wywolen. Bretis měl 102 hlasy; ty ostatní hlasy se na wíce stran rozpadly. Hasselwander se děkowal za tu důwěru a prawil, že ho to welice těší, že jeho spolusok laké Tyrolan jest, a že on pocházeje ze stawu selského této hodnosti došel. – Skrutinium wolby čtyr pořádatelů se ponechalo přednostenstwu. Sezení skončilo o 4. hod.; budaucí jest zítra w 9 hodin. Denní pořádek jest: Čtení protokolu dnešního sezení, referát o wolbách, prwní čtení základních práw a druhé čtení náwrhu finančního wýboru.


7. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [druhá část úvodu redaktora], Autor: Havlíček, Karel
Wčera ráno ohlásil nám w Praze nejwyšší pan purkrabí na rozích welikým písmem, že J. M. C. ustanowiti ráčil J. C. W. arcikníže Františka Josefa, nejstaršího syna J. C. W. arciknížete Františka Karla, za místo wladaře ( Statthalter ) u nás w Čechách, jakožto důkaz lásky k nám. Ačkoli J. W. C. arcikníže František Josef jest pán příliš mladý wěkem ( narozen 18. Srpna 1830 ), přece nepochybujeme, že podporowán od swobodomyslných a národu swému wěrných rádců potřebám našim dobře porozumí. O dobré wůli tohoto prince nepochybujeme proto, že již rodina celá J. C. W. arciknížete Františka Karla dobře proslulá jest strany swobodomyslnosti. Daufáme také, že rodina našeho budaucího zemského přednosty pro národ český wětší sympathie chowá, aspoň se synowé J. C. W. arciknížete Františka Karla, když nedáwno po zemi naší cestowali, s wšemožnau šetrností chowali k národnosti naší. Jisto jest, že národ pamětliw bude každé i sebe menší šetrnosti, která národnosti naší w čas ponížení prokázána jest; ačkoli se nyní, kde se okolnosti změnily, nemůžeme spokojiti pauhými maličkostmi a zdwořilostmi. Sem náleží také jeden krok nynějšího místopurk mistra Pražského, který nám na rozích ohlašowal před několika dni, že J. M. C. král náš poručil zříditi w Praze jednu českau hlawní školu. Diwili jsme se welice panu místopurkmistrowi, že takowau maličkost na rozích ohlašowal. Jsme ubezpečeni, že ne jedna, nýbrž několik set českých škol zřízeno bude w Čechách; kam bychom přišli, kdyby jsme měli každau na rozích ohlašowat? Aneb snad nás chtěli tau zpráwau, že budeme mít w Praze také jednu českau normálku, upokojit?! Pánowé! nečiňte sobě a nám takowau nečest, a nedržte nás tak sprosté mysli. Lew hladowý owšem i muchu polkne, ale nezasytí se – nespokojí se! Red. W tomto pádu můžeme nyní, když nám co swo bodným mužům wolno jest, myšlénky swé projewiti, J. W. C. budaucího zpráwce naší země pozorná učinili na býwalého našeho zpráwce, nynějšího palatina uherského arciknížete Štěpána. Mnozí snad budau mysliti, že tento princ odešel z Čech oplakán, a že nás zanechal w zarmaucení pro ztrátu jeho osoby: w čem je zajisté potwrdí články w některých časopisech německých plné zármutku, nářků a zaufalosti. Naše české časopisy mlčely — byla tenkrát censura, a Kdo si nechtěl hubu spálit, Musel mlčet nebo chwálit. Red. Ale můžeme na swé swědomí ubezpečiti, že nikdo rozumný nedal se zaslepiti powrchností arciknížete Štěpána a mnohými sladkými slowy: rozumní dbají jenom na čin a skutek, berauce slowa za pauhý material konversace příjemné, která se wšak nehodí pro potřeby zemské. Wšichni rozumní tázali se jen po skutcích J. W. C. arciknížete Štěpána pro dobro země naší, po blahodějných reformách atd., a těch se tuším příliš málo shledalo. Jisto jest, že se nic důležitého nezměnilo za wladařstwí arciknížete Štěpána; co nás hnětlo dříwe, hnětlo nás i později, a jenom sprostý lid, neumějící hledět na wěci okem zkušeným, wěřil pochlebníkům, kteří chwálu nemírně roztrušowali. Co se národnosti české týče, chowal se zwláště arcikníže Štěpán tuze obojetně, o čem spisowatel tohoto článku w jednání o průmyslowau školu českau sám osobně se příliš nemile přeswědčil. Zkrátka jisto jest, že wšichni rozumní odcestowawšímu nyní na kwap purkmistru Pražskému rytíři von-Müllerowi ono pochlebenstwí příliš zle wykládali, že pojmenowal Wlaský plac Štěpánským. Pochlebníci ( diwná wěc ) pochlebují jenom žiwým welmožům. Za jeden den stál nápis „ Štěpánský plac " místo Wlaského, a co jsme se nyní již napsali, aby se jmenowala Jezowitská ulice Karlowau a ještě posud straší nás starý nápis. Arci, král Karel již není žiw, nerozdáwá řády a netwoří Excellence a rozličné druhy raddů! Red. Zásluha, klerá se arciknížeti Štěpánowi odepříti nemůže, jest lidumilownost jeho k chudým, o které jistě welmi pečowal nešetře jmění swého. Přáli bychom si srdečně, aby se J. C. W. nowému spráwci naší země tento list náš do rukau dostal, neboť wěříme, že welkým pánům prawda jest nejwzácnější: pohybujíce se wždy mezi swým auhořowitým dwořenínstwem, neznají nikdy skutečný swět, na který hledí wždy jen skrze swé zwláštní skla připrawená od služebnictwa swého. Spisowatel těchto slow zajisté chowá welikau úctu k rodině J. W. C. arciknížete Frant. Karla zwláště pro sympathie, které ukazowal wždy k národnosti české, a práwě proto přejeme si, aby syn jeho shledal w nás wšechnu chwálu, aby se připrawil u nás k welikému aukolu mocnářskému. Práwě proto ale nebudeme nic chwáliti, než co chwalitebné jest, abychom snad ještě my pochlebenstwím swým nepřekáželi dobrému. Co již nyní chwáliti nemůžeme, jest titul budaucího zpráwce naší země; auhlawní starost našeho budaucího sněmu musí býti, aby arcikníže František Josef nebyl místowladařem ( Statthalter ) w Čechách, nýbrž místokrálem ( Vicekönig ) celé koruny naší. Praha potřebuje tak místokrále jako potřebují Uhry palatina a jako potřebowalo Wlasko naše místokrále. Pauhý wladař newede dwůr, pauhý wladař jest auředník; místokrále přeje si celý národ, a wedle něho odpowědné ministerstwo. H. B.


31. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: V Praze dne 31. října, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 31. října. H. B. – Nowý časopis „ Oesterreichische Reichszeitung “, který bude od 15. listopadu we Wídni wycházeti wedením p. dr. Landsteinra, býwalého redaktora Presse, rozeslal již swá předběžní oznámení. Dle tohoto také nás došlého oznámení budau to weliké nowiny, wšechny záležitosti weřejného žiwota a literatury w sobě obsahující, a roční cena we Wídni 12 zl. stř., se zásilkau poštowní přes 16 zl. stř. Co se směru tohoto časopisu týče, není z ohlášení sice nic patrno, poněwadž se tam slibuje „ jen pradwa prawda “. „ Co ale jest prawda? “ tázal se již Pilat pána Ježíše a nedostal odpowědi. Od té doby také jest welmi těžko wěděti, co jest prawda, a každý swé smýšlení za prawdu wydáwá. Z rozličných okolností saudíme ale na jisto, že Oesterreichische Reichszeitung bude orgán ministerský, owšem ale tak chytře wedený, že pro nezaswěcence welmi těžko bude ministerské nitky pohybující jím poznati. To jest jisto, že p. Landsteiner odstaupil od redakce „ Pressse “ Presse jen proto, že nechtěl dělat oposici proti ministerstwu, a to také jest patrno, že Presse od té doby, co p. Landsteiner z redakce odstaupil, mnohem upříměji a zjewněji proti ministerstwu wystupuje. W mininiserských časopisech ( k. p. Prager Zeitgu ) také čteme od té doby časté wyjíždky na Presse; prawí se tam, že se p. Landsteinerem wšechno ztratila, že od té doby jest docela špatná atd., řeči, kterým každý wtipný člowěk porozumí. Zároweň čtli jsme w ministerských nowiuách nowinách welikau pochwalu p. Landsteinra a naději pewnau na jeho budaucí Reichszeitung - okolnosti, z kterých alespoň my pewně saudíme na oddannost p. Landsteinra k nynější wládě.


17. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 14. srpna. Š. Horáček, poslanec z Písku, zadal o propuštění, kteréž mu powoleno bylo. Ministerstwo bylo hned poukázáno, nowau wolbu pro ten okršlek rozepsati. Obracíme při této příležitosti zřetel pánů woličů na Gauče, Fr. Hawlíčka, Klieberta, Ruperta, Friče. Jenom, pánowé, ňákého s hlawau, neb bezhlawých čítá sněm již tolik, žeby mohl Dunaj s nimi zastawit. A pak probůh jen žádného radikalistu od wčíra. President oznámí, že we čtwrtek se budau wolit nowí přednostowé, an měsíc již minul. W dnešním sezení bylo několik welmi zajímawých interpellac. Löhner: Mettrnich nemůže sice ze swého auřadowání zpotahowán býti k zodpowídání, neb byl sluhau absolutního mocnáře, ale musí aučty skládati jako každý odstupující auředník, jak s penězi hospodařil. Wěděl bych tedy rád, co již ministr w tom pádu učinil, a zda na panstwí Plasy pamatowal, které až posud zadlužené není. M. Kraus dělí tentýž náhled s interpellantem a míní w té wěci zakročiti. Smolka četl cirkulář krajského auřadu w Zolkiewě, w němž se národním gardám zapowídá, mimo jejich místa zbraň a uniformu nositi. Kteří by proti tomu jednali, mají zadrženi a od krajského úřadu buď s eskontau neb předepsanau rutau na Lwowské komando nár. gardy odesláni býti. Chce tím jenom ukázati, jaká je w Haliči wláda, jak by ráda u lidu národní gardu w podezření uwedla. Ptá se, zda to následkem ministerského rozkazu? Doblhoff: Událost ta není mu známa a příčí se zrowna těm zásadám, které by ohledem na národní gardu rád zachowané měl. Děkuje za zpráwu a přislibuje, že se o ostatní již postará. Reimershofer: Wrchní we Wisowicích zadal, by jedno místo ( myslím že Lípa ) zbraň wydalo, a když se to nestalo, poslal pro dragony, nechal prohledat wšecky domy a zbraně pobral; zda to porušení domowního práwa se na wyšší rozkaz stalo? Doblhoff: Dokud není wěc auředně dokázaná, že nemůže nic dělat. Demel poslal na swé komitenty psaní, kteří ho otewřené obdrželi. Pochybuje, žeby se tajemstwí psaních zachowáwalo. Zda se to při zapakowání stalo, měli by být pozorny. Ministr wnitřních pochybuje, že by se to jinak bylo stalo, než při pakowání. Finanční ministr: že opětowaně rozkázal tajemstwí psaních ctíti. Před několika dnima že se mu stejný pád udál, wyžádal si psaní a přislíbil wyšetřowání zawedsti. Löhner: Držejí se prov. sněmy, které se konstitujícími zowau, a uzawírají. Konstitující sněm říšský a provinciální je přece contradictio in adjecto. Táže se tedy, které sněmy se již od března držely, a které posud pohromadě jsau, kdo jich powolal a co jich účel. Jaký způsob zastaupení lidu, a jak se mají uzawření jejich k uzawřením říšského sněmu. Žádá, by ministr akta o tom na stůl komory položil. ( Druhá otázka byla stranu Swornosti, kterau již znáte. ) Ministr wnitřních přislíbil w budaucím sezení to zodpowídati. Ministr wálky sdělil, že Radecký s Karlem Albertem příměří na 6 neděl uzawřel. Při té příležitosti žádal Selinger ( z centrum ) o slowo, a wynašel we swém panegyriku plném otřepaných floskulích armádu až k nebi. Nawrhuje, by komora debatty ponechala ( ne, ne ) a jednohlasně prohlásila, že wojsko s swými cnostmi (? ) o wlast si zásluh dobylo! Národowé uznáwají udatnost jeho. Prosí presidenta, se shrom. zeptati, zda s ním sauhlasí ( ne, ne; ano, ano ). Centrum powstalo celé, lewice celá a prawice nazwíce ostaly sedět. Na denním pořádku byl Kudlichůw náwrh; mluwili Trojan, Schneider, Popiel a Peitter. Trojan: Můj předchůdce wyjádřil se, že nemluwí ani pro náwrh, ani proti sněmu, nobrž o něm. Já mluwím pro a proti, owšem s modifikacemi. Musím se již napřed přiznati, že ostýchawě na tribudu tribunu kráčím, a že zwláštní city wřau w ňádrech mých. Mé narození, mé příbuzenstwí mě upomíná, že stawu powinnowaných náležím; k nim jsau sympathie mé obráceny. Dáwno již jsem byl jmín za nepřítele aristokratů. Tudy ta auzkost, tudy to obáwání, že nebudu snad tak bezstranný, jak toho wěc sama žádá a w takowém shromáždění se sluší. My jsme zástupci wšech tříd lidu, wšech jeho interessů, musíme se tedy nad wšecky strany postawiti, bychom nepředpojatostí, nestranností a sprawedlností důwěru osprawedlnili, která se w nás klade. Přede wším se jedná o to, by se wšem osobní swoboda tak rychle, tak auplně co možná nawrátila; w tom punktu jsme wšichni srozumění. Ale myslel-li by kdo pozornost naši na to obraceti, že jednotliwé zákony ráz porobstwí na sobě nesau, tak musím podotknauti, že již w březnu pro Čechy odstraněny byly. Nicméně zbýwá ještě mnoho k přání, a den ten budu žehnati, kde toto dílo dokonáno bude. Tlačím tedy na to, by wšecky zákony zrušeny byly, které se obmezení osobní swobody poddanosti týkají. Při tom se nám namítají 3 otázky: 1 ) která obmezení jmění čili majetnosti mají hned, 2 ) která bez a která proti náhradě mají wyzdwižena býti, a 3 ) z jakých pramenů a jakým způsobem se má náhrada dáti? Ale ty otázky již zodpowídali jiní dosti obšírně. Co namítali, že w mnohých krajích nemůže sedlák nic nahraditi, již pro zřídkost peněz myslím, že peníze jsau jen prostředek wyrownáwací, a čím wětší cenu mají, tím lacinější jsau ostatní wěci. Přijde jen na to, by se prawý poměr našel, by žádné straně ublíženo nebylo. – Mluwilo se o potlačowání, o křiwdě, kteráž sedláku po tak dlauhý čas činěna byla; ale křiwda s jedné strany neuděluje žádnému práwo, tím méně zákonodárci, nowau křiwdu činiti. Ohrazuji se a mé komitenty, jako bychom chtěli rownau mírau měřiti, stejné stejným spláceti. Při wolání po swobodě nesmíme hlasu práwa přeslechnauti. Práwo jest jen tenkrát práwem, když na strany se neohlíži; když mu jedno, zda kroesus, zda žebrák před ním stojí. – Připustíme-li, že poddanosti poměr ani tenkrát platnost nemá, když na úmluwách spočíwá, pak jsme zrušili wšecky záwazky, wšecky úmluwy, které jsme s mocnějšími uzawřeli. Praweno, že jiný cit přebýwá w národu, jiný w člowěku jednotliwém; tomu odpírám a prohlašuji ke cti mých komitentů, že nic neslušného, nic darowaného nepřijmau. Praweno, že proti lidské hodnosti to, prodati člowěka za otroka; owšem když sebe prodá, nikoliw ale když swé jmění buď prodá, bud buď zadluží. Robota je fakticky zrušena, nenechme swědomitého déle trpěti. Neníť při ní tak welkých těžkostí, nespočíwáť na zákonech, ačkoliw je ními regulowaná, nýbrž jen na privátních úmluwách. Náhrada musí být ale náhrada slušná. Nahražowati má powinowaný, neb on jest ten, který získá. Mluweno, by stát nahražowal; ale jak přijde k tomu ten, který žádné břímě nenesl, neb se dříwe již wykaupil? A do jakého stawu by finance přišly, nemusím ani připomínati. Horní práwo přál bych míti ponechané, bychom tím hornictwí nezkazili. Winohorní práwo splýwá s desátkem. Ku konci musím též zmíniti: jeden dep. žádal, bychom woláním jmen hlasowali, by zwěděl swět, kdo ještě ty potlačowatelé podporuje. Co se mně týká, nejsem proti tomu, ať zwí národowé rakauští, ať zwí swět, že Češi tak wraucně práwo milují, jako swobodu.


10. únor 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Kam to musí vésti - poznámka., Autor: Havlíček, Karel
Kam to musí wésti? Článek tento zaslaný nám od muže o weškerý pokrok w naší wlasti welezaslaužilého tím radostněji tuto klademe, že se úplně srownáwáme s každým slowem w něm pronešeným. Red.


21. červen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Advokáti v New Yorku]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. - New-Yorkské nowiny oznamují: Kdosi wypátral po dlauholetém studium zdejšího adresního kalendáře, že w Nowém Yorku žije 1000 advokátů, 259 dohazowačů peněz a 110 lékařů na zuby. Srdce nás musí bolet, pomníme-li, co tu musí býti saudů, nauze o peníze a bolení zubů, aby tolik lidí mohlo od toho žiwu být. - Sotwa že swět přestal železnice a parní wozy za diwy powažowati, již se stáwají na nich nowé diwy — arci jen w Němcích. Na železnici mezi Magdeburkem a Lipskem udělal si skřiwan — jak německé nowiny píší — pod kolejí hnizdo, u Oschersleben’u zahnizdil se pod nákladním wozem konípásek, samice seděla mezi jezděním pokojně na wejcích, a sameček prý často podél wozů polétáwá!! Wěř, kdo můžeš. - W městečku Nördlingeně w Říši byla slawnost, k níž se mnoho lidí z okolí sešlo. Ulice byly plny lidstwa, w tom weběhla mezi množstwí zplašená jalowice a mnohý wolal o pomoc. Náramný to powstal hluk, který i hospodského zděsil, tak že před dům wyběhl a k lidu hrnaucímu se wolal: „ Pánowé, u mne je más piwa jen za 12 krejcarů! “ ( Musíme totiž wědět, že se na některých místech w Německu pro zdražení piwa lid zbauřil a hospodám okna wytlaukal; tedy tento pán něco podobného očekáwal od powstalého hluku. ) - President Amerického Saustátí p. van Buren byw na swé cestě po západních krajinách r. 1841 s wozem přewržen, stál až po kolena w blátě. Tu se rozzloben tázal wozky, proč zkácel? Chladně odpowěl tento: „ Již s jedenácti členy sněmowny jsem přewrhl, i ziskal jsem jejich hlasy pro stawení státní silnice do těchto krajin, presidenta jsem ale nikdy ještě newezl, i musel jsem použít této příležitosti, abych wyplnil powinnost swau k západním krajům a snadnému veto předešel, kdyby se o powolení stawby silnice řečené jednalo. “


8. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Literární oznámení, Titulek: Království české statisticky., Autor: Havlíček, Karel
Králowstí České statisticky-polohopisně popsané od J. A. Dundera. 1. Díl. Kraj Plzeňský. We w. 6. str. 336., krásné wydání. Spisowatel prawí we swé předmluwě: Po tomto kraji má následowat Chrudimský, Prachenský atp. až wšech šestnácte krajů wyjde. — Podal sem, co sem mohl, to také každý widí. — Pomoc w takowéchto důležitostech nesmí se hledat u nuzných, skaupých lidí; ale u nezíštných laskawých wlastenců. Těch ale mnoholi jest?


21. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: O sněmu říšském., Titulek: Předběžní sezení V. dne 18. ráno, Autor: Havlíček, Karel
Předběžní sezení V. dne 18. ráno. ( Prwní to sezení, kde wystaupilo wíce řečníků z Čech, jako: Borrosch, Hawlíček, Wocel, Rieger, Hauschild, Trojan, Palacký a j. ) Z počátku se jednalo nejwíc o platnosti woleb, jmenowitě poslanců českých. Wolbu Strobachowu uznal odbor za platnau, we sněmu wšak zdvihly se pochybnosti proti ni, poněvadž byla předsewzata v stawu obležení. Po dlauhém rokowání uhlasowal sněm, že je platna. Počet woleb za platné uznaných byl 202. Místostarosta zahájil tedy sněm říšský. Učinil náwrh, aby se přistaupilo k wolbě presidenta. Fischhof chce, aby byla odložena na zejtří. Rieger žádal o delší odročení její. Mnozí jsau při tom, ale také proti tomu, nejwíce poslanci němečtí. Mnozí hlasowali, aby se wolil předseda hned zejtra, zdálo se, že je to wětšina. Při druhé zkaušce ale ukázalo se skoro tolikéž hlasů, aby se zejtra newolilo. Hlasowalo se po druhé: s Ano a Ne. Lewá strana, kde je mnoho Poláků: Ne. Rakauští poslanci selští: Ano. Poláci vedle nich: Ne. Sedláci z Bukowiny: Ano. Terští: Ne. Stadion: Ne. Na Prawé: Poláci: Ne. Pillersdorf: Ano. Rusíni: Ne. Bylo na konci 145 Ne a 135 Ano. Wolení presidenta odročilo se tedy na nejistý čas. Slowané drží, jak je z toho widno, dohromady. Podrobnější zpráwu zejtra.


27. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: [Bez rubriky]., Titulek: [Oznámení obecenstvu]., Autor: Havlíček, Karel
Oznamujeme P. T. obecenstwu, že se předplacení na auplné exempláře Nowin i Wčely posud přijímá jak na c. k. poštách tak w nowinárně a po kněhkupectwích; neboť jsme se odhodlali k wůli hojnějšímu počtu pozdnějších předplatitelů prwní čísla Nowin a Wčely po druhé wytisknauti, tak že wážení pp. předplatitelé před koncem Unora č. 1. 2. 3. 4. 5. Nowin a 1. 2. 3. 4. Wčely obdrží.


23. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Schůzka Matice české., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. – Schůzka Matice české dne 20. Čerwence. W této schůzce slawný sbor Matice české následující tři díla do tisku přijal, která se tedy brzy audům Matice do rukau dostanau: 1. Klácelowu Dobrowědu ( morálku ) do malé encyklopedie. 2. Štěpařstwí od p. P. Pixy. ( Kniha to prwní praktická a populární od Matice wydaná. ) 3. Žiwotopis pana Wiléma Rosenberka od Waclawa Březana, archiváře Třeboňského, ze XVI. století, dle listin Třeboňských sepsaný. Náležeti bude do staročeské bibliotéky. Ostatně oznamujeme, že již p. Smetanowa Wšeobecného dějepisu ( we III dílech ) znamenitá čásť wytištěna jest, a že toto dílo na každý spůsob ještě tohoto roku dotištěno bude. Tisk Jungmannowy rozmnožené Historie literatury již se počal, wydání bude welmi krásné we II. dílech. – Tak se tedy činnost naší Matice, tohoto blahoplodného ústawu, wždy wíce šíří.


27. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) „ Máte to hezkau wesničku, matuško! Kolik pak duší? “ „ Duší bude, milý tatínku, bez mála osmdesát “ – prawila paní – „ ale bída, zlé časy a zrowna w loni byla takowá neauroda. “ „ Přece wšak wypadají sedláci dobře a chalupy jsau řádné. A dowolte, abych se dowěděl waše jméno. Zcela jsem pozapomněl.... přijel jsem tak pozdě.... “ „ Korobočka, koležská sekretářowá. “ „ Děkuji uctiwě. A jméno i otčestwo? “ „ Anastasie Petrowna. “ „ Anastasie Petrowna? Hezké jméno Anastasie i Petrowna. Já mám tetku, sestru matčinu, také Anastasii Petrownu. “ „ A waše jméno? “ – ptala se poměštíce. – Jste nepochybně aktuarem? “ „ Ne, matičko “ – odpowěděl Čičikow s úsměchem. „ Nejsem aktuarem, ale jezdím jen tak we swých záležitostech. “ „ Tedy jste obchodník! Jak lituji, že jsem prodala med kupcům tak lacině, a tuhle byste ho wy, tatínku, jistě kaupil. “ „ Ne, med bych nekaupil. “ „ Což tedy? Snad kmín? Ale kmínu mám teď pomalu, snad wšeho asi půl puda ( 20 liber ). “ „ Ne, matuško, jiného spůsobu zboží: ja řku, umřeli wám sedláci? “ „ O báťuško! osmnáct mužů! “ prawila babička se wzdechem. „ A umřeli sami sic řádní lidé, dobří dělníci. Owšem že se jich také přirodilo, ale co je po nich, slabé drobotiny, a aktuar přijel, abych platila daň podle duší. Lidi umřeli, a musím z nich platit jako z žiwých. Předešlý týden mi shořel kowář, takowý šikowný kowář, že uměl také zámečnictwí. „ Snad u wás hořelo, matuško? “ „ A zachraň Bůh od takowého neštěstí. To by bylo ještě horší; on sám shořel, milý tatínku! Wnitřku se w něm nějak zapálilo, wypil tuze mnoho, jenom modrý plamínek z něho wycházel, celý zetlel, zetlel a počerněl jako uhel, a takowý byl šikowný kowář, a teď nemám na čem wyjet, ani kdo by mi koně okowal. “ „ Wšechno je podle wůle Boží, matuško! “ – prawil Čičikow se wzdechnutím – „ proti maudrosti Boží nesmíme nic namítat.... Přepusťte je mně, paní Anastasie Petrowno! “ „ A koho, tatínku? “ „ Nu ty wšechny, kteří umřeli. “ „ Ale jak pak je mohu přepustit? “ „ Tak zrowna. Aneb chcete-li prodejte mi je. Dám wám za ně peníze. “ „ Ale tomu já wěru nerozumím. Což pak je snad chceš wykopat ze země? “ Čičikow zpozorowal, že babička zajela na stranu a že ji sic musí wyswětlit, oč se tu jedná. W krátkosti jí tedy wyložil, že ustaupení neb kaupě bude wlastně jen na papíře, a že se duše zapíšau, jako by byly ještě na žiwě. „ Ale co s nimi budeš dělat? “ prawila babička s wywalenýma očima. „ To bude moje starost. “ „ A wždyť jsauť mrtwí. “ „ Nu kdož powídá, že jsau žiwí. Proto wám škodí, že jsau mrtwí; wy z nich musíte platit daň, a já wás teď chci wyswobodit od starosti a od platu. Rozumíte? A nejen že wás wyswobodím, nýbrž kromě toho wám dám patnáct rublů. Nu, teď rozumíte? „ Wěru nerozumím, “ řekla stará zamyšlená, „ wždyť jsem mrtwé ještě nikdy neprodáwala. “ „ Bodejť! Wíc by bylo ku podiwu, kdybyste je byla kdy prodala. Což snad myslíte, že skutečně za něco stojí? “ „ Ne, to nemyslím. Zač by mohli stát, nestojí za nic. Já jen proto se diwím, že jsau již mrtwí. “ „ Nu, zdá se být baba twrdohlawá “ – pomyslil si Čičikow. „ Poslauchejte, matuško! a rozwažte si to jen hezky: wždyť se okrádáte. Platíte za něho daň jako za žiwého.... “ „ O milý tatínku! ani mně to nepřipomínej, “ wskočila mu do řeči, „ práwě před třemi nedělmi jsem složila wíce než půl druhého sta, a ještě jsem aktuara podmazala. “ „ No widíte, matuško. A teď si jen pomyslete, že nebudete muset aktuara ani podmazáwat, protože pak budu já z nich platit; já a ne wy, já přejímám na sebe wšechny powinnosti. Já také kontrakt a listiny zákupní na swé autraty wezmu: rozumíte? Stará se zamyslila. Ona widěla, že ta wěc 645 je skutečně užitečná, ale jen že tuze nowá a neobyčejná; a proto se silně obáwala, aby ji nějak neofaukl tento obchodník; wždyť přijel Bůh wí odkud a ještě k tomu w noci. „ Nu jak, matuško! hodláte? “ „ Wěru, milý tatínku! ještě jsem nikdy neměla ten pád, abych prodáwala nebožtíky. – Žiwé jsem přepauštěla – tuhle před třemi roky protopopu dwě děwečky, jednu za sto rublů, a tuze děkowal, byly z nich řádné dělnice: samé servítky tkají. “ „ Ale o žiwých nemluwíme: co je nám po nich. Já chci mrtwé. “ „ Wěru obáwám se tak rychle to udělat, abych si nějak neublížila. Snad že mne, tatínku, chceš nějak podskočit, a oni tento.... snad jsau we wyšší ceně! “ „ Poslauchejte, matuško..... ach to je s wámi dílo! zač pak mohau stát. Jen powažte, wždyť je to prach. Rozumíte, to je jen prach. Wezměte jakaukoli ničemnau nejposlednější wěc, ku příkladu jen hadříček, i ten má cenu; kaupějí ho alespoň do papírny, ale ti se nehodí k ničemu. Řekněte sama, k čemu by se mohli hodit? “ „ To je owšem prawda. Owšem že se k ničemu nehodí; ale já práwě proto se jen diwím, že jsau již mrtwí. “ Ach! to je dubohlawá, pomysil si Čičikow, wycházeje již z trpěliwosti. Jednej s ní! Již mne přiwedla do potu, proklatý babec! Tu wyndaw z kapsy šátek, počal si utírat pot, který mu skutečně na čelo wystupowal. Ostatně se ale Čičikow zbytečně zlobil. Jsau lidé wážení, ba i od auřadů, kteří, když se s nimi co jednati má, jsau také auplně Korobočky. Jak si co zawrtal jednau do hlawy, již ho nikterak nezmůžeš, ať si mu podáš sebe wíce důwodů, patrných jako slunce, wšechno se od něho odráží jako gumielastikowý mič ode zdi. Utřew si pot, umínil si Čičikow pokusiti se, nemohl-li by ji přiwésti na prawau cestu někudy jinady. „ Wy matuško buď nechcete rozumět moji řeči, anebo tak naschwál mluwíte, jen aby se mluwilo.... Dáwám wám peníze: patnáct rublů w bankowkách. Rozumíte? Wždyť jsau to peníze. Na ulici je nenajdete. Nu řekněte, po čem jste prodala med? „ Po 12 rublích pud. “ „ Trošku jste si zahřešila, matuško. Po dwanácti jste ho neprodala. “ „ Na mau wěru prodala! “ „ Nu widíte! Za to ale je to med. Snad jste ho sbírala asi rok starostliwě, pracně, měla jste chození se wčelami, žiwila jste je celau zimu we sklepě, ale mrtwé duše nejsau wěc z tohoto swěta. Tu jste se wy se swé strany nic nenapracowala, to byla wůle Boží, aby zanechaly tento swět, aby tím waše hospodářstwí utrpělo. Tam jste dostala za práci, za starost dwanáct rublů, a tu berete za nic, za darmo a ne jen dwanáct, nýbrž patnáct rublů, a ani ne we stříbře, nýbrž w samých modrých banknotách W Rusích jsau bankonoty trojích barew: pětky jsau modré, desítky čerwené a wšechny wětší bílé. Po takowých silných důwodech již Čičikow ani nepochybowal, že se bába podá. „ Wěru “ – odpowěděla ona – „ já ubohá nezkušená wdowa! Lépe snad, abych trošíčku počkala, snad se nahodí kupci, abych se dowěděla, jak platí. “ „ Hanba, hanba, matuško! zrowna hanba! Co pak to mluwíte; jen pomyslete, kdo pak je bude kupowat? Co pak by s nimi kdo mohl dělat? “ „ A snad jsau přece nějak w hospodářstwí příhodné... “ prawila babička; neukončila wšak ani swau řeč, otewřela ústa a díwala se na něho skoro se strachem, co asi na to odpowí. „ Mrtwí w hospodářstwí! Co wám to napadá! Snad aby plašili w noci wrabce we waší zahradě, co? “ „ Pán Bůh s námi a zlé pryč! Co to mluwíte? “ prawila babička křižujíc se. „ Co by wy jste ale taky ještě s nimi wymýšlela! A ostatně wám kosti a hroby zůstanou, prodáte je jenom na papíře. Nu co tedy? jak? odpowězte alespoň! “ Babička se zamyslila. „ Nač myslíte, paní Anastasie? “ „ Wěru nemohu si usmyslit, co mám dělat. Raději wám prodám kmín. “ „ A co s kmínem? Dowolte, já chci zcela něco jiného, a wy mi strkáte kmín. Ať si zůstane kmín kmínem, až podruhé přijedu, wezmu i kmín. Nu jak tedy, paní Anastasie? “ „ Na mau wěru, takowé podiwné zboží, zcela neobyčejné! “ Tu Čičikow wyšel docela z hranic wší trpěliwosti, w myšlénkách swých praštil již stolicí o zem, a nemohl se udržet prohodit jí čerta. Čerta se poměštíce lekla nesmírně. „ O newzpomínejte na něho, Pán Bůh s námi, “ křiknula celá bledá. „ Práwě před wčerejškem zdálo se mi o něm. Napadlo mi wykládat si karty již po modlitbě, a patrně ho Bůh na mne seslal za trest. Takowý byl ohyzda: rohy delší než býk. “ „ Diwím se, že se wám o desíti nezdá pořád. Měl jsem oumysl podlé křesťanské lásky: widím, že ubohá wdowa má škodu a bídu... ale ať wás kozel i s celou wsí! “ „ Ach! jaké wýčitky mně činíte! “ prawila babička hledíc na něho se strachem. „ Ba jak s wámi jináč mluwit. Wěru zrowna jako ňáký – nemějte mi za zlé – dworní pes, když leží na seně: sám seno nežere a jiným také nedá. Chtěl jsem od wás brát rozličné hospodářské plodiny, proto že já taky dodáwám do císařských magacínů... “ Tu si zaprášil, owšem jen mimochodem a bez jiného oumyslu, ale welmi šťastně. Císařské magacíny welmi působily na Anastasii Petrownu, alespoň prawila již skoro prosehným hlasem: „ Ale proč pak si se tak tuze rozzlobil? Kdybych byla wěděla, že jsi tak zlostný, nebyla bych se byla ani trochu wzpouzela. “ „ Wšak je příčina k zlosti. Celá wěc nestojí ani za wypité wejce, a já se mám proto zlobit. “ „ Nu dobře, tedy ti je nechám za patnáct rublů w bankowkách; jen ale, tatínku milý! strany těch magacínů: nahodí-li se potřeba mauky žitné neb prosa, nebo krup aneb dobytka, tak již buď tak dobrý a nezapomeň na mne. “ „ Ne matuško, nezapomenu, “ prawil a utíral si zatím pot, který mu tekl we tří pramenech s obličeje. Ptal se ji, nemá-li we městě nějakého důwěrníka, neb známého, kterého by mohla zplnomocnit na podepsání prodejného listu a wšeho co se náleží. „ Ano, protopopa, otce Kyryla, syn slouží u soudu! “ prawila paní Korobočka. Čičikow požádal ji, aby mu napsala důwěrní list, a aby ji zbawil zbytečné práce, umínil si ho sám napsat. Dobře by bylo, pomyslila si zatím paní Korobočka, kdyby u mne bral pro aerar mauku a dobytek, musím ho udobřit. Těsta ode wčíra ještě zůstalo, půjdu tedy říci Fetině, aby napekla líwanců; nebude také škodit zatáčený piroh bez kwasnic s wejcemi, to Fetina dobře umí a jde to zčerstwa. Paní wyšla we skutek uwésti myšlénku swau strany zatáčeného pirohu a zwelebila ji ještě wýrobky domácí kuchyně: a Čičikow šel do hostinského pokoje, kde spal, aby wyndal potřebné papíry ze swé skřínky. Tam bylo již dáwno uklizeno, peřiny byly wynešeny a před diwanem stál stůl přikrytý. Postawiw naň skříni, odpočinul si trochu, neboť cítil, že byl celý upocen, wšechno co měl na sobě, bylo mokré. „ Ta mne umořila, proklatý babec, “ prawil utíraje skřínku. Sotwa oprawil péro a počal psát, tu wstaupila domácí paní. „ Máš hezkau skřínku, tatinku, “ prawila přisednauc k němu. „ Jistě si ji kaupil w Moskwě? “ „ W Moskwě, “ prawil Čičikow, pokračuje we psaní. „ To jsem hned wěděla: tam umějí wšechno pěkně udělat. Před třemi lety sestra moje přiwezla odtamtud zimní střewíčky pro děti: takowá důkladná práce, posud ještě trwají. O je! co tu máš kolkowaného papíru! Kdybys mi alespoň aršík darowal! Mně práwě schází, a trefí se k auřadu podat žádost, není na čem. “ Čičikow ji wyswětlil, že není k tomu, že tento jest jenom na kontrakty a ne na žádosti. Ostatně ji přece jeden dal rublowý, aby ji učinil po wůli. Pak ji dal podepsat to psaní, a žádal ji, aby mu dala jména těch umrlých sedláků. Ukázalo se, že ona newede žádné písemní rejstříky, ale wěděla wšechny nazpamět: nechal si je tedy diktirowat. Někteří poddaní měli podiwná jména a ještě podiwnější přewzdíwky, tak že se při každém takowém zastawil a teprwa za chwílku počal psát. Obzwláště ho zarazil jakýsi Petr Sawelew-Newyhnisekorytu, tak že se nemohl udržet říci: „ To je dlauhý. “ Druhý měl při jménu přidělanau: Krawskau cihlu, jiný zas byl zrowna: Náprawa Iwan. Ukončiw psaní, popotáhl trochu wzduchu do nosu a ucítil wůni wábiwau čehosi teplého a másla. „ Prosím, račte trochu pojíst, “ prawila babička. Čičikow se ohlídnul a widěl, že již na stole stály nakládané hauby, pirožky, skorodumky, šanišky, práhle, líwance, lepešky a jiného druhu pečiwo: koláče s cibulkau, koláče s mákem, koláče s twarohem a Bůh sám wí co ještě wšechno. „ Nekwašený piroh s wejci! “ prawila paní. Čičikow chopil se nekwašeného pirohu s wejci, snědl hned asi polowic a pochwálil ho. A skutečně byl piroh chutný a po wšech těch trampotách a naháňkách s bábau připadal mu ještě chutnější. „ A líwanečky! “ prawila babička. Místo odpowědi na to stočil Čičikow tři líwance dohromady a namočiw je do rozehřátého másla, odstěhowal je do huby, a pysky i ruce si utřel se serwítem. Opakowaw to asi třikrát, požádal paní, aby mu poručila zapřáhnaut jeho bričku. Paní Anastasie hned poslala Fetini a poručila ještě přinést teplé líwanečky. „ Máte, matuško, welmi chutné líwanečky, “ prawil Čičikew, chápaje se těch nowě přinešených. „ Moje holky je dobře umějí pect, ale to je zle, špatná auroda, mauka málo nabýwá... Nu tatínku! a proč tak spěcháte? “ doložila, widauc, že již béře Čičikow do ruky čepici, „ wždyť není ještě zapřaženo. “ „ Wšak se zapřáhne, zapřáhne: můj kočí zapřahá zčerstwa. “ „ Tak tedy, prosím wás, nezapomeňte strany těch magacínů. “ „ Nezapomenu, nezapomenu, “ prawil Čičikow wycházeje do síně. „ Wepřowé máslo nekupujete? “ prawila paní, jdauc za ním. „ Proč bych nekupowal? Kupuju, jen později. “ „ O swátcích budu mít i wepřowého sádla. “ „ Kaupím, kaupím, wšechno kaupím, i wepřowé sádlo kaupím. “ „ Snad také by se přihodilo peří kupowat. W čas Filipowky budu mít i peří. “ „ Dobře, dobře, “ prawil Čičikow. „ Nu widíš, tatínku! do bryčky ještě není zapřaženo, “ prawila babička, když wyšli přede dwéře. „ Wšak bude hned. Jenom mně powězte, kudy přijdu na silnici. „ Jak pak bychom to udělali. Powědít to je těžko, je mnoho postranních cest; ale počkej, dám ti děwče, aby ti ukázalo cestu. Snad máš místo na kozlíku, aby si přisedla. “ „ Rozumí se. “ „ Tedy ti jí dám; ona wí dobře cestu, ale to ti powídám, neodwez mně jí, jednu již mi kupci odwezli. “ Čičikow ubezpečil, že neodweze, a paní Korobočka upokojena počala již prohlížet dwůr, wšímla si kuchařky nesaucí z komory škopek s medem, pak mužíka, jenž se ukázal mezi wraty, a pomalu zas byla we swém hospodářstwí. Ale nač se tak dlauho zabýwat s paní Korobočkau? Korobočka nebo Manilowá, hospodářský žiwot nebo nehospodářský – co je po tom. Není-li pak ten swět podiwně zřízen, weselé obrátí se we smutné, zůstaneme-li jen dlauho při něm stát. Snad si také někdo pomyslí: Nu což, proč pak by paní Korobočka stála tak welmi hluboce we stupních lidské dokonalosti? Což je to skutečně tak weliká propast, která ji dělí od sestry její, nedostižitelně obražené stěnami aristokratického domu, s woňawými kobercowitými wzchody, magahonowým dřewem a čalauny, která zíwá při nepřečtěné kníze, očekáwajíc wtipně-swětáckau náwštěwu, kdežto se jí budau odříkáwat myšlénky nazpamět naučené, myšlénky, které se podle zákonu mody po celý týden líbí w celém městě, myšlénky ne o tom, co se děje w její domě neb na jejích panstwích, zanedbaných a nepořádných, nýbrž o tom, jaký politický přewrat nastane we Francauzích, neb jaký směr má nyní moderní katolictwí. Ale stranau! nač o tom mluwit. „ A tu je bryčka, tu je bryčka, “ křikl Čičikow. „ Což jsi se ty klacku tak dlauho škrábal. Bezpochyby se ti wčerejší opice ještě newykauřila? “ Selifan na to nic neodpowěděl. „ S Bohem, matuško! A kde pak je tedy to děwče? “ „ Hej, Pelagejo! “ prawila poměštíce asi 11leté holce, stojící u dweří, oblečené do šatů doma barwených a s bosýma nohama, které wšak od daleka možná bylo držeti za boty, jak byly zamazané čerstwým blátem. „ Ukaž tuhle pánowi cestu! “ Selifan pomohl děwčeti wlézt na kozlík wedle sebe. Koně se hnuli. „ Tak tedy s Bohem, matuško! “ Selifan nebyl po celau cestu k žertu, ale při tom welmi pozorliw, což býwalo wždycky, když něco wywedl neb se opil. Koně byli welmi krásně wyčištěni. Na celé cestě byl welmi mlčeliw, popraskáwaje jenom bičem a nedržel žádné poučné řeči, ačkoli by byl straka welmi rád slyšel něco mrawokárného. Ale z urputných úst jeho nebylo nic slyšeti, než jednotwarné křiky: „ No! no! wráno! co zíwáš! “ a wíc nic. Sám hnědý a aktuar byli nespokojeni, poněwadž neslyšeli ani jednau „ milí braši, wážení druhowé “. Straka cítil welmi nepříjemné rány po swých masitých a širokých audech. „ I což s tebau čert šije, “ pomyslil si asi, pomrskuje ušima. „ Jak on wí, kam udeřit! Nešwihne zrowna na hřbet, ale wybírá si místo, kde jde do žiwého, do uší nebo pod břicho šwihá! “ „ Což na prawo? “ s takowau suchau otázkau obrátil se Selifan k holce, ukazuje bičem na černau cestu mezi polemi. „ Ne, ne, wšak já ukážu, “ odpowěděla holka. „ No, tak kam, “ prawil Selifan, když přijeli již blíže. „ Tuhle tedy, “ odpowěděla holka ukazujíc prstem. „ O ty hlaupá! “ prawil Selifan. „ Wždyť je to na prawo: newí ani, co je prawo a co lewo. “ Ačkoli byl den welmi hezký, přece zůstalo ještě po wčerejšku na tučné zemi tolik bláta, že se neprobrali z polních postranních cest až k polednímu. Bez děwčete by ani tam nebyli přišli, protože se cesty rozlézaly na wšechny strany jako raci, když je wysypame ze saku. Brzy ukázala holka rukau na tmawé stawení, řkauc „ wida silnice. “ „ A to stawení? “ „ Hostinec! “ prawila holka. „ Nu teď my sami již trefíme, jdi si domů, “ prawil Selifan. Zastawil a pomohl jí slézti, mumlaje skrze zuby: „ O ty černonožko! “ Čičikow jí dal měděný dwaukopejník, a ona se pleskala domů, ráda, že se swezla na kozlíku. ( Pokračowání. )


5. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: [O politické situaci na Moravě a hlavně v Olomouci], Autor: Havlíček, Karel
Z Morawy. H. B. ( Dokončení. ) Než jsem do Brna přijel, rozeslali již poslancowé říšského sněmu, meškající nyní w Brně, pozwání na wšeobecný sjezd do Holomauce, porady Brňenské Brněnské byly tedy jenom předběžní, a wšichni odebrali jsme se do Holomauce, wšichni po železnici, 700 jen já po poště přes Litowli s neobyčejnau tauhau po osudu swého palaše. Po celau noc měl jsem na cestě příležitost přemýšleti o nynějším postawení Morawy k Čechům. Morawa nyní asi w národním ohledu tak stojí, jako Čechy stály 1834. Každý wzdělanec wypadá jako Němec, Slowanstwo a sprostota jest tam jedno, kdo pečuje o wzdělání národního jazyka, powažuje se za diwause, za pošetilce aneb dokonce zu za buřiče, který prý lid popuzuje proti bohatým. Neboť tito Němci a poněmčilci, kteří až posud aristokratsky prwní slowo wedli w Čechách i na Morawě, nemohau se posud nikterak powznésti k té myšlénce, že my Slowané jim rowni jsme, wždy nás ještě za nižší třídu powažují. Když tedy w Čechách hned w březnu wyslowena jest žádost naše strany spojení Morawy a Čech, powstala proti tomu na Morawě nesmírná opposice. Jen malinká strana národní porozuměla bratrskému aumyslu našemu, že chceme, aby Morawa a Čechy spojeny wětší moc a wáhu měly před swětem. Druhá weliká strana na Morawě, strana netečná, protiwila se tomu jen z hrdosti špatně rozuměné; jim nezáleželo na welikosti národa, nýbrž jen na provinciální morawské pýše. Třetí strana Frankfurtistů protiwila se nejzůřiwěji, ona dobře wyrozuměla, že se Čechowé jen proto s Morawau aužeji spojiti chtějí, aby společně tím wíce wzdorowati mohli Frankfurtu. Rozumí se samo sebau, že strana protičeská byla desetkráte silnější než národní, a tu wšelikau mocí se snažila, Morawu od Čech ještě dále odciziti. Nejen že starau poctiwau a welebnau barwu naši čerweno-bílau, kterau jsme ještě od starých slawných časů společně zdědili, zneuctili a za ní žluto-čerwenau přijali, a hned se snažili, wšechny swé staré čerweno-bilé čerweno-bílé orlice zažlutiti: i na sněmu weřejně ustanowili, že se Morawa s Čechy nikdy nespojí. Člowěk ale míní, Pán Bůh mění, myslel jsem, a tím ustanowením, že bůdaucně na 10.000 duší w sněmu morawském jeden zástupce seděti bude, bez rozdílu měst a wenkowa, tím ustanowením wyřknuto jest spojení Morawy s námi. Počkejte jen, až lid zachowalý morawský, až naši Hanáci, Slowáci w Morawě poznají dějiny národu swého, až poznají, že nebyl nikdy rozdíl mezi Morawanem a Čechem we zlém ani w dobrém Brno a Holomouc posud se weřejně nazýwají králowská hlawní města, rád bych wěděl, jakého králowstwí!? –, až poznají, že spisowní jazyk w Čechách užíwaný jest wlastně čistá morawština, až tento lid wyrozumí, jak těžko jest Morawě a Čechům každému zwláště brániti se proti autokům wašim: pak najednau oni zástupcowé na sněmu morawském wyřknau to, co již Bůh dáwno wyřknul, totiž že Morawa a Čechy jsau jedno. S takowými myšlénkami přijel jsem do Holomauce, kdežto mi sauzeno bylo, shledati se opět s palašem swým a s mnohými jinými známými. Shledání mé s palašem bylo následující: Kdyby se některému z jistých lidí něco podobného s palašem bylo přihodilo, nebyl by opominul, nesmírný křik o reakci, o kamarille, o wojenské libowládě způsobiti: já ale wzal jsem tu wěc pauze z komického stanowiska. Kdybych já s někým wojnu wedl, také bych každému, kdo na tu stranu míří, wzal nejen palaš, nýbrž i pistole, které mi c. k. pan setník zapomněl wzíti. Že ale c. k. setník tak se zmýliti mohl, že redaktora Nár. Nowin w podezření měl, jakoby Wídni na pomoc spěchal: to arci jest nedorozumění wětší, než bude celá budaucí německá říše. Než dosti o tom: jak mile jsem se w Holomauci přihlásil, žádali mne co nejzdwořileji možná za odpuštění strany toho nedorozumění a prawili mi welmi ochotně, že palaš můj hned odewzdán byl k sl. krajskému auřadu, aby ho za mnau do Brna poslal. Člowěk nezkušený byl by se z této zpráwy zarmautil, že palaš do Brna poslali: já ale, jsa dobrý znatel wšech c. k. krajských auřadů, byl jsem přeswědčen, že se c. k. kraj. auřad nepřežene, a že palaš jistě nejen nyní, nýbrž ještě po dwě neděle w Holomauci zůstane a že ho snad teprwa po mé smrti do Brna odešlau. Naděje mne nesklamala, palaš byl posud w krajském auřadě a odewzdán mi jest s welikau ochotností. – – Byl bych wšak ještě jeden palaš s radostí poželel, kdyby byla celá deputace z Prahy nepřitáhla Wídni ku pomoci! – Holomauc je pewnost, we které žije wíce wojska než lidí. To jest nejznamenitější, co se o ní powědíti může. Wšechny kawárny a hostince wykládány jsau rozličnými wýložky. O dworu, který tam nyní sídlí, nebylo by nic pozorowat, kdyby nepřicházely ustawičné deputace. Wěru, deputace nejsau moje zamilowaná wěc, a jak mile uzřím deputaci, wzpomenu si hned: „ Ba kdybych měl ty peníze, které se protráwily na deputace od počátku konstituce rakauské až do nynějška! “ Wěru, duch lidský jest sama podiwnost: dříwe si lidé pořád ztěžowali na drahé porta za psaní, a teď, když jde psaní za 6 kr. stř. až na konec swěta, teď zas posílají místo šestikrejcarowého psaní deputaci mnoha osob, která obyčejně pořídí zrowna tolik jako šestikrejcarowé psaní! Ještě nejlépe ze wšech těch deputací líbily se mi deputace Hanáků. Ti we swé sláwě, čerwených spodkách přitáhli wždy wšichni na koních s hudbau, s čerweno-bílými Skutečně podiwno, že mezi lidem na Morawě posud wždy jen čerwenobílá barwa platí, nowá žlutočerwená žádné wážnosti nenalezá. Ani jedna hanácká deputace neměla žlutočerwenau korauhew!, slowanskými a císařskými korauhwemi ( co by se jindy nikdo nesměl před Holomauckými měšťáky opowážiti ), táhli tak přes celé město pro žluč wšem Frankfurtistům, a za nimi na malém kočáříku několik matek s košíky wajec, drůbeře, koláčů atd. pro císaře. Tato wšechna sláwá sláwa i s wějci wejci a drůbeří wzdána jest J. M. C., ale – ruku na to, že bude držet konstitucí! Císař podal ruku. – Ba jedna opatrná deputace hanácká chtěla dokonce, aby jim tento slib pro lepší bezpečnost císař písemně a na „ štemflu “ podal. Takowý jest praktický smysl Hanáků: oni myslí: „ Me jsme mé “, nepřijdau císaři wyhrožowat, ale přijdau zdwořile, přijedau s korauhwemi, s hudbau, s wejci, ale ne podlízawě, ne otrocky, nýbrž s tím wědomím, že bez konstituce není císaře! Jsem přeswědčen, že tito prostí ale rozumní Hanáci u císaře a dworu mnohem wíce úcty ku konstituci wzbudili, než mnohé málomocné wýhrůžky, které wždy jen směšné jsau, když za nimi nestojí weliká ozbrojená síla. Ostatně si Holomaučtí Němci často ztěžují na nynější staw, že utištěni jsau od wojska, že se ani hýbat nemohau atd. Já jsem si při tom wždy wzpomenul na to, jak tito swobodymilowní Holomaučané zamezili wydáwání morawského časopisu, který tam prof. Helcelet pro lid slowanský wydáwati počal; hned po třetím čísle musel přestati a radowati se, že jej samého z města newyhnali! – Není nad swobodu, zwláště když si člowěk nejen německé, nýbrž i slowanské swobody wážiti umí. Kdybych byl žurnalista israelský neb turista jako p. Kohl, neopominul bych zde ještě w důwěrnosti podati wšechny řeči, které jsem měl s důležitými osobami, státníky, co se jednalo mezi deputowanými atd. Ale wždy jest lépe jídlo již uwařené jsti, než se na waření díwati.


5. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Dodatek., Autor: Havlíček, Karel
Dodatek. Podiwné bude naše wyznání po tomto článku, wyznání totiž, že jsme píšíce ony řádky do Wčely „ o 2: 168 hodinách týdně " ani školy na mysli neměli, a tedy onomu přehorliwému wel. p. we Kwětech zcela žádnau sprawedliwau příčinu nedali k takowé obšírné a poněkud wášniwé polemice. Mínili jsme těmito dwěma hodinama týdně — kázaní, a proto jsme prawili, že welebné duchowenstwo posawad tak málo času wyučowání lidu, nejpřednějšímu úkolu swému wěnowalo. Mínili jsme wyučowání lidu, ne ale wyučowání mládeže, které se owšem děje we školách. Strany tohoto wyučowání lidu představujeme si my, to jest já H. B. prawé postawení a úkol kněze w osadě zcela jinák než se obyčejně béře, a jak rád připustím, snad mnohem idealněji než tento swět žádá. Já myslím, že má býti kněz wůdce národu ke wšemu dobrému, a s tímto smýšlením přidružil jsem se w mladické rozčilenosti pod korauhew církwe. Ne pro pecen, čehož m bohu díky potřebu neměl, ale co odhodlaný bojowník išel jsem: ale semeniště Pražské ochladilo tenkrát znanitě můj zápal, wychowáwaloť ono za těch časů ne národu, nýbrž wládce kropáče! Wyznati mohu nyní směle, že tehdejší wedení semeniště Pražského udusilo we mně welikau čásť prawých náboženských citů, a teprwa za několik let po náwratu do zdrawého božího swěta podařilo se mi po mnohých bauřliwých dobách najiti opět prawau cestu a prawé weslo. H. B.


4. leden 1848, Zdroj: Česká včela, Část: Slovanské zprávy, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
* Pokroky časopisectwa polského w Haliči 1848. Lwowský časopis: Dziennik Mód Paryskich, jenž posud auhledností swau wynikal, chystá se od Nowého Roku k wětší činnosti na poli čistě literárním. Hlawní spolupracowníkowé budau pp. Bielowski, Dobrzaúski, Leszek Borkowski, Szajnocha, Przylecki, Dzierzkowski. – Těší nás srdečně, že časopisectwo Haličské od r. 1848 se powznese na wyšší stupeň, bylť již swrchowaný čas. Hlawní dwě střediště jsau Krakow a Lwow. We Lwowě kromě polských nowin ( Gazeta Lwowska ) třikrát za týden wycházejících, a přílohy zábawné k nim Rozmaitości, která týdně po archu wychází, bude Dennik Mód týdně též po archu s rytinami a wýkresy módními wydáwán, pak Bibliotéka naukowego Zakladu imienia Ossoliúskich, měsíčník podobného směru s naším Musejníkem. W Krakowě wycházejí nowiny polské Gazeta Krakowská šestkrát týdně, a od Nowého Roku bude tam též wycházeti pod redakcí pp. Lepkowského a Czernieckého nowý týdenník polský: Rozmaitóści Krakowskie. Se wšemi těmito časopisy Lwowskými iž jsme a s Krakowskými nepochybně též budeme od r. 1848 we spojení, a tak wždy udržíme sebe a čtenářstwo swé w toku událostí Haličských.


6. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o straně sedmašedesátníků a o rozkazu justičního ministerstva], Autor: Havlíček, Karel
O wzniku powěstné adressy sedmašedesátnické strany podržení oktrojírky dowídáme se z Ost-Deutsche Post tolik, že we schůzce, w které byla uzawřena, byli přítomni někdejší guvernér hr. Lew Thun, hr. Nostic, kníže Salm a asi 50 nejzámožnějších měšťanů. Státní prokurátor dostal od ministerstwa justičního rozkaz, aby upustil od žaloby, zdwižené proti pp. Chocholauškowi, Wáwrowi a j. z příčiny wytištěného w jich nowinách Turinského prowolání ke Slowanům.


9. září 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Z Polny., Autor: Havlíček, Karel
Tyto Polenské „ Zábawy děje - a zeměpisné " jsau šťastné podniknutí, wýborná to myšlénka, jížto si wel. p. Kunz nejen o Polnu nýbrž o celau zem wůbec dobrých zásluh získal, neboť jsme té pewné naděje, že se naše wel. duchowenstwo i učitelstwo té wěci horliwě uchopí. Leckde jinde se též země - a dějepisu wyučuje, poněwadž se ale jenom co předmět wedlejší zkratku při wšeobecné zkaušce odbýwá, tedy jen pro forma několik otázek děti dostanau. W Polné wšak se zwláštního dne drží zkauška jenom z děje - a zeměpisu a poněwadž se za několik hodin hezká část celého předmětu projíti může, získá se tím tolik, že se wyrostlí, kteří by jinak o wlastenských dějinách a zeměpisných poměrech ničeho nezwěděli, poslauchajíce děti lecčemu přiučí, aspoň na lecco připomenuti býwají. Připojené zpěwy dodají wěci užitečné stránku zábawy, a kdož z rodičů neb příbuzných neslyší rád děti wzdáwati aučet ze swého užitečného zaměstnání? – Přejeme, abychom odjinud brzy zpráwu dostali, že i tam dle příkladu horliwé Polny uwedeny jsau podobné zábawy. Mládež jest naděje wlasti! Red.


21. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O názorech na revoluci ve Vídni a Polácích], Autor: Havlíček, Karel
H. B. We Wídni a w Pešti rozhodne se nyní snad již brzy osud Rakauska, osud Slowanů w Rakausku, ne w pokojné raddě, jak se posud myslelo, nýbrž mečem a střelbau. My Slowané, znajíce dobře sprawedliwost swé wěci, chtěli jsme jen pokojně na říšském sněmu rozhodnauti o tom, w jakých poměrech máme nyní we swobodném Rakausku podlé sausedních národů žíti: ale odporníci naši Maďarowé i Frankfurtisté jak mile pozorowali, že se sprawedlnost díti a neslušné panowání jejich přestati má, chopili se ještě naposledy meče, podaří-li se jim snad hmotnau mocí zwítěziti nad wětšinau we sněmu. Každému bylo známo, že revoluce Wídeňská od 6. října byla protislowanská, frankfurtsko-maďarská, wšichni Maďaři a wšichni Němci To můžeme pozorowati z „ Deutsche Zeitung aus Böhmen “, z chowání Liberce atd. tomu dobře porozuměli: čím to jest, že jen Slowané, jenom našinci buď hned wěci neporozuměli nebo posawad ještě porozuměti nemohli a nechtěli. Ohlédněme se mezi Slowany rakauskými, jak se kteří po událostech Wídeňských zachowali. Jihoslowané, i kteří nyní wšichni we statečném boji jsau o práwo swé, nejrázněji se obořili proti Wídni, w nowinách a w časopisech jejich nenacházíme ani hlasu, který by se snažil osprawedlniti nejnowější revolucí Wídeňskau, nebo ji nazýwati bojem o swobodu. Jihoslowané jakožto národ bodrý, zdrawý neočekáwají, aby jim někdo jiný swobodu wydobýwal, oni důwěřují sami w sebe a jenom sami o swau swobodu bojují. Mezi Slowáky a Rusíny též ani jediného hlasu neslyšíme ku prospěchu Wídeňanů, tito kmenowé slowanští dobré tušení mají o tom, že swoboda pro Slowany pocházeti nemůže a nebude od Maďarů ani od Němců. Bolest a žal swírá wšak srdce slowanské, když wzpomene na Poláky. Tento nešťastný, odštěpený, zpanštilý kmen slowanský nesdílí s námi ostatními nikdy ani radost ani žalost, on wždy o samotě opodál stojí, hrdě, bez naší pomoci chtěje dosáhnauti swého blaha, ba on se raduje, když my kwílíme, a kwílí, když my se radujeme. Poláci sebe nikdy upřímně za spolubratry naše nepowažují, a byl-li čas, kdežto Slowanstwo u nich w módě bylo, přece nikdy newešlo do krwe; přišla bauře, a Poláci přestali býti Slowané a začali být zase jen Poláky. – S Maďary, auhlawnímí škůdci Slowanstwa, bratrují se wždy, ba i s Frankfurtisty, kteří jim přece nedáwno oddekretowali půlku Poznaně k německé říši, i s těmito chtějí raději se bratrowati, než s námi. We sněmu Wídeňském od 6. října hrají Poláci skoro nejznamenitější rolli. Polská šlechta A to jest wlastně až posud národ polský, neboť rolník w Polště posud nedospěl ke wzdělání, a měšťanstwo jest židowstwo. od roztržení Polska nemyslí na nic, než na revoluci; revoluce, ustawičná revoluce jest žiwot těchto obyčejně málo neb nic nepracujících šlechticů, a kde jest revoluce, tu je Polák, a kde je Polák, tu je rovoluce. Jak mile nastala revoluce we Wídni, byli Poláci hned we swém žiwlu, nedbajíce na aučel revoluce, chopili se hned pilně anarchistického díla. Polák, pamětliw příliš starých urážek, nenáwidí Rakausko z celé duše swé, a pomsta jest mu tak sladká, že ji třeba ke swé nejwětší škodě wyhledáwá. Časopisy polské jsau nyní naplněny jásáním nad 6tým říjnem a urážkami českých deputowaných za to, že ze sněmu odešli. Jaký aučinek měli události Wídeňské u nás, wí beztoho každý. Také u nás w Praze počali se ozýwati hlasowé přízniwí revoluci Wídeňské, nyní ale skoro wšichni umlkli, až na jeden neb dwa malé časopisy Pražské, jejichžto křiklawost ale tak dobře známa jest, že na jejich hlas žádný maudrý nic nedá. Ostatní wšichni, ačkoli dříwe mnozí proti poslancům českým a ku prospěchu Wídeňanů se prohlásili, přece nyní po lepším poznání wěci úsudek swůj změnili. Duch lidský příliš podroben jest moci zwyku a welmi nesnadno se wprawí do jiných okolností. Za býwalých časů měli jsme wládu despotickau zlau, a proto byla ta wláda i se wším, co od ní pocházelo a co s ní we spojení bylo, we sprawedliwé nenáwisti. Nyní se wláda změnila ( nejposlednější ministerstwo zajisté bylo w celosti swobodomyslné a řádné ), ale tito lidé se nezměnili, oni se wždy ještě drží starých slow, byť by i smysl nyní byl celý jiný, oni wždy ještě ochotně se přidrží každého, kdo proti wládě stojí a proti wládě žůří. Tak ku př. jsau nyní záležitosti dworu císařského a záležitosti Slowanů rakauských auzce spojeny; my musíme držeti Rakausko, abychom zůstali we spojení s ostatními Slowany a společně se podporowati mohli; dwůr musí držeti Rakausko proto, že jest koruna jeho. Ale najdau se lidé, kteří raději budau držeti s Frankfurtisty ke swé wlastní škodě, než se dworem ke swému prospěchu, a proč? – protože si již zwykli powažowati to za liberální! – lnu, komu není s hůry dáno, w apatyce nekaupí! – Ale to jest jisté, že ten, kdo ještě neumí hleděti na smysl, nýbrž jen na slowa, by neměl se míchati do politiky, neboť uškodí swau dobrau wůlí ale malým rozumem wíc než zjewný nepřítel. Jak nyní wěci stojí, nemáme se co obáwati. Sněm říšský bude jistě a w nejkratším čase od JMC. na jiné místo přeložen – na které, se posud s jistotau udati nemůže. Weliká síla wojenská, která se brzy okolo Peště a Wídně sestawí, brzy zajisté pokoří stranu maďarskau a frankfurtskau, pak ale uwidíme, bude-li dwůr císařský pamětliw toho, kterak jsme se my Slowané zachowali w době nebezpečné. Říká se, že welcí pánowé rádi zapomínají na dobrodiní, ale na wýchodě jest opět příslowi, že dobrau službu král nikdy nezapomene. Nadějeme se, že se dwůr náš říditi bude wždy podlé tohoto posledního příslowí, a byla by to skutečně swatá jeho powinnost, aby nám Slowanům wždy odstrčeným při kwase, ale wždy newyhnutelným při práci, konečně upřímně a beze wšech těch kliček i welkopanských pomáhal k dosazení skutěčné rownopráwnosti. Wíc nežádáme, a pokud maudří zůstaneme, žádati nebudeme. Ostatně ale musíme se přiznati, že poučeni trpkau zkušeností, na nikoho jiného se nespoleháme, než sami na sebe, a kdyby se celý swět proti nám postawil, musíme opřeni na swé dobré práwo, swau wlastní prací a přičinliwostí dosáhnauti toho, co nám před Bohem a před swětem patří.


26. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk dvou dopisů], Autor: Havlíček, Karel
Městská radda poslala nám následující swůj dopis k uweřejnění: Nro. 840. Wysoce slawné zemské Präsidium! W zachowáni wysokého poručeni od 20ho Srpna 1849 Čislo 8099 wzdáwa njže podepsaná městská radda z ohledu ustanoweni w přičině, oswětleni radniho domu následující spráwu: Již we schromáždeni městské raddy na den 6ho Srpna 1849 přednesl purkmister weškerým audům raddy, že, když dnem narozeni Gejich cys. král. majestatnosti na wažný spusob oslawenu byti ma, uzawřel, na místo običejnebo oswetleni, wyzwani, k podpoře onich městanu, kterych obchod w nasledku udalosti roku 1848 a 1849 utrpěl a w zastáwu přišel, na weškere městanslwo a obiwatele hlawnjho města Prahy učiniti, w nasledku čehož a dobročinny ustanoweni den narozeni Gejich cys. kral. Majestatnosti wažne oslawen bude. Toto purkmistra ustanoweni, jak i take one w nasledku teto slawnosti wydane weřejne oznámeni sig. bylo dle protokollu od weskere městske raddy jednohlasně schwalene a s tim doloženim prjimute, že žadne wyzwani k oswetleni města na den narozeni gejich cys. kral. Majestatnosti wydane byti nema, a že take oswětleni města nastrojene byt nesmi. W schromaždeni na den 13ho Srpna 1849 oznamil purkmister rozkaz wysokeho ministerstwa wnitřnich zaležitosti od 6ho Srpna 1849 Čis. 5833 jak i take onen w patentu nadřečeneho rozkazu zhotoweni nowy nawrh oznámeni sig [ tři lomeno tři ] ddto. 13ho Srpna 1849, při ktere přiležitosti se při jednom ustanowenu widel, onou žádost najeměe ustawu pro plinu Friedlandu, kterou oustně přednesl, by na wlastne autraty předwecer dne narozeni Gejich cys. kral. Majestatnosti na balkonu staroměstského radnho domu řiskau korunu wystawit a oswěllit mohl — městske radde předložiti, a teno zastoi w poraddu wziti. Dle wykazu přiležiciho protocollu sig [ čtyři lomeno čtyři ] bylo jednohlasně ustanoweno, žadosti pana Friedlanda na zaklad w protocollu uwedenych duwodu neswoliti. Pozdei wssak, a to syce dne 15ho Srpna 1849 předložil purkmister tento zaštoi, při onem obzwlášt drženem'schromáždeni městske raddě k opetnemu rozejimult a poradě, při comž po usudku ( Debatte ), jak s protokollu sig [ pět lomeno pět ] wyswita, jednohlasne ustanoweno bylo, při odmrsteni Friedlanda to ponechati, naproti tomu wssak radni dum staroměstsky předwečer dne narozeni Gejich cys. kral. Majestatnosti na naklad obecni w obicejinem spusobu oswititi. Dalšši porada a rozmyšleni w tomto zastoji, wiče w schromaždeni městske raddy w misto newstoupilo; obzwlastne nebylo na den 16ho Srpna 1849 pra žadne schromáždeni držene, 17ho Srpna wssak jedine porada w záležitostech obečnich předsewzatá byla. S tohoto auředniho předstaweni wysoce sláwne zemske präsidium přeswědčeni podosahnouti rači, že oni w narodních nowinnach Nr. 180 ddto. 16ho Srpna 1849 obsazeny clanek přes wijednáni městske raddy od 10 a 17ho Srpna 1849 při čomz již onen we wysokem dekretu od 20ho Srpna b. r. udany datum nadřečenich schromaždeni omilny, scela při udani domneliho motivu ( Motiv ) uzawřeneho ustánowcni podstatni nesprawnost w sobě nese, w nasledku čehož na zaklád protokollu od 22ho Srpna 1849 sig [ šest lomeno šest ] se jednohlasne stwrzuje, a ubezpečuje, že oni we wysokem dekretu od 20ho Srpna 1849 Čislo 8099 zminěni w nar. now. Nr. 180 obsazeni clanek, ani w auředni ani w privatni ceste, od njže podepšany městske raddy pochazi, že tento clanek ( Referat ) z onem skutecne předsewzatemu wyjednani se nešrounáwa, poněwadž u nadzminěnych wyjednani udanliwy motiv ( Motiv ) ustanoweni: — „ že collegium uwarowati chtělo, stran wystáweni koruny řisske proti wsseobecne wuli nejakau demonstraci z přižne k oktroirowanemu zřízeni učiniti “ — od žadneho audu městske raddy k přednesseni přisslo, a že wesměs w teto připadnosti dne 13 a 15ho Srpna r. b. o oktroirowanem zřizeni w žadnem padu zminka se nestala. Niže poslussne podepsána městska radda se tou naději koji, že wysoce sláwne zemske präsidium onou we wysokem dekretu od 20ho Srpna r. b. Čis. 8099 jedine na nešpráwny udalošti nowin, bez předběžneho wyslechu městské raddy, proti te same wyjadřeni weřejne wyjadrenou pochybnost skrze nadřecene předstaweni wyzdwihne, a w celem obsahu se přeswědci, že měštška radda nejen žadnau demonstracy obmeyšlela, nybrž i take každe přiležitosti k demonstracy a protidemonstracy se wystřihati chtěla. Když tehdy umysl tento zuplna se nodočilil, tak předce měštske radde, tato winna připsana byt nemuže, nybrž na onnych, ktery w zaležitosti te záwadu nalezli, kterou z umyslne opozicny chtiwosti za cenu každou hledali; neb takowych nešpokojencu přehnanych z obau stran ( nach beiden Extremen ) jak známo, nachazi se w každem welkem měšte. Přislussne podepsány Collegium mušelo by wssak litowat, kdybi zlowolny ošoceni osobnýyh neb politickych protiwniku wyšoce sláwne zemšk präsidium take jedine okamžení meiliti mohlo, w te přeswedcenošti, že zastupce hlawniho měšta Prahy a češke země syce nikoliw otročkyho ( servil ) nybrž práweho wemého smeyššleni jšau, ktere opakujič w rozhodných dobach uskutečnili a pokušili, když mnohi z oněch klešal, ktery nyni se welmy snažeji, měštskau raddu na spusob wsšemožny w podezřeni uwésti. Nykdy nebude a nemůže ona snáha u uctiwě podepšanych wědomy wždy w kazdem padu sprawedliwě wykonane powinnosti, zatknauti ( verkümmern ). K wyšwetleni se jedine jeste měštska radda připamatowati ošmeluje, že wyšoky rozkaz ddto. 20ho Srpna 1849 Čis. 8099 syce na raddu města Prahy pšany, wssak z te přičiny od niže podepšane meštske raddy zodpowidanu byt muže, když jedine od te samy w teto zaležitosti porady držane byli, wešskera mestska radda wšak mezy casem ani shromaždena nebyla. Poslez se při jednom ponjžena prozba klade, by Wyšoče Slawne zemske präsidium uštanowiti ráčilo, by w nadřečenych nowinnach, narodnich w kterych wysoky dekret od 20ho Srpna 1849 wepšani byl, wššemožne w brzskem caše k opraweni přiššel, a prawitedlny obšach teto zaležitosti došahl. W Praze dne 22ho Srpna 1849. Wčera jsme dostali ( totiž redakce Národních Nowin ) následující přípis od zdejší wys. sl. zemské spráwy: „ Menší wýbor obecních starších města Prahy ode mne jsa wyzwán, zadáním od 22. srpna t. r. č. 840 ujistil, že domnělý referát o sezeních městské raddy ode dne 13. a 15. srpna t. r., jejž Národní Nowiny č. 180 přinesly, ani cestau auřední, ani saukromau od městské raddy nepochází, prohlásiw zároweň a dokázaw, že se referát tento s jednáním skutečně držaným nesrownáwá, neboť udáwaná pohnútka usnešení toho: „ že prý radda wystawením koruny říšské žádné demonstrace pro oktrojowanau ústawu proti wůli obecné učiniti nechce, “ nebyla ani od jediného přítomných starších obecních k řeči přiwedena, a wůbec se při rokowáních dne 13. a 15. srpna, wěci té se týkajích, naprosto žádné zmínky o oktrojowané ústawě říšské nestalo. Dotčený článek shledal se tedy, co se týká udáwané pohnutky onoho usnešení městské raddy, za neprawdiwý, i wzýwám redakci, ana přijmutím onoho článku, zasilatele nejmenujíc a opětným poznamenáním w čísle 186 obsaženým wzala na se odpowídání za prawost obsahu jeho naproti weřejnosti, aby oprawení toto přijala do swého listu. W Praze dne 25. srpna 1849. Mecséry.


26. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: V Praze dne 26. října, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 26. října. — Jakožto welmi zajímawau a důležitau zpráwu sdělujeme obecenstwu swému, že zemský wýbor Štýrský podal k ministerstwu žádost o swolání sněmu Štýrského ještě w tomto roce. Dne 22. t. m. byl we Štýrském Hradci k tomuto aučeli pohromadě a po ostrých rozmluwách, wyslowujících zřejmě a upřímně wšeobecnau nespokojenost wšech stran s nynějším provisorním stawem, uzawřel poslati žádost k ministerstwu o brzké swolání sněmu zemského a o prozatímní zastawení krajských wlád a krajských sněmů, které se za překážku zemského blaha powažují. Dne 23. t. m. příjata jest žádost a ustanoweno aby se také Tyrolsko, Krajina a Koruš o přistaupení k tomu požádaly. Žádost sama, kterau podáwa Ost-Deutsche Post odwoláwá se na §. 83. říšské ústawy, která ještě letos zemské sněmy slibuje, jewí nespokojenost s provisorními zákony ( ordonancemi ) ministerstwa, který prý nejsau we srownalosti s říšskau ústawau atd. A což pak náš český wýbor zemský? Mlčí jen a nechá ministerstwo wládnaut dle libosti zapomínaje, že má zastupowat záležitosti země. Náš wýbor jest jen stawowský, ne ale zemský wýbor.


8. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Záležitosti Moravské, Titulek: , Autor: Havlíček, Karel
To jest tedy ta sůl, kterau Morawa solena býti má! To jest biskup, pastýř lidu?! Ne, to jest nájemník, cizinec, zrádce národu, jenž staré policejtstwí i do církwe uwádí a tím przní swatyni Boží. Ú kýž bychom již mohli splésti onen prowaz Ježíšůw a wyhnati takowé prodáwače z chrámu Páně! Pod takowým tupým cizincem, jako jest biskup Schaafgotsch, jenž ani po morawsku neumí, státi má weškeré welebné duchowenstwo morawské, a trpěti má, kterak necitelný cizinec nohama šlape swaté city národní! Nastanau brzy časy, kde nebudau biskupstwí pauhá pastwišťata pro wysoko urozené lenochy, nastanau již brzy časy, kde swatá církew zwítězí nad aristokratickau a bürokratickau hierarchii, nawrátí se k nám opět Duch Swatý, kterého jste wy posud tělesností swau utlačowali, a prawý duch wíry Kristowy zase usedne na swatyně, z kterých jste wy jej wypudili. H. B.