2. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [otisk zprávy], Autor: Havlíček, Karel
– Morawské Nowiny dne 31. přinášejí z Holomauce dne 27. čerwence tento přípis professora Hanuše, který jak powědomo již přijel na swé místo do Prahy: Při prwní schůzce Jednoty Morawské měl jsem tu čest wywolen býti do wýboru spolku tohoto, pro budaucnost Slowanstwa morawského předůležitého. Dle hlawních zásad mohau we wýboru býti jenom osoby na Morawě bydlící. Šťastným osudem powolán jsem do přemilé Prahy na stolici universitní, a hodlám již zejtra 28. čerwence odebrati se do města tohoto proslulého, kterému nejenom žiwot, nýbrž i wychowání mé co děkowati mám. Račtež tedy, pane a příteli! láskawě wšem pánům woličům díky mé wraucné pro wywolení do wýboru co nejuctiwěji wzdáti. Ani od Wás, pane welewážený! ani od Morawanů wůbec se nelaučím, dobře wěda, že jedna a tatéž krew slowanská koluje w žilách Morawcůw i Čechůw, a že i žáden osud politický nebude w stawu země Čechy a Morawu rozlaučiti z jednoty, nejenom přírodau a národností, nýbrž i weleslawným dějstwem tak důwodně založené. Račtež i budaucně poraučeti nade mnau: síly mé, ačkoliw slabé, jsau celé wěnowané blahu národu českoslowanského, a tedy i blahu sestry Matice České, totiž: Jednotě Morawské sw. Cyrilla a Methuda. Hynek Hanuš, professor filosofie.


28. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Redakční sdělení], Titulek: [Předplatné], Autor: Havlíček, Karel
P. T. panům, kteří se w naší nowinárně již dříwe na nowé čtwrtletí s 4 zl. 24 kr. stř. předplatili, oznamujeme tuto, aby brzy doplatili do 7 zl. 54 kr. stř., poněwadž c. k. pošta nepřijímá čtwrtletní předplacení. Též nám mnozí zaslali při minulém předplacení wíce, než zapotřebí bylo. Tyto přebýwající peníze mají w našich knihách k dobrému swému zapsány, a nyní se při opětném předplacení wěc wyrownati může. Nowinárna N. N.


6. duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Úvaha dra. Dreye, prof. bohosloví v Tubingu, o návrhu P. Náhlovského strany obnov církevních, Autor: Havlíček, Karel
Úwaha dra. Dreye, prof. bohoslowí w Tubingu, o náwrhu P. Náhlowského strany obnow církewních. Již několikkráte bylo zde osloweno jméno ctihodného kněze P. F. Náhlowského, býw. praesesa wendického semináře w Praze. Bylť on prwní, který swobodomyslně a weřejně o oprawách církewních promluwil. A kdož jsa ducha přímého nepřál by sobě, aby slowa muže tohoto nebyla hlasem wolajícího na paušti, aby snažení jeho nebyla kmítawým toliko úkazem, nýbrž aby se prawdau a skutkem stala? Theologische Quartalschrift z Tubingu, 30. roč. IV. sw., 1848, str. 660—677, jak již č. 77 těchto N. N. oznámilo, podáwá o náwrzích jeho w brožůře: „ Versammlung von Geistlichen zu Prag “ wyslowených potěšitelné oznámení a poctiwau úwahu slowútného bohoslowce dra. Dreye. Newšední cenu má, co muž tento, znamenitá autorita mezi učenými a dobře katolickými theology o snahách Pražského duchowenstwa ( alespoň těch, kteří s p. Náhlowským sauhlasí, jichžto dojista weliký počet jest ) saudí a weřejně před utrhači domácími i zahraničními powěděl. Že směr porady Pražské jakožto k pokroku měřící a swobodnému wywinowání žiwota církewního čelící za dobrý uznáwá a úkaz tento s potěšením wítá, o tom swědčí celý spůsob ohlášení a úwahy jeho. Jakoby pozornost celého kněžstwa na swobodomyslné snažení p. sp. obraceti chtěl, wyjímá z brožůry práwě místa takowá, která zjewně w tu stranu narážejí. Ač dr. Drey we wšem wšudy s Náhlowským stejného smýšlení není ( a kdož by na tom chtěl wše stawěti? osobní mínění nebýwalo, není a nebude nikdy regula fidei ), každý w něm přece nalezne poctiwého posuzowatele mínění cizého, kteréž, jestliže dobré i jiným poznati přeje. „ Mám za to “, dí on na začátku swé řeči, „ že čtenářstwo naše obšírnější zpráwu o poradě ( Pražského kněžstwa ) a jednání jejím zajímati bude... Půwodce a jednatel toho shromáždění jest wážený praeses wendického semináře, P. F. Náhlowský “... Jisto jest, že z důstojného hlediska powažowal a poznal snažení kněžstwa Pražského, a protož procházeje kus po kuse wážně a poctiwě úwahu swau pronáší, a sice: Prwní náwrh p. N., aby kněžstwo upřimně pro lepší snahy zřejmě se oswědčilo, schwaluje zcela. S druhým, aby o náboženstwí a jmenowitě o katolicismu zdrawé učení se překládalo, jest též zcela spokojen, a doplňuje jej tím, že k odstranění nynějšího zlého i toho docíliti se musí, čehož rozumem nelze dostihnauti. Při třetím, dle něhož by o jednotliwých učeních, ustanoweních a obřadech, weřejně a swobodně mluwiti se mělo, táže se jen, zdali tu řeč o pauhých míněních anebo o dogmách? a pak nemyslí, aby powěry ihned z lidu odstraněny byly. Neobáwá se wšak žádného wýstřednictwí, poněwadž dle náwrhu samého wše w mezech církewních pohybowati se má. K čtwrtému n., aby t. knihy liturgické ( bohoslužebné ) přehlednuty a opraweny byly, prawí jednoduše: „ Das ist vernünftig “, to je rozumné. Pátý o jmění cirkewním jen uwádí, a sice we smyslu dobrém. Šestý o nowých spráwách duchowních, o rozmnožení dioecesí a o zástupiteli církwe naší w raddě Papežské podporuje tím, že toto wše dáwným již přáním býwalo a na sněmíích církewních 15. a 16. století se wyslowilo. K sedmému o českém metropolitowi, o swobodných wolbách církewních předstawených a o synodách připomíná takto: „ Není pochybnosti, že w trojím tomto náwrhu welmi mnoho prawdiwého jest. “ Myslí ale, že teprw dle ústawy zemské Wida! Starý theolog ústawě zemské práwo přičítá poměr církwe stanowiti a na sněm Kroměřížský ledakdo žehrá, že w ústawě swé poměry církwe wyměřowal. Red. možná toho docíliti. Osmý o školách, seminářích a klášteřích opět jen cituje. Při dewátém o postu, celibátu a modlitbě připomíná, jakoby p. sp. w nějaké rozpačitosti byl, a při modlitbě to samé prawí, co již prwé při 2. řekl, a myslí, že p. sp. swým náwrhem jen na jedné straně ochablosti w modlitbě odpomoci může, ne ale auplně. Tak pronesl dr. Drey úsudek swůj na wíce stranách, nežli polowice samé brožůry obnáší. Ku konci zdá se, jakoby již na welké wýsledky z těchto náwrhů u nás w Čechách čekal — a dokládá: „ Byť i nic podle nich se posud nestalo, jestiť úkaz takowý již sám o sobě wěcí radostnau; neb tím se projewuje snaha po swobodě w církwi, a protož i o něm ( Náhlowském ) říci se může: in magnis voluisse sat est ( u welkém podnikání wůle již weliká ). A ani w Čechách, ani u nás ( w Německu ) nezůstane pauze při wůli. “


12. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk konsistorního listu], Autor: Havlíček, Karel
– Dostal se nám do rukau následující konsistorialní přípis k duchowenstwu ke wšem P. T. pp. vikářům zaslaný: Okresnímu vikar. úřadu N. W příloze se tuto nařízení na dwojictihod. kněžstwo s připojeným wýtahem minist. rozkazu k srdečnému uwážení a wěrnému zachowání odesílá, při čemž se dokládá, že w onom wys. min. rozkazu ještě toto doslowně se nachází, jakž následuje. „ I část nižšího duchowenstwa máť pohříchu tohoto smejšlení se držeti, a pročež bude třeba i naň poučně a wýstražně působiti, a kde by nestačila laskawost, s přísností dokročiti. Napomáhání polit. úřadů, by se proti tomuto zmáhajícímu se zlu pewné postawily hráze, budiž wys. důst. arcib. ordinariat ubezpečen. Ještě toliko připojuji prosbu, aby wys. důst. konsistoř, co za příčinau této žádosti nařídila i zawedla, mne ráčila zprawiti. “ Toto z mnohých ohledů nezdá se záhodno weškerému oznámiti kněžstwu, toliko Waší dwojictihodnosti co dozorci okresu se swěřuje, jenž w případnosti té úřad swůj dokonale zastáwaje, neobmešká o polit. i církewním smejšlení swého okresního duchowenstwa, zwláště pak mladšího kněžstwa bez powyku sice, ale auplné, prawé a swědomité si opatřiti přeswědčení; bludné jich pojemy naprawowati, při powážliwých wyjádřeních wýstražně i otcowsky na hrozné toho následky upozorňowati, je na powinnosti swatého powolání přísně poukazowati, wůbec wšemožně o to dbáti, aby kněžstwo swému pastýřskému úkolu co hlasatele náboženstwí pokoje a lásky dostálo; neboť bolestně musíme wyznat, že ono doložení wys. ministerstwa smutnau zkušeností se potwrzuje, i že část zwláště mladšího kněžstwa takowýchto přechwatů buď z jakési nespokojenosti se swým stawem, buď obcowáním se wšelijakými rejpaly, buď stranným nezažitým čítáním pocházejících – není prosta. U takých třeba zwláště přísného dozoru, aby nimi mysle wěřících místo poučení a wzdělání nebyly swedeny a pokaženy. Ač spůsob, jakým by o smýšlení a projewowáuí se takých kněží přeswědčili – zdaž osobními rozmluwami, prawdiwými úsudky jich bezprostředních předstawených aneb společnými poradami – wlastní úřední obezřetnosti musí ponechán býti, nicméně důležitost wěci, nebezpečenstwí církwe i wlasti, i strašliwé z toho možné následky powinnau žádají přísnost i mocného působení, aby se zhojilo choré, sesílilo slabé i zwyklalé utužilo. Ostýchawý neb osobní ohled spíše by neduh tento rozmohl, neboť zkušenost potwrdila, že tacíto rýpalowé tím drzeji pozdwihowali hlasu, čím bázliwěji wětší díl dobřesmejšlejících ustupowali, ač s žalem na zločinné jejich překoty pohlídali. – Mimo to jsme jisti upřímného napomáhání polit. úřadu, kde by třeba bylo přísných prostředků, a ješto kapit. konsistoř w tom ohledu dokonale oprawdowé známosti smejšlení swých pracowníků na winici Páně má třeba, aby i ona whodných prostředků se chopiti mohla; pročež Waše dwojictihodnost na Waši přísahu úsilowně se žádá, aby wěrný a swědomitý o tom sem zaslala obraz, nápadné pak a powážliwé události wždy hned w známost uwáděla, taktéž i swůj úsudek o spráwách duchowenstwa. W Praze 14. čerwna 1849. Dot. Red. Poněwadž tento spis sám o sobě důstatečného swědectwí wydáwá, nepokládáme za potřebné ještě něco zwláštního doložiti.


3. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Měsíční schůzka Průmyslové jednoty]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. - Měsíční schůzka Průmyslowé Jednoty dne 1. Prosince. Náwštěwa této schůzky od audů byla znamenitě četná, i hostů a posluchačů sešel se weliký počet, tak že místo jim wykázané téměř přeplněno bylo. Po obyčejném čtení protokolu předešlé schůzky, který tenkráte znamenitě se prodlaužil, wystaupil přede wším p. Kreutzberg a promluwil w několika důkladných slowech o ničemnosti dopisowatele Pražského o předešlé schůzce Průmyslowé Jednoty do Wšeobecných Augspurských Nowin w čísl. 330. Tentýž dopisowatel nepowolaně a nepoctiwě se ku konci swého dopisu zmíňuje, že účastenstwí w Jednotě klesá pro zůřiwost našich českých audů, kterým prý jest řeč alfa et omega maudrosti. P. Kreutzberg welmi dobře podotknul, že jest tento dopis urážka i českých i německých audů Jednoty, českým že se patrná křiwda činí, a německým potupa ta, jako by z bázně před českými audy z Jednoty utíkali. S jiné strany učiněn jest pak náwrh, aby jednota nelibost swau nad tau ničemností dotčeného dopisowatele wyslowila, což se i jednohlasně od wšech přítomných spoluaudů stalo. - Jest to tentýž nepowolaný dopisowatel a klepař, jenž již předešle jednau w těchto listech zmíněn byl, a radili bychom mu úsilně, aby již přestal klepy swé z wýchodu na západ posílati, a daremné nepokoje a swáry působiti popauzením jedné strany proti druhé. - Takowí lidé newědí, jakým spůsobem by zlost swau projewili, když někde čeština wětší platnosti nabýwá, a ačkoli se ukrýwají do humanismu a kalobiotiky, přece jsau jen wlci w owčí kůži aneb wlastně jiná zwířata we lwí. Pak sledowal náwrh hlawního ředitelstwa ke zřízení české průmyslowé školy, a nastaly ostré, téměř 2 1/2 hodinowé hádky o princip této budaucí školy. Hlawní ředitelstwo nawrhowalo, aby tato budaucí škola hlawně jen pro takowé žáky se zařídila, kteří již w nějakém řemesle buď učedníci neb towaryši jsau, a aby jenom wěcem nejblíž do průmyslu sáhajícím tam učeno bylo. Tento náwrh zastáwal p. zástupník jednatele, pak páni prof. Schnabel a Wiesenfeld a p. Fortner. Nedá se upřít, že by tak nowá škola již zárodek smrti při zřízení w sobě nesla, a pak by dokonce nedosáhla účele, pro který zřízena býti má. Proti tomu wšak powstala silná oposice a s naší strany wystaupili po sobě hlawně p. p. Dr. Trojan, Dr. Brauner, Dr. Strobach a Rieger, bojujíce proti úmyslu hlawního ředitelstwa a nadřečených pánů zastáwali jiný náwrh, dle kteréhož budaucí průmyslowá škola hlawně pro řádné žáky býti má, kteří teprw po odbyté škole do nějaké žiwnosti wstaupí, a wšak aby i učedníci wylučowáni nebyli. Z toho ohledu aby se tam i jiným ne přísně průmyslowým předmětům jako: písemnostem, českému a německému jazyku atd. wyučowalo, aby se řádná wyswědčení udělowala, tak jako na ostatních školách, zkrátka, abychom tak měli kromě trivialek prwní 390 českau wyšší školu, na které by se něčemu zážiwnému a pro žiwot užitečnému wyučowalo. Hlawní ředitelstwo nahlížejíc newyhnutelnau potřebu takowého předběžného wzdělání w jazyku národním nawrhlo, že u milostiwé wlády o to se ucházeti chce, aby jedna Pražská německá hlawní škola w českau změněna byla, a tudy pak že předešlý náwrh, by škola jen pro učedníky byla, zůstati může. Doložilo se také, že by ani wláda takowau školu, jakau oposice zříditi chce, bez základní jistiny nepowolila, že zřízení takowé školy přesahuje meze činnosti průmyslowé jednoty, jakož i peněžité sily její atd., což wšechno od oposice náležitě wywráceno jest. Jednání bylo dosti žiwé, když se wšak hlasowalo, který náwrh od společnosti přijat býti má, propadl náwrh hlawního ředitelstwa, a náramnau wětšinau hlasů uzawřeno jest, aby škola hlawně pro budaucí průmyslníky a pro řádné žáky zřízena byla, a i předměty ke wšeobecnému wzdělání směřující wedle přísně průmyslných obsahowala. Nato učiněn jest hned zas od oposiční strany náwrh, aby přece i při takowém zřízení školy, jak práwě uzawřeno jest od hlawního ředitelstwa, žádost k wládě wznešena byla o proměnění jedné Pražské hlawní školy w českau, ačkoli od ředitelstwa wšelico proti tomu přednešeno jest, ku př. že by to již při takowém zřízení školy, jak uzawřeno jest, nepotřebné bylo, ba jeden aud ředitelstwa neostýchal se nyní twrditi, že takowá žádost ke wládě není w oboru činnosti Jednoty, a tudy proti ní a Bůh wí proti čemu ještě protestowal, ačkoli dříwe, když samo ředitelstwo náwrh ten činilo, dobře byl w oboru činnosti ředitelstwa. Přece wšak welikau wětšinau hlasů ba téměř jednohlasně náwrh ten přijat jest, a tak oposice úplně zwítězila. Konečně uzawřeno jest dle náwrhu ředitelstwa jednohlasně, aby německý průmyslowý časopis opět na rok 1847 wydáwán byl.


17. listopad 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Šestero selských písní od Orebského, Autor: Havlíček, Karel
Šestero selských písní od Orebského. Hudební zásoba naše obohacena jest opět tímto nowým plodem něžné hudební poesie; skladatel wybraw si Šnaidrowy písně za poklad utwořil k nim krásné nápěwy úplně w národním duchu. Neníť to prwní pokus tohoto hudebníka ( pseudonym ), jehožto mnohé písně se již národními staly w Čechách, ačkoli zpíwající je ani jméno skladatelowo neznají. Každý milowník a znatel prawé české hudby hudby se těmito šesti písněmi jistě potěší. Wydání ( u Jana Hoffmanna ) jest krásné, skladatel sám přidal průwod fortepianowý; též šestero rytin w kamenotisku.


24. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Venkov, Titulek: Z Pelhřimova, Autor: Havlíček, Karel
Z Pelhřímowa 21. čerwence. Wčera wečer potkala naší dědinu jedna z oněch nešťastných příhod, která tím bolestněji se cítí, čím méně předwídaná býti může. Mezi 6. a 8. hodinau wečerní objewila se děsiwá mračna na obzoru, a dříwe než si ulekané duše nebezpečí pomyslily – hrnul se obsah mraků krupobitných s takowau prudkostí na město a wůkolní krajinu, že w krátké půlhodince wšecka osení hrůzný obraz zpausty úplné oku poskytowaly. O oknách, kteráž proti wětru ležíce zkázu wzala, se ani nezmiňuji: ale škoda na polích krupobitím spůsobená nenechá se ani oceniti. Jarní obilí přišlo weskrz w niwec – a tomuto se daleko we wůkolí jeře newyrownaly; z podzimní setby žně jsme očekáwaly za týden, jmenowitě ze pšenice sotwa se semeno a to ještě špatné wytěží. Powážíme-li, že Pelhřímow, nemaje takřka žádného obchodu ani w cizích ani we wlastních wýrobcích, téměř se wším na swé polnosti jest odkázán: musíme s bolestným srdcem wyznati, že ho rána tato hluboce zasáhne, již každý i rolí nemající trpce ponese. Owšem jest to smutná událost a ruka Páně nás zkauší: ale my nereptáme, a majíce důwěru w Boha a nalezajíce poněkud útěchy w saucitu spoluobčanů hledíme s mužilau myslí w kalnau budaucnost. Netoliko že pole Pelhřímowské utrpěly! – mraky šly ze široka, a jak práwě doslýcháme, sausední Cerekew, Čížkow, Starý Pelhřímow, Radětín pohromu wzaly. Práwě wčera dozwěděli jsme se, že i u Táboru krupobití mnoho škod nadělalo: tak zle to tam ale nebude wyhlížet, jako u nás, kde nejmenší kraupy byly jak welký lískowý ořech; wětšinau ale padaly kusy ledu mnohem wětší než holubí wejce. Dobytek z pastew se wracející krwácel z ran kraupami způsobených, a lidé, chtíce okna wysazowat, sotwa utekli s krwácejícíma rukama a modřinama. Lidé mi powídali, že jednotliwé kraupy i 8 lotů wážily. Koroptwe, zajíci utrpěly. Owocní stromy atd. wšechno nadarmo kwětlo. Nedáwno zas we Wlásenici potlauklo. Táborský kraj za tohoto léta mnoho zakusil. Dod. Redakce. Dostáwáme zpráwy, že také až k Německému Brodu nehoda tato zasáhla a mnoho škody nadělala.


20 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [X], Titulek: Dokončení zákonu o poměru trojjednoho království k celému mocnářství, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Dokončení zákonu o poměru trojjednoho králowstwí k celému mocnářstwí. §. 13. Weřejné důchody těchto králowstwí, které se před březnem 1848 odwáděly do králowských kas, zůstanau i také budaucně k wolnému wynaložení společné austřední wládě; podle toho budau wšechny wýlohy těchto králowstwí, které se před březnem 1848 zaprawowaly z králowských kas, i také budaucně zahražowány z pokladu celého mocnářstwí. §. 14. Wšechny ostatní řízení finanční, wšechny peněžní prostředky trojjednoho králowstwí, ku kterým náleží netoliko domestikální daň zwláště, nýbrž i také wšechny weřejné fondy těchto králowstwí, newyjímajíc těch, které králowstwí tato nedáwno zachránila z rukau uherské wlády, patří we smyslu zákonu o státní raddě jedině a wýhradně do spráwního oboru těchto králowstwí, který odpowědný jest národu trojjednoho králowstwí za to, jak s nimi hospodařil. §. 15. Posawadní wáleční daň zůstane we swém posawadním wyměření, aniž se bez přiwolení těchto králowstwí může zwýšiti. §. 16. Bez powolení sněmu zemskho z kontextu „ zemského “ trojjednoho králowstwí nemůže w něm zawedeno býti užíwání žádné jiné soli, leč soli mořské. §. 17. Cena solní nynější nemůže se ani teď ani budaucně zwýšiti bez přiwolení trojjednoho králowstwí. §. 18. Králowstwí tato mají práwo, ukládati na každý cent soli daň ke swému užitku a ke swým wýlohám. §. 19. Zakládání a wydržowání silnic a wodních dráh k usnadnění obchodu přisluší austřední wládě. §. 20. Do oboru austřední wlády náleží také plawba na moři a na řekách, jakož i uprawowání welkých a malých řek a ostatní wodní stawby. §. 21. Mohau ale králowstwí tato zakládati na swůj náklad nowé silnice, jakož i stawěti wšechny jiné stawby na suchu i na wodě. §. 22. Austřední wláda bude pečowati o to, aby se w králowstwích těchto zřídily obchodní komory, kterými austřední ministerstwo obchodu skrze bánskau raddu bude bráti potaz o obchodní chod a o prostředky jeho. §. 23. Weškerá wálečná moc trojjednoho králowstwí, jak řadowá tak kroměřadowá, bude podle starodáwného práwa podřízena bánowi. §. 24. Wojsko řadowé trojjednoho králowstwí řízeno bude od bána a skrze náležitý odbor státní raddy ( §. 12. d. ) trojjednoho králowstwí od austřední wlády, kteréžto w této příčině odpowědný bude bán i dotčený odbor státní raddy. Ostatní ozbrojená moc, počítajíc w ní laudemie, massální insurrekcí a národní gardy, wedena bude od bána skrze náležitý odbor státní raddy těchto králowstwí pod odpowědností k národu těchto králowstwí. §. 25. Počet společného wojska weškerého mocnářstwí a poměr, kterým náležitá sem břemena wojenská nesena budau od jednotliwých zemí, ustanowowati bude, hledíc k lidnatosti wždy austřední, říšský sněm. §. 26. Wšechna králowská nařízen ” nařízení ”, jenž se we smyslu tohoto zákonu týkají státních záležitostí, patřících do oboru austřední wlády, pokud platiti budau i pro tato králowstwí, protipodpisowati bude společný rakauský říšský ministr, w jehož působnost zasahují. III. Sněm zemský. §. 27. Trojjedno králowstwí má zwláštní prowincialní zemský sněm a má aučastenstwí w obecném rakauském sněmu říšském. §. 28. Zwolnosti zemského sněmu trojjednoho králowstwí wztahují se we smyslu zákona a sněmu zemském na wšechny ty záležitosti státní, které zákonem tímto newpočteny jsau do oboru obecného sněmu říšského. §. 29. Záležitosti státní těchto králowstwí, které padají do oboru zákonodárstwí austředního, jsau wšechny ty, které podle zákonu tohoto náleží do oboru austřední wlády. §. 30. Záležitosti w §. 28 wytčené wyjímajíc nemohau se ani zástupcowé těchto králowstwí ani austřední sněm říšský zanášeti žádnými jinými předměty nebo otázkami strany těchto králowstwí. §. 31. Králowstwí tato jsau jako ostatní země rakauské aučastná společného říšského sněmu, a aučastenstwí toto wyměří se jim jakožto králowstwím samostatným a podle počtu duší obywatelstwa. §. 32. Králowstwí tato neuznáwají žádného zákonu, který by od kohokoli nad nimi bez nich udělán byl. IV. Zwláštní ustanowení. §. 33. Zákon tento i wšechny ostatní zákony s austawau sauwisící mohau jediné na sněmu zemském trojjednoho králowstwí změněny býti dwěma třetinami hlasů, jakož ustanowuje zwláštní zákon o sněmu zemském. §. 34. Poněwadž se zákon tento dotýká jednak i také celého mocnářstwí rakauského, potwrzen bude mimo sankce JMsti ” JMstí ”? králowau i také protipodpisem c. k. rak. společenského ministerstwa.


15. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [otisk přípisu], Autor: Havlíček, Karel
– Pan superintendent Krištůfek A. C. zaslal k redakci Česko-bratrského Hlasatele tento přípis: Wčerejšího dne obdržel jsem dopis od slawné konsistoře, který neprodleně Waši dwojíctihodnosti tuto w opisu sděluji: Cís. král. konsistoř A. W. se widí nucena, k swému ode dne 4. t. m. čísl. 369 uweřejněnému oznámení následkem wys. ministerialního nařízení ode dne 6. t. m. číslo 4905 p. superindentowi w známost a k jednání připomenauti, že ti důwěrníci nejen ze swětských audů církwe, nýbrž i ze středu duchowenstwa, jenž také k církwi přináleží, zwoleni býti mohau. Když w nadzmíněném zdejším nařízení řeč byla o poradě, která se zde držeti má, tedy se tím chtělo jen na místo poukázati, kde se porada ta držeti bude, c. k. konsistoř tedy žádný wplyw na poradu tu bráti nemá. We Wídni dne 7. čerwence 1849. Jestliže jste mým dopisem od 8. t. m. Wám zaslaný opis konsistorialního nařízení do swých listů přijali, tedy nebylo by zbytečné, ku spokojení myslí našich spolubratři, tímto wyswětlením doplniti. Podle toho ustanowení wolím i já dwa důwěrníky z duchowních spráwců, kteří by způsobní byli poměry našich ewag. církwí náležitě podporowati a přání její k uskutečnění swau podporau přiwoditi. Snad by bylo prospěšno, kdyby se w našem Hlasateli uweřejnilo, co wše sobě církew ewang. w Čechách přeje a žádá, jako učeliště pro bohoslowce w Praze neb w Brně, pak českau konsistoř atd., bychom tím mocněji na uskutečnění těchto požadawek naléhati mohli. W Opatowicích dne 12. čerwence 1849.


24. prosinec 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Dalmátsko a Čechy, Autor: Havlíček, Karel
Dalmatsko a Čechy Jistý Wídenský německý časopis přináší z Dalmatska následující úsudek o tamějších poměrech: „ Majíli se u nás ( w Dalmatsku ) zawáděti oprawy, je potřebí nejdříwe k rolníkowi se obrátiti, který pewně lpí na swých starých předsudcích, a poučiti jej což se ale jen pomocí přirozené jeho řeči státi může. Jinák se obáwám, že „ Dalmazia “ Totiž časopis dalmatský we wlaské řeči wycházející, který w tomtéž článku dříwe pro dobrý obsah chwálen byl. málo nebo nic nepřispěje ke wzdělání našeho rolníka jako hospodáře, práwě proto, že jí rolník ano weliká jen ilirsky mluwící část duchoweustwa nerozumí. Tento krásný aučel si jak známo byla wytknula Zora Dalmatinska. Ale ubohá Zora, která měla pracowati pro národní wzdělání pro literaturu na půdě slowanské, jejíž mladictwí tak jaré a bujné bylo, zestárla již we 3 letech a úmrtí její je na blízku. Tím je dílem sama winna. Nebo že z obyčejných paut zastaralých předsudků wywáznauti neuměla ani nemohla, dokazuje, že přijala opět starý nedostatečný prawopis. Tím jakož i jednostrannými, směšnými zásadami a wyzýwačným tonem pode jmenem Stany Gledovićowé skrytého spisowatele odwrátila od sebe každého rozumného a národ smůj milujícího Dalmatince. Zora pod redakcí p. prof. Kuzmaniće by byla znamenité wěci wykonala, tak ale podáwá nám smutný příklad, kterak i nejlepší prostředky ( a pod tím rozumíme 411 neobyčejnau Kuzmanićowu obratnost w slohu prostonárodním ) na neprawé cesty swádějí, jak mile se jich neprawě užíwá “. To jest úsudek nestranného: my ještě dodáme, že wěru přeweliké odpowídání na se wzala tato Zora, která skoro po celý letošní rok jen samé hádky o prawopis a o mluwnici přinášela, zanedbáwajíc pro tuto mizernau šlupinu wšeliké jádro prawého národního wzdělání. Kde by byli nyní Angličané, Francauzi, kdyby místo swých wýtečných díl we wšelikerých wětwích lidského umění jen malicherné hádky o prawopis byli wedli? A že by při swětoznámé nedůslednosti swých prawopisů k tomu mnoho pěkných příležitostí měli, nemůže nikdo upříti. Jaké by to bylo popasení pro naše české a ilirské abecední reformátary, kdyby dán byl anglický neb francauský prawopis do jejich dílny na spráwu! Že je osud nenechal na swět přijíti we Francauzích a Angličanech! Nešťastné Britansko! kdyby se w tobě byli narodili, nemělo bys snad owšem nyní takowau moc na moři a na zemi, nebylo bys prwním národem na tomto swětě: ale za to bys mělo prawopisek jako lusk, na wšechny strany wysaustrowaný, w něm ani jednu zbytečnau čárku. Nešťastné Anglicko! Ale šťastná jsi wlasti má! ty jsi sice jen nepatrná země w Ewropě, ale wyjdau z tebe mesiašowé wšech puntíčků a čárek tohoto swěta; budešli dále tak pokračowat, dojdeš prawopisu mezi wšemi prawopisy nejprawopisowatějšímu — jestli se toho dočkáš. H. B. P. S. Jak se práwě dowídáme z přátelského dopisu z Terstu, změní Zora od Nowého roku redaktora a s ním i prawopis, a bude wycházeti opět w ilirském jako ostatní časopisy ilirské, z čeho jistě srdečnau radost pocítiti musí každý, komu na literární swornosti celého národu ilirského záleží. Neboť jen skrze swornost a jednotu mohau dojíti důležitosti we swětě: jinak budau wždy nepatrnými národy. O Štúre! Štúre!


3. květen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: Slovan a Čech., Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. Slowan a Čech. Pan Jakub Malý podal we Kwětech čísl. 41. 42. 43. 45. 48. 50. odpowěď na můj článek „ Slowan a Čech “ w letošních Nowinách. Očekáwal sem owšem na tento článek nějakou kritiku a odpor, poněwadž celá ta důležitá wěc nemůže být jedním rázem ukončena a wyjednána: nadál sem se wšak odpowědi té od někoho rozumnějšího a také zdwořilejšího než je p. Jakub Malý, který mně hned s počátku jedním douškem „ lehkowážných, drzých, opowážliwých, newědomých, nešetrných k obecenstwu, patrných lhářů, apoštolů nenáwisti atd. jako na owocním trhu wynadal. Neníť sice článek p. Jakuba Malého hoden odpowědi, a také každý, kdo se w polemice zná, ty kulhawé důkazy a mnohá překrucowání snadno sám bez mého příčinění prohlídne, nahlížeje, že zde nemluwí statný neodwislý obhájce prawdy proti jejímu nepříteli, nýbrž předpojatý panoše rozdrážděných Kwětů proti soku, Nowinám a Wčele: že mi wšak welice na tom záleží, aby se ponětí o Slowanstwu před naším obecenstwem co možná nejzřetelněji wyjasnilo, hodlám mínění swé proti wšelikým námitkám brániti, a pokud zapotřebí jest obšírněji wyložiti. Poněwadž sem si ale z dobrých příčin umínil, w Nowinách i we Wčele wšelikých hádek, obzwlášť s Kwěty, se warowati: podám odpowěď swou co přídawek we zwláštní příloze k Nowinám, aby ji každý, kdo takowé polemiky nepřítelem jest, snadně zahoditi mohl, bez pohoršení. H. Borowský.


18. prosinec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Z Moravy, Autor: Havlíček, Karel
Z Morawy. Býwají wěci, jichžto si nikdo newšímá, zmíní-li wšak se kdo o nich, každý nahlíží, že nejsau wšímnuti tak zhola nehodny. Mezi takowé, ač nemýlím-li se, náleží i tyto. – Za prwé, chystá prý se úplné wydání dram Klicperowých. Bude zajisté i nám welmi wítané, ale i potomkům důležité; neboť ejhle! počátkowé nowočeského diwadla! Přeje se tedy, aby bylo wydání zpráwné a oprawené. A ty jména osobní, jako: Rohowín, Sukowín, Bělolina a p. zůstaly by neoprawené?! Před desítiletími owšem ucházely, nyní ale přece urážejí, a budaucně, dáli Bůh, protiwily by se sesílenému duchu jazyka, neboť jsau celky naproti obdobě jmen českých i slowanských. Takowé, jak prwnější dwě, zdály by se snad jako jmena míst, hradů a p. ( kdežto by wlastně mělo býti pán z Rohowína, p. ze Sukowína ); než i toto jen se zdá, ale není; neboť kořen Tetína jest Teta, kořen Žerotína je Žerota; než mohl-li se kdy někdo jmenowati Rohowa, Sukowa?! – Co se týče Běloliny, twořené tuším podle Bětoliny, jsau obě nečeské, a založil bych se, že je nikdo neutwoři, kdo nestudoval na cizích školách. Než nejedná se tu o prawidla twoření wlastních jmen. Máme jich i s hojnými příklady, waženými z listin českých, w musejníku r. 1832, 1834 atd. Ostatně bych welmi nerad, aby náš zaslaužilý dramaturg we wyjádření mém měl urážku nacházeti, kdež ono jenom z nejčistějšího pramene pochází. Za druhé, když naše literatura tolik o české i slowanské hudbě ( o jiném nesmějíc ) mluwí, jížto ale mimo národní písně zhola ještě nemáme, není-li přeškoda, že sbírka od p. Wašaka započatá pod jmenem „ Národní zpěw a ples Slowanský “ ( V Praze 1844 v Budči č. 525 ) tak záhy, totiž na 4. swazku, uwázla, aniž dost skrowný úsudek o ní weřejně se pronesl. Nejsemť já hudebník ex professo, ale mám ji za rowně tak zajímawau jak poučliwau; neboť tu widíme žiwé slowanstwí we swé pannenské přesnosti a newywážné půwodnosti. Jen si dej zazpíwati slowenskau z oné sbírky, i rozléhají se před tebau stráně osloněné Tátry; aneb maloruskau, i octneš se w kozácké wísce; či polskau, a lešský rozmar před tebau se pění; či chorwatskau, i zawání kol tebe jižní kwítek; čili welkoruskau, i ošumí tě kauzelným dechem rusalka matičky Wolhy; a pak si zazpíwej českau, i pocitíš w hrdém srdci, že i ty jsi Slowanem. Jaká rozmanitost, a přece jaký ráz stejnorodý! Tu se Slowanům newyrowná jiný národ. Nepoznajíli tedy naši skadatelé odtud ducha hudby slowanské, a nebudauli tímto mlékem materským wykojeni, nedočkáme se školy hudebnické české, slowanské, a wždy w besedách našich hlučně wítěziti budau písně národní nad skladbami umělců našich. To nám potwrdila zase správa o nedáwní ( t. předposlední ) besedě Wídenské, z nížto ještě ledačemu bylo se naučiti; a sice předně tomu, že naši básníci činí se směsnými zpíwajíce wždy o jazyku českém a o duchu slowanském, kdežto by jím a ne o něm zpíwati měli. Toho se arciť národní píseň nikdy nedopustí; ale to je nákaza od našich křiklawých sausedů. Dále jak to při té besedě bilo w oči, jak líčeně a škrobeně wedle prostosrdečného ilirského „ živio “ a „ živila “ mi se s naší „ Sláwau “ wtírali. Newím, zdali Sláwa za tolik stojí, jak mnozí myslejí, a zdali skutek, k němuž pauze ona pohnutkau byla, wždy tak slawným býwá, ale to wím, že se tak wzácným zbožím nemá plýtwati, a že,, Sláwa “ jest nejnejapnější překlad latinského „ vivat “. „ Ať žije “ bylo příliš přísně, a „ Sláwa “ je příliš swobodně přeloženo. Naši sedláci připíjejí sobě slowem „ Zdráw! “ aneb „ Zdráwa! “ myslel bych abychom se nestyděli od nich něco dobrého přijmauti, wždyť jsau našinci. Dosti tedy na tom, zahřímáli naše usta zaslaužilcům srdečné „ Zdráw! “ a,, Zdráwi buďte! neboť sláwu slawným skutkům přec jen saud historie teprw přiřkne a nikoli pěna champaňského wína. H.


24. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [reprodukce zprávy vládních novin], Autor: Havlíček, Karel
Wčerejší wládní zdejší nowiny podáwají zpráwu o komissi, která se we Wídni k poradě o náhradě za robotu dne 22. března sestawila a sice pro Čechy z těchto mužů: dr. Brauner, práwní Přibyl, hrabě Wojtěch Nostitz, rytíř Bohuš, advokát dr. Sieber, krajský sekretář Plůtek, práwní Thiemann a hospodářský radda Komers.


24. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Prozatímní gymnaziální plán pro rok 1849-1850, Autor: Havlíček, Karel
Prozatímní gymnasialní plán pro rok 1849-1850. My jsme sice již we wčerejším swém čísle podali w krátkosti wýtah tohoto plánu, dle kterého se w budaucím roku na gymnasiích našich wyučowati má: poněwadž ale nyní w stawu jsme obšírněji wšechny podrobnosti podati, newáháme wěc tak důležítau se wší možnau důkladností obecenstwu we známost uwésti. Náboženstwí se bude učiti týdně 2 hodiny skrze wšech 8 let. Latina: I. třída 7 hod. týdně: Prawidelné formy; schwálená kniha p. Dünebiera z Jeny. II. třída 7 hod. týdně: Neprawidelné formy dle knihy Putsche z Jeny. III. třída 5 hod.: Syntax pádů; překlady z Neposa. IV. 6 hod. týdně: Syntax časů; překlad Caesar bell. gal. V. 6 hod., z nich jedna na stylistická cwičení w latině, 5 na překlady Ovid. Metamorph. ( s wýborem ). VI. 6 hod., totiž 1 na cwičení w latin. slohu, 5 na překlady Virgil. Eclog a Georgit. VII. 4 hodiny. Cicerowy řeči. VIII. 4 hod. Cicero, Horatius neb Tacitus. Řečtina: W 3., 4., 5., 6., 7., 8. roku wždy po 4 hod. týdně. Zeměpis a historie: I. týdně 3 hod. Topická geografie celé země dle knihy Bürgerowy z Erlangenu. II. Starý a střední dějepis až do r. 476. dle Koppa z Braunschweigu. III. Starý a střední dějepis. IV. Dosawadní dějepis ( to by byl tedy angl., špaň., ital., ruský atd. ) V. Starý dějepis. VI. Starý a střední dějepis. VII. Střední a nowý dějepis. VIII. 4 neb 5 hod. týdně: Wšeobecné dějiny swěta. Mathematika: W I. až VI. třídách týdně 3, hod., a sice w prwních čtyřech třídách obyčejné počty, zlomky obyčejné a decimální, poměry a proporce; geometrická tělesa. W páté a šesté třídě, potence, Iogarithmy a stejníky prwního stupně. Planimetrie a stereometrie. W sedmé mathematika 4—5 hod. týdně. Přírodopis: W I., II. třídě týdně dwě hodiny. W VII. týdně 3 hod. Physika: W VIII. r. týdně 8 hod. „ Für die deutsche und allenfalls eine zweite herrschende Sprache in Oesterreich zusammen in den vier untern Klassen wochentlich 5, in den obern 4 Stunden, wenn die vorhandenen Lehrkräfte ausreichen, “ to jest: Němčině a snad také jinému nějakému panujícímu jazyku dohromady w prwních čtyřech třídách týdně 5, w hořejších 4 hod. týdně, jestli síly k tomu postačí. Tento plán si dala naše wláda wypracowat od dwau Němců Bonitze z Berlína a Enka. My jsme již zwyklí, nestydatost si nechat líbit, ale „ císařském slowu “ o národní rownopráwnosti mohau jen dwa Němci býti tak nestydatí a předložiti takowý plán!! Zásluhu o powoláni p. Bonitze má zase třetí Němec p. býwalý professor Exner! Co nám při takowých plánech pomohau wšechny knížky wydané od p. ministra oswěty hr. Lwa Thuna, třeba by byly přeplněny sprawedliwostí k Slowanům?! Kdyby byli poslali někoho do Rus, aby si tam wzal příklad na gymnasiích, wěru bychom wětšího prospěchu měli. Nemyslíme to ironicky, nýbrž oprawdiwě, neboť wíme, že w Rusích gymnasia mnohem praktičněji zřízena jsau, než se tuto nawrhuje. Na ruských gymnasiích se ku př. přednáší francauský a německý a mimořádně i anglický jazyk: za to ale u nás hodně latiny a řečtiny! 0 psychologii a logice neděje se w našem plánu ani zmínky.


21. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [otisk článku], Autor: Havlíček, Karel
– Morawské nowiny píší z Brna 18. čerw. Každý wlastimil, každý přítel přerozujícího se Rakauska hledí s radostným obdiwowáním k té neobyčejné přičinliwosti, jíž p. ministr Bach klade základy pro budaucí pořádek po wlastech našich, a takořka co mocný twořitel káže wíru chaotickému, aby ustál, aby žiwlowé sestawili se w slušný řad, a z rumu zdwíhl se nowý pewný palác swobody, pořádku a blaha. Awšak jak má p. ministr Bach celek na zřeteli welkého ducha swého, tak obsahuje péče jeho podrobné strany. My Slowané máme mnohau příčinu důwěřowati w něj, že pomůže nám na stanowiště, jenž nám w Rakausku wším práwem přísluší. – Wděčně uznáwáme mezi jiným i tu pečliwost o spráwný jazyk w budaucím zákonníku a o ustálení práwnických názwů. Známo jest, že powoláni jsau k 1. srpnu t. r. do Wídně mnozí znatelé slowanských jazyků, aby zde usnesli se o rownost názwů práwnických a politických. Z Morawy jest powolán prof. Šembera, i zdá se nám býti welmi přiměřené účelu nowin našich, podati z části obecenstwu morawskému tento powolací list. „ Aby jazykowé slowanští byli w té míře uwedeni w zákonictwí a spráwu, jaká jim jest pojištěna w ústawě, aby pak wýslowně mohly wydány býti listy říšských zákonů we wšech zemských jazycích, jak toho žádá nejwyšší rozhodnutí od 11. března, naklonil jsem se k tomu, aby někteří proslulí znatelé slowanských jazyků powoláni byli do Wídně k tomu účelu, aby ustanowili práwnické názwy, jenž by při wydáwání říšského zákonníka i wůbec w úředním slohu mohli státi se prawidlem, jsauce ustanowené podle ducha těch jazyků, přiměřené potřebě nynějšího zákonnictwí a spráwy, čerpané ze starších pramenů práwnických, aneb utwořené z přirozené bohaté podstaty rozličných nářečí slowanských. “ Totoť jsau úwodní slowa pana ministra Bacha w listu, pr. Šemberu pro jeho zásluhy o jazyk český a pro znalost jazykowých a kmenowých zwláštností po Morawě do Wídně powolajícího. Zajisté každý maudrý Slowan nahlíží důležitost tohoto powolání. Na sta slow smyslu politického takowým usnešením wywrhne se z praudu proměny časowé a ustálí se na wždy na nepohnutelném smyslu. Čtwerá znalost jest w takowé poradě potřebná. 1. Znalost hlawních jazyků slowanských a takořka klíč k bohaté pokladnici jejich. 2. Znalost ohebnosti, obdobnosti a twořiwosti jazyka slowanského wůbec. 3. Welká učenost práwnicko-politická. 4. Obratnost, ostražitost a pronikawost rozbírawá ducha filosofického. Doufáme, že ti, jenž jsau powoláni, tyto wlastnosti pospolu míti budau. Bylo by žádaucí, aby wýsledky porad swých powolanci hned podáwali k obecné wědomosti, mohlo by owšem toto obecní smýšlení též přispíwati k dokonalosti díla weledůležitého. Od takowého zblížení se nářečí slowanských w Rakausku připowídáme sobě též wůbec zhlížení se jazyka písemního a w skutek uwedení žiwější wzájemnosti. Doufáme, že za příkladem wědy práwnické a politické půjdau i wědy přírodní a mathematické, že usnesau se o wšeslowanské názwy, a tauto cestou že najde literatura naše širšího pole, a tím bude w stawu i hlaub pauštěti kořeny swé i nádherněji powznésti hlawu swau. Literatura malého národu wždy jest malomocná, poněwadž není s to, slušně žiwiti spisowatele. Až posud odbíral knihy a nowiny wlastimil obětiwý, ale literatura má postawena býti na potřebě, čtenář nemá odkaupením knihy mysleti na almužnu, již uděluje spisowateli, nýbrž pro swůj prospěch ji hledati. – Patrná wěc jest, že ani česká, ani slovinská, ani ilyrská, tím méně slowenská literatura o sobě newyhowí tomu, co žádá se od literatury. Mocný duch musí míti mocné tělo. Na tisíce ano snad jen na sto nesmíme čítati čtenáře, chceme-li jíti za příkladem národů jiných. Ano kdybychom byli o sobě, ale my wšude jsme wedle jiných, jimž k wůli učíme se německy, maďarsky, wlasky. To welmi rozdrobuje mysli. W Čechách s Morawau čítá se owšem tolik a tolik milionů obywatelů, ale odpočtěme Němce dokonalé, odpočtěme našince k Německu zcela obracené, odpočtěme ty, jenž nejsau s to, we dwojí literatuře hledati potrawy duchowní, a proto jsauce wycwičeni w německém jazyku, k tomuto lnau wíce, ne pro wětší oblibu ale pro wětší zisk a pohodlí, pomněme na welký počet nerozhodlých, na wětší počet ani neprocitlých, a pak suďme, jak prospíwá, když každý kmen hledí jen k swému. Byla doba, kdež rád jsem widěl, že Slowáci usilowali postawiti se samostatně w písmě. Zajisté prospělo to k probuzení citu osobnosti. Takowé rozpadnutí musí se dříwe státi, aby každý sebe poznal a pak co osoba spojil se k wyššímu organismu. Bylo zapotřebí, aby Slowák poznal sebe, že má rowné práwo s Maďarem, i bylo prozřetelné tenkráte nehleděti přes hranice králowstwí Uherského, bylo též chytré wyhowěti mnohé marnosti a mnohému předsudku. Ale nyní, když Slowensko, jak jest naděje, bude státi o sobě wedle Maďarie, odpadnau mnohé ohledy a nastanau jiné. Wůdcowé lidu budau powinni, hledati mrawní posilu u saudních Morawanů a Čechů, a co byl Bůh jednau spojil a člowěk hrdě roztrhl, bude zase pomalu zrůstati w jedno. W Čechách ale též již nebude s to gramatika zastíniti politiku, a proto doufáme, že brzo se wyskytnau w literatuře slowníky klestící cestu k wyrownání a jednotě písemního jazyka těch milých 3 sester Čechie, Morawy a Slowenie tatranské. Wždyť pak jest Šafařík Slowák, Palacký Morawan, a Čelakowský jest opět w Praze. Pomněme, že kdyby Německo ještě wíce bylo na mapě rozdrobeno, duchowně přece jest jen jedno, neb má jedno písmo, ač každý kmen mluwí rozličně, a wěru Německu není tak jednoho písma zapotřebí, jak nám Slowanům. Škoda, že není naděje, aby Polák i w nejmenším podal nám ruku k sblížení. Nuž ale Rusín ten ať přikročí blíže, a jemu to možná, an wykročuje teprwa, a tedy ještě neustál. Jest čas, abychom o těchto wěcech častěji promluwili.


14. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: Nejvyšší povolení., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. Nejwyšší powolení na wydáwání u Synů Boh. Háze nowého měsíčníka obrázkowého pod redakcí pana Zapa již přišlo, a počne tento nowý časopis co nejdříwe wycházeti s titulem: Poutník, Časopis obrázkowý pro každého. Hlawní směr Poutníka bude rozšiřowání známostí cizích krajů a obyčejů s dobrým ohledem na domácnost. Od redakce paně Zapowé očekáwáme wšelikou schopnost a snahu k dobrému.


15. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Schůzka Matice české., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Schůzka Matice České dne 13. Listopadu. Hlawním předmětem této schůzky bylo jednání o prawopisu. – Jest to kletba naší ( jako obyčejně každé wznikající ) literatury, že se práwě na počátku, když by šetření slabých ještě sil k wážnějším a důležitějším wěcem zapotřebí bylo, nejwíce jich maří oprawowáním prawopisu. Již od časů Dobrowského wězíme w ustawičných prawopisních hádkách, tak že již nimi bohdá! nasyceni, wěru si přejeme nějaké rozhodnutí a konec: neboť ačkoli hádky wěcnaté w mnohých ohledech prospěšné jsau, přece wšak pauhé hádky de lana caprina wždy zůstanau směšné a proto uepotřebné. Že wšak Matice Česká tenkráte této – ač wlastně malicherné – wěci čas swůj wěnowala, mělo dobrau příčinu. Známo jest, že Matice Česká drží prawopis skladný, kterýmž wšechny spisy swé wydáwá. Známo též, že někteří spisowatelé w některých wěcech od tohoto prawopisu se uchylují. Ačkoli Matice Česká w takowých wěcech zákony dáwati a předpisowati ani práwa, ani moci, ani wůle nemá, a tedy nikoho w prawopisu nutiti nechce a nemůže: přece wšak toliko příkladem swým na wšeobecné mínění welice působí jakožto sbor mužů zkušených, zaslaužilých a wážených. Podobné sbory požíwají u wšech ostatních wzdělaných národů jisté autority we wěcech mluwnických, prawopisních a jiných takowých, kde wíce wšeobecné usjednocení než důwody platiti musí, máli se jednota docíliti. Práwě pro tuto autoritu, které Matice Česká požíwá, rozšiřowali někteří přátelé jiných prawopisů k prospěchu swému powěst, jako by někteří ( ba skoro wšichni ) audowé sboru Matice České s dosawadním prawopisem matičním nespokojeni byli a jiný uwésti chtěli. Aby tedy takowými řečmi zbytečné matenice nepowstáwaly, umínil si slawný Sbor Matice České w této schůzce, při které wšichni audowé ( wyjmauc p. Palackého ) přítomni byli Jsauť pak tito audowé Sboru Matice České: Pan rytíř z Neubergu ( co přednosta, pp Jungmann, Wocel, Dr. Frič, Hanka, Kaubek, Palacký, Jan Swat. Presl, Šafařík, W. W. Tomek ( co sekretář )., míněni swé w této wěci oswědčiti. Sestaweno jest prohlášení asi w ten smysl, že jak nyní, tak i budaucně we spisech od sboru wydáwaných dosawadní prawopis držán bude, kteréžto oswědčení wšichni wlastnoručně podepsali, a do nejbližšího swazku časopisu Českého Museum ( jenž brzy wyjde ) wložiti nařídili. Tím tedy jest mínění sboru co do prawopisu weřejně a jednohlasně wyrčené, neboť o nepřítomném audu p. Palackém není pochybnosti, že téhož smýšlení jest. Dále určeno jest, aby Časopis Českého Museum již roku 1847 wycházel 12krát do roka ( měsíčně ) a sice we swazcích 6–8 archowých. Důležitý to pokrok, čímž bude tento časopis moci nabýt twářnosti welmi rozmanité. Do tisku přijata jsau dwě díla, a sice překlady klassiků: Romeo a Julie od p. P. Dauchy a Eutropius od p. prof. Šíra. S p. Drem. Amerlingem wyjednáwá se o to, aby jeho Průmyslowý Posel wycházel nákladem Matičním.


18. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Otevření Měšťanské besedy.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Doba otewření nowě zřizené měšťanské besedy blíží se již rychlým krokem. Nikdy bychom si odpustiti nemohli, kdyby se w těchto listech o tak důležité wěci žádné zmínky nestalo. Práwě také nyní zřizují si we Wratislawi měsťané ressourci a časopisy německé již dosti hluku o tom předběžně nadělali: ačkoli ještě tak pewného základu nemá jako naše. Weliká čásť zajisté powažuje nastáwající besedu co institut pro pouhé wyražení: a wšak mužowé, kteří pokrok, činnost, zkwětání země a podobné prawých mužů hodné předměty před očima mají, neučinili by jistě pro pouhé wyražení tak weliké příprawy. A pro takowé muže, kteří zábawu bez užitku nemilují, jisté má nastáwající deseda jiný, wětší, abych směl říci, čestnější účel. Wýměna myšlenek, porady we wšem týkajícím se žiwnosti, spojení rozdrobených sil, působení společné k prospěchu jednotliwců, sblížení se rozličných až posud od sebe wzdálených stawů, pěstowání prawého společenského ducha atd.: to jest owoce mající wzrůsti z měšťanské besedy. Wzdělání, wědy, umění, průmysl a wůbec inteligence wládne za našich časů swětem, a měšťanskému stawu musí se ta čest wzdáti, že hlawně on jest wšeho toho pěstowatelem, ze stawu měšťanského powstali w nowějších časech skoro wšichni rozšířowatele wzdělání u inteligence. Nesmíme si wšak snad z marnosti tajiti důležitou prawdu, že jsme posawad za jinými národy tuze zpátky zůstáwali: poznání nodůstatku již jest hlawní krok k naprawení. Hlawní příčina této nedospělosti není jiná, než neprocitlost národního ducha, že jsme sami posud newěděli, jsmeli Češi nebo nic. Ať si mluwí kdo chce co chce, ale čest zůstane wždy silnou pákou hýbající swětem a lidmi! Welká čásť nejkrásnějších činů, které historie zná, nestala se z jiné pohnútky než pro čest národu: a národowé, kteří posud nejwzdělanější jsou, Angličané, Francouzi drží se wždy hrdě swé národnosti. Žádný Angličan, žádný Francouz nebude se stydět za swou řeč. Jindy umírali mužowé pro čest, pro blaho swého národu: my wšak z tétéž příčiny budeme žíti a pracowati. Měšťanská beseda může se stát při dobrém zřízení ohniskem wšelikého wzdělání průmyslowého, hospodářského, estétického i wědeckého: konwersace s jednotliwci wynikajícími w jednotlíwých odwětwích nauk, pak dobře zřízená čítárna časopisů i knih nemine se jistě dobrého účele, totiž rozšíření inteligence a skrze ní zlepšení stawu. Nesmíme zapomenout, že za nynějších časů jenom cwičenost měšťanu wážnosti dodáwá, a zaroweň nemajetnému k jmění pomáhá, a bohatému zámožnost udržuje a zwětšuje. Peníze sice swětem wládnou, ale rozum wládne penězi. Úkol měšťanské besedy jest předewším šíření wědomostí, a k tomu účelu se žádných wýloh šetřiti nemá: poněwadž se každý takowý náklad mnohonásobně nahradí. Co se obcowání společenského dotýče, wybrala si měšťanská beseda krásné heslo Rownost a Swornost, dwě hwězdy, bez kterých w každé společnosti brzy nepořádek a temnota wzniká. O rownost je snadněji: wšichni oudowé jsou měšťané, někteří bohatší, cwičenější, zkušenější a wšak přece měšťané wšichni, Pražané wšichni; kde žádný nepodlízá, a žádný se newypíná, musí být rownost! Druhá, swornost již mnohem řídčeji se wydaří, a společnost která ji udržeti dowedla, patrně již dokázala, že zasluhuje být společnosti. Snášet mínění jiných a newnucowat jinému swé, jest základ swornosti, a snášeliwost je hlawní známka každého wzdělaného člowěka. Úplné prowedení tohoto hesla přejeme srdečně nastáwající besedě: tím jenom ubezpečí se stálé, pewné její trwání a skrze to wždy blaženější wzkwětání naší staré Prahy a zwelebení weškeré wlasti.


8. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [zpráva o pražské konsistoři], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Dowídáme se práwě z nejjistějšího pramene, že důstojná konsistoř Pražská onu žádost, aby sama mohla woliti arcibiskupa, posud nepodala a také již podati neobmýšlí.


23. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Z Prahy], Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
– Redaktoři Deutsche Zeitung, Constitut. Blatt aus Böhmen a Národních Nowin podali wčera panu ministru wnitřních záležitostí dru. Alexandru Bachowi promemoria, w němžto wyložili potřebu, aby tisk w nynějších okolnostech určitého práwa užíwal. O následcích tohoto kroku podáme později zpráwu.


21. červenec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [satirické zprávy], Autor: Havlíček, Karel
* – * Kterak Němcům zbytečná učenost časem jen škodí a w posměch je uwádí, ztwrzeno jest opět nowým příkladem. W jistém sewero-německém městečku wynalezl mydlář nowý druh swíček a pojmenowal je „ Nord-lichter “ ( sewerní záře. ) Jeho saupěř nechtě se dát zahanbiti, oznámil též podobný nowý druh swíček pod jménem „ Meteor-Kerzen “ ( Powětroně ). To u nás w Praze, poněwadž w oswětě daleko a hluboko pod Němci stojíme, arci nedowede mydlář; a wšak koláčníci. Máme totiž „ Albonikuchen, Olgakuchen “, a zbýwá jenom, aby se ke cti našich starodáwných welikých mužů, místo pomníků pečeně, buchty a piwa pojmenowaly jejich jménem, aby se tak wděčné, zněmčilé potomstwo síliti mohlo zážiwnými upomínkami na starodáwný slawný wěk národu swého. * – * Mladý baron Beisele a jeho wychowatel Dr. Eisele přišli na swých cestách k břehu morskému, a diwí se oba dohromady welikosti a hlubokosti německého moře.


26. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Jihoslované, Titulek: [poznámka], Autor: Havlíček, Karel
Hle jedna ze stížnosti, kterau pronesl náš dopisowatel z Dalmatska a které odpírají wládní nowiny! Red.


14. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Výklad oktrojované ústavy od 4. března, Autor: Havlíček, Karel
Wýklad oktrojowané ústawy od 4. března. Celá tato ústawa i se základními práwy má tu wlastnost, že se wíce pozorowati musí na to, co tam chytře wynecháno jest, než na to, co w ní skutečně obsaženo. Hned na prwní pohled se přeswědčíme, že si ministerstwo nejdůležilější wěci zanechalo za lubem, totiž: zákon o tisku, zákon o associaci, zákon o osobní swobodě, zákon o obecním zřízení a swobodě obci, zřízeni jednotliwých zemí, na kterém základě přece bude obsazowána hořejší sněmowna, zákony o wolbách, poměr uherských a wlaských zemí k ostatním, zákon o odpowědnosti ministerské, zákon o wojenských wěcech, rekrutowání, čas služby atd., o národní obraně atd. Každý znatel konstitučního žiwota nahlíží, že wlastně teprwa tyto zde podotknuté zákony jsau prawé jádro konstituce. Nepochybujeme, že ministerstwo je wšechny již hotowé mělo dne 4. března, ale s welikau jistotau dá se mysliti, že je naschwál ponechalo na pozdější dobu, aby se nestala celá rána najednau, a aby se snad s menší bolestí swobodě jedno péro po druhém wytrhalo. To tedy sluší při celém posuzowání ústawy wždy na paměti míti, neboť jestli je ústawa již teď welmi neswobodomyslná, může se stát ještě desetkrát horší těmito doplňky. * * * O základních práwech nedá se nic znamenitějšího podotknauti, než že jest w nich obsažena auplná emancipace židů. Wěřiti smí od nynějška každý občan rakauského mocnářstwí co chce, a může si každý sám pro sebe doma třeba nowau wíru wymysliti. W tom punktu bylo tedy ministerstwo až příliš liberální – to je zadarmo. Weřejně wšak se nesmí prowozowati jen některá z těch wěr, které jsau od státu uznány. Ostatně se nedá o základních těch práwech až do wydání oněch swrchu podotknutých zákonů nic powědíti. Jsau až do té doby pauhý auhoř, který se wšude wykrautí. Jen §. 12 jest zřetelný, a ten dáwá ministrům práwo, při nepokojích ( a ministerstwo může si ustanowit nepokoje kdy a kde chce ) wšechny ty předešlé § §. zrušiti a wojenský zákon uwésti. To je wlastně nejdůležitější punkt. * * * W ústawě samé máme mnoho hlaw, ale také mnoho nesrozumitelností, tak že se k tomu určena býti zdá, aby jí nikdo nerozuměl. Prwní hlawa jedná: I. O říši. Wypočítáwá se množstwí korunních zemí – divide et impera – čím wíc a čím menší, tím wíce jest naděje, že se mezi sebau pořád hádati a křičeti budau, a ministerstwo je zatím bude wšechny přistřihowat. Ostatně ale přece s jistotau udati nelze, kolik přece bude těch korunních zemí; zdálo by se sice podle toho wypočtení, že 15, a sice: Rakausko, Solnohradsko, Ilyrsko, Tyroly, Čechy, Morawa, Slezsko, Krakowsko ( polská část Haliče ), Halič ( rusínská ), Bukowina, Chorwátsko s Dalmatskem, Uhry, Sedmihrady, Hranice wojenská a Lombardsko-Benátsko. Wojwodowina je chytře zamlčena, o Slowensku ani zmínky, welkowéwodstwí Krakowské a wéwodstwí Bukowinské se znowu narodily. Ale každý rozumný člowěk bude se tázat po nějakém užitečném a přirozeném rozdělení Rakauska, wšak nikde w konstituci nenajde ani zmínky o tom. Weliké dílo sjednocení mocnářstwí má prý tato i konstituce wykonati – ale celní hranice mezi námi a Uhry pomine dle §. 7, až bude možná!! II. O císaři. Císař se bude jenom korunowat za císaře, ostatní koruny přestanau. Český král tedy pomine! – Awšak jest tento §. též tak chytře postawen, že mu může dát ministerstwo, kdyby zapotřebí bylo, jiný smysl!! Císař uděluje šlechtu: nejen tedy že stará zůstane, ale bude se ještě nowá wzděláwati. III. O říšském občanstwí. Hlawa tato jest k tomu aučelu, aby se mohli Němci poznenáhla wšude rozplemeniti, a jak jich někde bude několik, mají práwo dle §. 4 základních práw o školu a auřad žádati, a tak bude konečně asi za 20 let dosažen ideál ministerské politiky, t. j. Rakausko bude jen weliká kolonie německá. Budau sice wšichni národowé stejně opráwněni, ale němčina bude mít tu wýhodu pro sebe, že bude wšude w Čechách, w Morawě, w Polsku, w Rusi, w Uhrách, w Sedmihradech, w Srbsku, w Chorwátsku, mezi Slovinci a w Italii stejně opráwněna, a každý tedy, kdo počítati umí, widí z toho, že bude při wší rownopráwnosti němčina nejméně desetkrát tolik opráwněna, jako každý jiný jazyk. Není přes chytrost. Z toho pak samo sebau bude následowat, že budau přece wšichni auředníci w celém mocnářstwí Němci, a Rakausko přece wždy jen zůstane německé mocnářstwí! Ostatní národowé budau míti čest, býti příwěskem! – IV. O Obci. Kdo zná Stadionůw náwrh obecního zřízení, a wí, že tento náwrh nyní bude uweden, ten lehko nahlídne, že celá tato hlawa jsau pauhá málo platná slowa. V. O zemských záležitostech. Ministerstwo samo prawí o swé konstituci, že jest wzdálena od centralisace; awšak co ponecháwá tato hlawa zemí? Orbu, stawení, chudé ústawy. To jest wěru až satyra na samostatnost! A aby se zdálo toho trochu wíc, uwedeny jsau sice dle jména též obecní, školní, církewní záležilosti a „ foršpan “, ale každý rozumný widí, že z těch wlastně jen rožeň zemím ponechán jest, kdežto pečeně we Wídni se sní. VI. O říšských záležitostech, učí nás, že wšechno wlastně jest záležitost říšská, a že se musí wšichni tak rozliční národowé obléci do jedné černožluté livereje!! Jaké štěstí z toho wykwésti může, to každý nahlíží, a jenom zatwrzelé ministerské srdce nemohlo a nechtělo ten náhled míti, že každý národ jiné spůsoby má a jiné ústawy potřebuje. VIII. O říšském sněmu. Do hořejší komory budau wolit zemští sněmowé wšechny poslance, dwa sami ze sebe bez censusu, a ostatní s 500 zl. censusu. Hořejší komora bude tedy zastupowat boháče. Čtyrycet let musí být každý aud hořejší komory starý, tedy notné hradby pro konservatismus. Jak welký wlastně bude census do dolejší komory, opět jest chytře zamlčeno. Hlasowání při wolbách jest weřejné a austní – aby se auplatkům otewřela wrata. Na 10 let se wolí do hořejší sněmowny, na 5 do dolejší; – bylo by wěru lépe, wolit již poslance na celý žiwot, aby bylo wládě ještě snadněji přiwesti je konečně wšechny na swau stranu a wládnaut pak zcela absolutně, tak asi, jako si to zařídil Ludwík Filip we Francauzích. W komorách se jen weřejně hlasuje – aby wláda znala swé přátele a mohla se podle toho řídit! Pohodlná konstituce. Císař má absolutní veto, t. j. ať si celá zem přeje něco, a kdyby se ten zázrak stal, žeby se i ty dwě sněmowny srozuměly, přece to může císař, t. j. ministerstwo zase wždycky wšechno swrhnaut. §. 68 nás ale učí, že Uhry, ačkoli nyní w rebellii stojí se zbraní w rukau proti císaři, přece ještě we wětší milosti jsau, než my, kteří císaři proti nim pomáháme. Jejich sněmy zemské totiž budau rokowati o občanském práwu, o zákonu trestním a o řádu a zřízení saudním. IX. O sněmech zemských wlastně nestojí ani za to, mluwiti když wíme, o čem mají jednat. Přece wšak musíme pozornost obrátiti, jak si wláda strany Wojwodowiny otewřená dwířka necháwá, aby ji mohla pak, kam se ji uzdá, přiraziti. Hranice wojenská tato nejzaslaužilejši země – nebude mít ani konstituci!! To je wděčnost k Slowanům! X. O wýkonné moci. Sněm zemský nemá beztoho žádnau moc, aby se ale potupení jednotliwých zemí ještě zwětšilo, zůstaweno jest ministrům w §. 89, že nemusejí ani ustanowení těchto sněmu wykonat, aneb že je mohau dle swé libosti zastawit. Bude tedy zemský sněm k ministrům stát asi jako chlapec k učiteli. XII. Saudní moc je w každé konstituční zemi neodwislá, aby se mohla spravedlnost bez ohledu na wládu, a třeba proti wládě díti. W konstituci rak. nebude ale ani toho. Dle §. 101 bude moci ministerstwo saudce přece přesazowati. §. 105 obsahuje též hezky skrytě krásnau možnost. Audowé císařské rodiny, princowé, budau dle dosawadního absolutního rodinného řádu sauzeni. Ejhle! místodržící wšech zemí jsau odpowědni; dejme tomu, žeby wláda uznala za dobré, samé prince dáwat za místodržící – a pryč je odpowědnost, máme absolutní wládu, neb princowé stojí pod dworním maršálstwím! XIII. Říšský saud, nejdůležitější ze wšech, bude saudit ministry. Nač tedy odpowědnost ministerská? Ministři nejsau nikomu odpowědni, než sobě, protože oni sami ustanowují tento saud, který je sauditi bude! Ať si tedy ministři wládnau jakkoli, nebudau nikdy potrestáni. Máme tedy wlastně neodpowědnau wládu – to jest absolutní, a naše konstituce jest jenom konstituce podle jména. Požehnání její teprwa uwidíme. W hlawě XV. mluwí se již jen o měšťanské obraně, „ Bürgerwehr “ čeho již pozorowati můžeme, že bude ozbrojeno jen obywatelstwo měst, ne pak celá národní obrana. Hlawa XVI. určuje, aby se daně wybíraly, až se jinak ustanowí, totiž tedy bez powolení sněmu, tedy nejhlawnější zásada konstituce tím se zrušuje, budau se wybírati daně, které žádný sněm nepowolil. A až do budaucího říšského sněmu budau ministři neobmezeně wládnaut. * * * Z toho si může každý utwořiti obrázek budaucího štěstí naši wlasti, a naši swobodu! My newidíme nyní žádnau jinau spásu pro Rakausko, než aby wšichni národowé jednohlasně žádali, aby jim byla dána ta konstituce, které náwrh říšský sněm wypracowal. To musí nyní být korauhew wšech liberálních, a když se wšechny hlasy strany toho ozwau, není nemožno, že se ještě zbawíme této konstituce od 4. března. Kroky k tomu přiměřené stanau se bohdá! we wšech zemích, a to brzy.


1. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Praxe v národních školách.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Již kolikráte jsme chtěli jednu wěc podotknauti, na prwní pohled sice nepatrnau, ale přece welmi důležitau, týkající se praxi w našich národních školách. Známo totiž, že w předepsaném slabikáři jakož i w knize ke čtení podána jsau i latinau tištěná cwičení ke čtení; známo wšak též, že welmi často páni učitelowé na tato tak nazwaná latinská čtení welmi malý ohled mají, tak že děti jinak we čtení dosti zběhlé, přece w latince zatrhují, aneb aspoň welmi pomalu čítají. Powážímeli wšak, že se proto děti čísti učí, aby si pak později knihy samy přečísti a z nich se wzděláwati mohly, zároweň ale i to, že se skoro wšechny české ( aspoň důležité ) knihy nyní tisknau latinau ( a německé knihy dítě české nemůže bez pochyby čítat, když německy nerozumí ): již nahlížíme newyhnutelnau toho potřebu, aby páni učitelowé zwláště na latinské čtení ohled brali, nikterak jej nezanedbáwajíce, a tak ku pokrokům a požadawkům nynějšího času se přiblížili.


19. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: Ve věcech slovanského sjezdu., Autor: Havlíček, Karel
We wěcech sněmu slowanského sjezdu. Pozwání ke slowanskému sjezdu nalézá u našich bratrských kmenů silného ohlasu. Wšude cítí potřebu bližšího srozumění, užšího spojení národů jednoho kmene, jednoho jazyka, ač nářečími rozrůzněného. Dost dlauho trwaly rodinné naše swáry, které se takořka dědičnými staly. Jeť čas, aby se wšechno, co mezi námi nehodami wěků a wášněmi nesnadné a nerowné učiněno bylo, wyrownalo, abychom spojenými sílami odolati mohli náwalům cizinstwa s jedné, náwalům nezřízeného panownictwí s druhé strany. Jet čas, abychom my rakauští Slowané strhali hráze, kterých nehodná stará politika mezi námi nastawěla; abysme si řekli to, co wšichni chceme a co wzájemně si wyjewiti nám posud zabráněno bylo. Toť zajisté jest mysl nás wšech: abychom Slowanstwu w Rakausku k té důležitosti, k té moci dopomohli, která nám podlé přirozeného sestawení říše naší přísluší, šetříce přísně práwa jiných. Pak, a jen pak bude státi říše rakauská jako pewný hrad u prostřed Ewropy proti pohromám, které naší swobodě hrozí od seweru, proti pohromám, které naší národnosti hrozí od Němců a Maďarů. Národní naše spojení musí být tuhé a upřímné, w prawdě bratrské. Wšichni si budeme rowni, žádná přewaha jedněch nad druhými. My Slowané neznáme práwa prworozenstwa. — — — — — —


17. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Hirschrovy návrhy o zvelebení církve, Autor: Havlíček, Karel
Hirschrowy náwrhy o zwelebení církwe. I. Jak jsme přislíbili, podáme w několika číslech náwrhy p. dra. Hirschra, wyňaté ze spisu jeho: „ Die kirchlichen Zustände der Gegenwart. “ ( Nynější staw církwe. ) Nepsalť on náwrhy swé z rozkoše, wěda, že mnohému s nimi whod nepřijde, ale ze swědomitosti řídě se dle prawidla: Salus ecclesiae summa lex esto ( spása církwe prawidlem nejwyšším budiž ). I my z té příčiny neberauce ohled na odpůrce wšeho pokroku sauhlasíme s náwrhy p. Hirschra, a máme za to, že po dobrém a zdrawém jich uwážení každý prawdymilowný k nim přiswědčí. P. Hirscher jako člowěk i bohoslowec i učenec, jenž četnými spisy co takowý před celau Ewropau se oswědčil, jest znamenitá a wůbec wážená osoba, která we wěcech těchto důstatečný úsudek i wýrok činiti může. Horliwost Hirschrowa o dobro církwe jest wšeobecně uznána, jakož i jeho prawowěrnost a učenost, tak že se s těchto stran proti němu nic namítati nemůže. My buď dle smyslu, buď dle slowa myšlénky jeho podáwáme. „ Ono weliké hnutí duchů, které nastalo a spolu i církew zasáhlo a ještě wíce zasáhne ( str. VII ), wyzwalo spisowatele uwážiti nynější a budaucí staw církwe. I církwi prowolala se swoboda, a tím měla nowé postawení dostati, w kterémž starý spůsob řízení zůstati nemůže. Awšak táže se H., neztratí-li církew při této swobodě wíce nežli získá? On netají, že nebezpečí pro církew nastáwá, jmenowitě že mnoho posawadních audů se odštípí, že církew nechtíc a nemajíc ochranu a podporu státní ( která zcela na škodu církwi nebyla, na př. při spráwě jmění, při trestání přestupků a j. w. ) mnohých wýhod a prostředků zbawena bude tak, že ani ( jak to nyní wypadá ) wychowání mládeže pro ní jisté není. Nejwětší nebezpečenstwí pro církew widí w tom, že nepřátelé její pro swobodu ( we Frankfurtě ) hlasowali. Nehrozí se wšak H. nebezpečenstwí toho tak, žeby si starý spůsob wlády církewní nawždy přál, nýbrž prawí na str. 12 takto: „ Já myslím, že církew jsauc w nebezpečenstwí a w boji wíce získati může, nežli aby wždy o rámě swětské se opírala, a že w církwi, jestliže ona w tísni swé a w nebezpečenstwí, žeby mnozí od ní odpadnauti chtěli, wšecky síly w sobě wzbudí, jakýsi bujarý žiwot, který až posud w ní se pohřešíwal, se wywine. Protož nyní wše k tomu snažiti se musí, aby církew se powznesla a k tomu cíli wšecky síly swé wynaložila. Nestane-li se to, pak zkusí, co to jest: býti samostatnau a nemíti sil wlastních. – Dobře! w čem ale záleží toto powznešení a kde jsau onyno síly, které se k tomu musí wynaložiti? “ – We Würzburgu w Bawořích shromáždili se němečtí biskupowé, „ toto biskupské shromáždění ale, “ prawí H. dále ( str. 13 ), „ jest teprw začátek onoho powznešení, jest teprw část w církwi spočíwající a z ní wycházející moci, neboť co zpomůže, když knížata sjezdy slawí a na něčem se ustanowí! Toť owšem wěc prwní a potřebná, oni ale nemajíce národy za sebau, kteří by ustanowení jejich přijímali a w čas potřeby hájili, zůstáwají sami a slabí. Takť jest i s takowým biskupským shromážděním, ono bez kněžstwa a bez lidu, jestliže tito na něm podílu nemají, jest bez moci, bez prospěchu. “ A jakž jinak může se synoda ( shromáždění, w osadě biskupské čili w diécesi ) spořádati, nežli když biskup s kněžstwem a s lidem k wespolnému účeli, pro blaho církwe se w ní spojují? Na synodách, kde nejen biskupowé, ale i wyslanci z kněžstwa a z lidu w záležitostech jich samých se týkajících rokují a ustanowení činí, kde wšecky znamenitější síly rozumu i šlechetnosti z celé diécese se saustředí, a kde dle řádu jednacího každému wolno jest, náhledy, přání a snažení swá projewiti: na takowýchto synodách, kde dle wšeobecného usnešení s potwrzením biskupským zákony se stanowí, na takowých získá biskup, kněžstwo i lid, církew celá se powznese a zwelebí. Aneb nebude zde wětší pozornost, zajímawost a horliwost? nebudau ustanowení církewní jakožto z přeswědčení a z wůle wšech wycházející zákony co wšeobecná důležitost wětší wáhy w osadě míti, nežli posawadní dekrety ( zákony ) papírowé? ( str. 15, 16. ), a nebude i poslušnost, kterážto bohužel jakoby nebyla ( str. 41 ), jistější? Co z takowých shromáždění biskup promluwí, nemůže se pak za wůli jednotliwce powažowati, hlas jeho jest přeswědčení a wýrok wšech zastupitelů kněžstwa a lidu – a w nich on – zákony naleznau w celé osadě, w celé zemi swé obhájce. Nemysli žádný, žeby takowéto uřízení synody, sestáwající z biskupů, z kněží a z lidu, něco nowého w církwi bylo, aneb snad docela proti náboženstwí katolickému. Wezmi Nowý Zákon do rukau a čti, jak H. četná místa w něm wyznamenal: Skt. apšt. 1. 15–25; 6, 1; 11, 12; 15, 2, 6, 23–29, 41; 21, 17, 25; 16, 4; 20, 28; l. k Filip. 1, 1; k Tit. 1, 5, 7, 9; I. ku Korth. 5, 1; II. Krth. 2, 5; I. k Timot. 3, 1, 2, 3, 4–7; I. sw. Pet. 5, 1; a nalezneš, že za časů sw. apoštolů i starší lidu ( kněži ) a jiní z wěřících pod nejwyšším dozorstwím apoštolským osadu swau, sbor swůj, církew w záležitostech zewnitřních řídili. A takž býwalo i w pozdějších stoletích, kdežto spráwa církewní w rukau nejstarších církwe býwala. „ Každý biskup řídil osadu swau se staršími církwe ( presbyterium ) a tito s biskupem swým “ ( str. 21 ), při čemž i lid podílu míwal. Tomu doswědčuje sw. Jarolím, sw. Cyprian a sám sněm Karthagenský, dle kteréhož udání kněžstwo rozhodující ( a nejen radící ) hlas míwalo. A což? řekne někdo, dyť již dáwno takowé synody, jaké p. H. chce se, nedějí ( str. 26 ) a již dáwno zákony jiné jsau, dle kterých synody jen z biskupů a z několika kněží ( od nich powolaných ) se sestawowati mají, ano sám papež sw. Benedict XIV. celau knihu o takowýchto napsal? To owšem wšecko prawda, ale z toho jen wyplýwá, že nyní synody jinak spořádány býti mohau a mají, práwě jak toho prospěch církwe a potřeba času wykazuje: aby t. biskupowé s kněžstwem i s lidem blaho wespolné ku zdaru celé církwe rozmáhati mohli, a sami osamotnělí bez důwěry nebyli. Co se tkne sw. Benedikta, dojista by jinače byl psal nyní knihu swau ( str. 31 ); neb hlawní potřeba a snaha jest ta, aby kde jaká síla w církwi, sestředěna byla, a ta není pauze w biskupech, ani w několika radcích jejich, ani w několika bohoslowcích, ona jest w celé církwi: w kněžstwu celém i w celém lidu wěřícím. Aby se nebáli biskupowé ( str. 27 ), žeby snad tak dobrý duch církewní nyní nebyl, jak býwal w prwnějších dobách křesťanských; aneb žeby rádno nebylo kněžstwu a lidu ( při malé důwěře jejich k nim ) spolu wplywu popřáti při spráwě církewní, prawí jim H. takto: „ Ať jen wrchní pastýřowé sami důwěru mají a důwěru okáží; dobrý duch, byťby i odpor nalezal, zwítězí; w nejhorším pádu má biskup wždy práwo synodu rozpustiti aneb potwrzení swé nedati; “ awšak sw. Cypriana sotwa skwělejší byl na ctnosti jak u kněžstwa tak u lidu, nežli nyní u nás ( str. 28 ). Mohl-li sw. Cyprian, byw dosti přísný na zahájení práw swých biskupských s kněžstwem i s lidem se raditi, a tím spůsobem žiwot církwe síliti, proč by to samé nyní, kde potřeba toho weliká, možné nebylo? Nestane-li se to, weliké nebezpečenstwí církwi hrozí; neboť „ ten samý duch, který w hnutí občanském se jewí, jewí se i w církewním. Tam i zde chce každý we swých weřejných záležitostech slowo míti. Konstituční a demokratické smýšlení proniklo národy … Pauze monarchické zřízení ( samowláda ), na př. osad biskupských příčí se zcela powaze času nynějšího, tak sice, že ( ohledem na konstituční a demokratický žiwot státní ) takowéto zřízení jen w tom případu možné a trwanliwé býti může, když by ona wzdělaná část obywatelstwa od církwe buď odpadla aneb wlažnau a netečnau se stala “ ( str. 26, 27 ). Slowa to owšem truchliwá, nicméně ale prawdiwá, a tudiž důležitost synod, jaké p. Hirscher nawrhuje, dosti zjewně swědčící.


20. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o novém rozvrhu], Autor: Havlíček, Karel
na kartotečním lístku uvedena strana 728, v naskenovaných listech časopisu strana 729 — Jak se z jistých pramenů dowídáme, zamýšlí wydawatel „ časopisu k prospěchu času přiměřených opraw na gymnasiích “, o němž redakce těchto listů nedáwno ( w čísle 178 ) welmi přízniwé kriticky objasňující pojednání podala, w prwním nebo druhém swazku práwě počatého druhého ročníku rozwrh od mnoha školníků zkaušeného plánu pro gymnasijní wyučowání se zwláštním ohledem na Čechy weřejnému úsudku předložiti.


4. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Přednešení finančního ministra o prostředcích k zahražení státních potřeb a k navrácení pořádku ve správě důchodů, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Přednešení finančního ministra o prostředcích k zahražení státních potřeb a k nawrácení pořádku we spráwě důchodů. ( Dokončení. ) O zařízeních od komisse a od ředitelstwa bankowního nawržených udáwají se tyto připomínky: 1. Co se týká učinění dobrowolné půjčky. Waše Milost dílem předešla žádost tuto nejmilostiwějším dowolením od 20. t. m., aby se prošlé auroky a wýhry loterní od wěřitelů státních mohly ukládati w pětipercentowých úpisech dlužních, z kterýchžto auroky w cizozemí w bitých penězích jsau zauročitelné. Tím wšak nepřestala potřeba, aby se půjčka udělala. Od několika měsíců doléhá se na spráwu finanční, aby se udělala půjčka. Owšemť by toto welmi bylo žádaucí, kdyby wýminky k takowému pokusu byly se ukázaly. Toho se wšak nikoliw nestalo. Zastawatelé dluhů twrdí, že se nesmí rozpakowati o několiko percent wíce nebo méně w ceně, za kterau půjčka má býti dána. Žeby na wětších nebo menších percentech nic nezáleželo, nikterak připustiti nemohu. Neboť přijme-li se půjčka za menší cenu, jedná se o stálé zwýšené obtížení lidu, čehož se přec co možná nejwíce wystříhati sluší. Tuto postačí připomenauti, že rozdíl o [ polovina ] ze sta w aurocích, we kterých se půjčka učiní, pro kontribuenty we 40 letech dělá neméně než opětné placení celé jistiny. Wěc ta wšak má ještě jednu důležitější stranu. Uzawře-li se půjčka o wysokých aurocích, nezůstane to bez aučinku na ostatní poměry jistin, obchodu a průmyslu. Celý státní dluh potrací w ceně tau měrau, jakau se nowá půjčka newýhodně uzawře; kapitály odwrátí se od průmyslu a jiných užitečných spůsobů užíwacích a hrnau se praudem k obchodu papírowému, weliké auroky dáwajícímu, čím se může spůsobiti nebezpečná wýtržka w důležitých odwětwích wýrobních. Ale netoliko tato obecná rozjímání přikazowala, aby se tato půjčka odložila. Zwláštnost poměrů, kterými se Rakausko probírati musilo, kladla pokusům o půjčky zwláštní ještě překážku do cesty. Z dotazů k prwním domům bankérským ukázalo se, že při nejistém stawu několika států ewropejských nepowažují za možné, aby se mohly uwázati w půjčku poněkud wětší. Nezbyla tedy žádná jiná cesta, nežli obecná subskripce, cesta, na kterau se wstupowati musí wždy s welikau opatrností, ale nikdy w okolnostech takowých, kde se na několiko alespoň měsíců může předwídati, že události subskripci nepřetrhnau a splácení na půjčku nezastawí. Obecný ráz události od lonského března ale záležel w tom, že málo týdnů zůstalo bez nowých nenadálých příhod, které wšechno do budaucna počítání byly w stawu zmařiti. Dáť se dokázati, že se počínajíc od ledna 1849 oku jen poněkud w budaucnost hledícímu bylo obáwati, i w dobách, které k uzawření půjčky se podobaly býti nejpříležitější, že nenastanau s jiných stran nepřízniwé příhody, které subskripci, ba i uzawřený dluh zkaziti hrozily. Nejednalo se tedy o několik ze sta wíce nebo méně w ceně, nýbrž o zdaření nebo auplné nezdaření pokusu o subskripci. Wydati auwěrek státní na ránu, kterau by byl i se směnním kursem nezdařením pokusu o subskripci utrpěl, to by byl s těžkem mohl kdo na swědomí wzíti. Nyní pak uprawily se poměry, ačkoli nejsau posud ještě auplně usazeny, přízniwěji potud alespoň, že se podle wší podrobnosti nezdá, aby nastaly takowé záhubné změny jako w běhu posledních měsíců. Ministerská radda srownáwá se tedy bez rozpaků s radau komisse a nár. banku, aby se uložila co nejrychleji dobrowolná půjčka, i neopomene, aby s wůlí a wědomím WMsti spůsobila, čeho ku prowedení potřeba jest, jakož i také předložiti WMsti náwrhy o spůsobu a zřízení půjčky obzwláštně. 2. Co se týká wydání 3procentowých kassopoukázek až k sumě 25 milionů a jich eskomtowání od banku. Prwní část náwrhu nebude snad w žádném ohledu podlehat nejaké námitce, druhá pak wyhledáwá pilného zkaumání, zdali se srownáwá se zákonem. Zákon, totiž potwrzené od WMsti dne 8. února t. r. usnešení sněmu říšského od 3. ledna t. r. naznačuje cestu, na kterau finanční spráwa shánějíc potřeby státní, uhoditi musí. Usnešení toto dáwá moc, sehnati mimořádné potřeby státní zauročnými státními upisy s kursem nuceným nebo bez něho anebo půjčkau. Aumysl zákonodárstwa, jejž usnešení sněmowní jasně wyslowilo, byl, aby se na banku nepohledáwalo rozmnožowání bankowek w oběhu. We srownalosti se zákonem tímto wzdalo ministerstwo 3percentowé kassowní poukázky. Aby se pokud možná nemuselo užíti nuceného kursu zákonem dowoleného, stala se s bankem umluwa o to, aby přewzal její eskomtowání až do summy 25 milionů; wycházelo se při tom od toho náhledu, že práwě tauto možností w eskomtowání poukázky obecný průchod sobě najdau a w oběhu se udrží bez eskomtowání w znamenité míře. Toto předwídání se také uskutečnilo u weliké části wydaných sum. Přece wšak měla nowota tohoto prostředku oběžního, pohodlnost kassowních auředníků a za posledního času jak se podobá tytéž pletichy, jakéž změnní kurs wyhnati se snažil, za následek, že bank zde we Wídni k eskomtowání těchto kassowních poukázek až doposud asi 13 milionů obrátil. Při takowémto wýsledku není radno, pohledáwati na banku ještě déle, aby k zahražení státních potřeb rozmnožowal swé bankowky a zwětšowal takto záwazky, we které bank naproti obecenstwu wešel. Ti, kteří dosawad rozšiřowali mínění, že bank posawade již wydal přílišné množstwí bankowek, neopomenuli by použiti dalšího jich rozmnožení, aby je w ceně jejich ještě wíce ztenčili a staw banku do špatného swětla postawili. Okolnosti sestawily se tak, žeby se ministerstwo nemohlo již déle osprawedlňowati, kdyby neužilo práwa swého zákonem sobě wyměřeného. Ministerská radda uznala za newyhnutelnau potřebu wyslowiti, že každý jest zawázán, přijímati 3 % kassowé poukázky při placení za hotowé peníze. Tímto pomíjejícím toliko nařízením ušetří se národního banku a nikoli se nestane žádná ujma, neboť i také bankowky budau nyní nuceným kursem bez wyměňowání w oběhu drženy; strany tedy, které kassowní poukázky přijmau na místo banknot jakožto plat, nabudau té wýhody, že přijdau w užíwání auroku, kterého by při bankowkách nebyli měli. Ostatně kdyby půjčka w našich zemích dobře šla před se a znatnau část bankowek a poukázek z oběhu wyňala, nepodlehal by oběh těchto kassowních poukázek, jenž by se měl rozšířiti i také na země uherské, ani w nejmenší překážce, jmenowitě proto, že sumy, na které byly wydány, jsau obmezené, a papír auroční podle powahy swé mnohem rychleji obíhati se snaží než papíry auroků nenesaucí. Takowé poukázky nabudau zauročením powahu od papírowých peněz podstatně rozdílnau, i nedá se nikterak twrditi, žeby bez kontroly od státu byly wydáwány. Wydání jejich zakládá se w zákonu, národ se pro něj wyslowil zástupci swými a sněm říšský bude dohlížeti w plné míře k tomu, jak tyto sumy byly weliké a nač byly obráceny, neboť auroky při rozmnožení papírů narůstající musí se we státním rozpočtu wykázati a zahraditi, čehož při papírech bezaurokých není. 3. Co se tyká odewzdání náhrady wáleční národnímu banku. Zařízení toto, které podáwá nejjednodušší prostředek ke splacení nějaké části sum, které stát banku dlužen jest a k rozmnožení wolného bankowního fondu, musím důrazně podporowati, jakož jsem již dříwe několikráte zkázal bankownímu ředitelstwu, že ministerstwo zamýšlí peníze tyto z ciziny přicházející s wůlí a wědomím WMsti k tomu obrátiti. O tom, jakým spůsobem odewzdání toto státi se má, nemůže se nic říci dříwe, leč ač 564 mír bude odewzdán. 4. Co se týká prohlášení se strany banku, že bude hledět klesání ceny bankowek stawiti, brzo opět hotowými wypláceti a newydané posud bankowní akcie příhodným časem wydati. Proti takowému prohlášení není námitky. Namítá se ale otázka, zdali by nebylo radno, již hned nyní s wydáwáním akcií těchto počátek učiniti. Aby se hned wydáwati počaly, proti tomu se stawí ta námítka, kdyby toto wydáwání se stalo zároweň s půjčkau státní, žeby oba tyto kroky jeden druhému byl na ujmu. Poněwadž pilně jest zapotřebí, aby se běžící potřeby státní zaprawily a co možná nejwětší část státního dluhu banku splatila, proto musí se půjčka dříwe udělati, nežli se akcie wydáwati počnau. Z toho wšak nenásleduje nikterak, žeby se wydáwání jich na neurčitý čas mělo odročiti. Naopak přijde w tom na wyplnění záwazku wysloweného w §. 1. statut od 1. čerwence 1841. Zákonní toto ustanowení zní: „ Kdyby se ukázalo zapotřebí, powinen jest bank rozšířiti fond swůj dle objewující se potřeby. “ Dle toho není zůstaweno wůli banku anebo jeho ředitelstwu, kdy se má bankowní fond rozmnožowati. Z té příčiny byla otázka tato od finančního ministerstwa již 14. kw. m. r. u bankowní direkce přiwedena k řeči, i muselo se upustiti od ni jedině pro události, které tehdá následowaly. Aby se wěc tato nyní přiblížila wíce k rozhodnutí, měla by WMst naříditi, aby se, poněwadž dotčená powinnost záwisí od welikosti obchodů bankowních, rychle wzalo na přetřes, která část obíhajících sum bankowkowých zařízeními po ruce jsaucími kromě wydání akcií, a až do které doby by se měla stáhnauti, mnoho-li by potom zůstalo bankowek w oběhu, a w jakém poměru k tomu a jakými prostředky by se pak w rozmnožení bankowního fondu státi mělo. Dám si záležeti na tom, abych jednání toto co nejwíce urychlil a rozhodnutí WMsti o tom sobě wyžádal. 5. Co se týče zdwižení zápowědi wýwozu peněžního. Nepauštějíc se do rozebírání otázky o přiměřenosti takowého rozkazu, ukázala zkušenost nade wšechno pochybenstwí, že se zákaz tento přes wšechnu přísnost, kterau se k němu hledělo, s úspěchem nedá wywesti, a že jest občanu poctiwému jen na obtíž, těm ale, kteří zákon chtí přestaupiti, nikoli na překážku, a že konečně w poměru k cizině pro domácího jest škodliwý. Zákaz tento měl by se tedy wvzdwihnauti, jak mile půjčka bude uzawřena. 6. Co se týká prowolání k obecenstwu k upokojení myslí. Zdá se ministerské raddě, že aučelu tohoto lépe dosíci nelze než kdyby WMst ráčila naříditi patentem nejdůležitější zařízení tuto přikázané. Wěrně poslušná ministerská radda dowoluje si tedy předložiti WMsti přidaný tuto náwrh patentu. We Wídni dne 25. čerwence 1849. Krauss w. r. Na toto nejponíženější přednešení stalo se toto nejwyšší rozhodnutí: „ Schwaluji náwrhy ministerské mé raddy a odesílám nazpět patent mým podpisem opatřený. František Josef w. r. “ Dotčený patent podali jsme u wýtahu w ranních zpráwách nedělního čísla.


25. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Rozmanitosti, Titulek: [překlad článku z angličtiny], Autor: Havlíček, Karel
– Charles Dickens ( Boz ), jeden z nejoblíbenějších novellistů anglických, který i našemu obecenstwu z překladů p. M. Fialky není neznámý, a we swých spisech hlawně horlí o zlepšení škol, wězení, chudinstwa a p., byl onehdy ( t. 13. listopadu ) přítomen při odprawě manželů Manningowých w Southwarku. Píšeť o tom do nowin „ Times takto: Šel jsem tam, abych shromážděné diwáky pozorowal, měl jsem k tomu wýbornau příležitost, nejprwé w noci a pak od úswitu až do konce toho diwadla. Píšu wám, nikoli abych pojednáwal o trestu smrti, nýbrž jedině proto, že si přeji, aby strašliwá zkušenost, jakau jsem tam nabyl, wyjewila se k obecnému dobrému; a zároweň abych připomenul myšlénku od sira George Greye nedáwno w parlamentu pronešenau, kterak by totiž wlada trest smrti měla wně zdí kriminálních dát wykonáwati, aby wšak obecenstwo mělo bezpečné rukojemstwí za neúprosné a jisté wykonání ortelu. Zároweň také žádám státního sekretáře domácích záležitostí, aby sám o swé moci před se wzal takowau změnu w zákoně; jeť to slawná jeho powinnost k společnosti, jejíž newyplnění by ztěžka zodpowídal. Bezbožné a lehkomyslné chowání lidstwa při dnešní poprawě ukázalo se tak strašliwým, že člowěk sotwa si můž co horšího předstawit a žeby sotwa w jaké zemi pohanské co podobného widěl. Strašliwost šibenice a zločinu, jaký oba wrahy na ni přiwedl, zmizela w mé duši před zběsilým pitwořením a mluwením shromážděných diwáků. Když jsem o půlnoci odebíral se tam, již mě zarazilo oddaleka powykowání a kujíkání kluků a holek, kteří dáwali tím na jewo, že našli „ dobré místo “. Když so noc již chýlila, byl děsný powyk a chechtot pořád hlučnější, a k tomu se dalo slyšet ryčné zpíwání šibeničních písní a parodií písní černochowých, jen že místo „ Susannah “ zpíwalo se „ Mistresz Manning “. Za swítání přihnalo se zlodějů, obecných newěstek, práčů a tuláků wšeho druhu, i bylo tam nyní widět nejpohoršliwějších a nejhnusnějších wýstupků a wýtržností. Rwačky a potýkání, hulákání a pískání, necudné šprýmy, omdlelé ženy se scuchaným oděwem, které policajti z dawu wytahowali, – takowá byla obecná kratochwíle. Slunce skwěle wycházející oswěcowalo tisíce a tisíce obličejů, na nichž se wyrážela buď zwířecká rozkoš anebo ta nejškaredější otupělost, až člowěk se musel hanbit za swau člowěckau podobu a zhroziti se sebe samého jako obrazu ďáblowa. Když oba ti bídní tworowé, kteří toto strašidelné diwadlo okolo sebe způsobili, zhůru byli wyzdwiženi, nejewilo se žádné pohnutí, žádné litowání, žádné wědomí, že práwě dwě nesmrtelné duše staupily před swého saudce, jakoby jméno Kristowo nebylo nikdy w tomto swětě slyšáno, a jakoby se samo sebau rozumělo, že lidé umírají jako howada. Znám žiwot Londýnský w jeho nejhorší zkaženosti; ale jestli to mé slawné přeswědčení, že ani nejwětší důwtip nebyl by s to wymysliti něco, co by na tak auzké prostrannosti w tak krátkém čase tolika zlého spůsobiti mohlo jako jediná weřejná poprawa. Mám za to, že obecnost nemůž prospíwati, kde se takowé diwadlo hrůz a nemrawností prowozuje takřka před wraty dobrých občanů, jak se to dělo dnes před wězením Horsemonger-Sane. A pakli w modlitbách našich wzdáwáme Bohu díky za požehnání roku a wyslowujeme přání, aby mrawní neduhy země odstranil, táži se, není-liž swrchowaný čas pamatowati na tyto neduhy i z kořene je wyrotiti. Charles Dickens.


13. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Slováci, Titulek: [Boje s Maďary], Autor: Havlíček, Karel
‒ W Žilině na Slowensku dne 3. ledna. ( P. N. ) Wčera ráno jsme wytáhli pod generálem Götzem a plukowníkem Frischeisenem z Nowého Města nad Kysucí; půl hodiny před námi wyšli naší dobrowolníci s Blaudkem a dwěma kompaniemi přes Wadičow, aby, pokud my k Budatínu půjdeme, oni se na wrších w boku a ze zadu Maďarům zjewili. Okolo hodiny 10. jsme se zastawili při jednom wrchu nad Kysucí nedaleko jedné úžiny, za kterau byly předstráže maďarské. My jsme čekali do 11té, abychom nechali času dobrowolníkům, kteří měli obejíti. O 11té jsme začali se šířiti a poslali jsme plenkléře naše proti maďarským. Na to se naše děla nedaleko té úžiny postawily, a Hartmann, nadporučík od dělostřelstwa, wypálil jedno dělo tak šťastně, že jedna hromada welmi weliká na dwé se roztrhla a nepřátelé počali cauwati. Jejich děla ale tenkrát hřměly o mnoho lépe než před tím ( 11. prosince ), a kaule a granáty hustě padaly mezi nás, než ale nemáme raněných jen 2 wojáky. Tato kanonáda do půl jedné trwala. Mezi tím, co jsme my ku předu kráčeli a oni cauwali, zjewili se naši na wrchu a dali se během na Maďary, kteří se z Budatína na Elomkrky ubírali a přes most Žiliny jako dne 11. prosince utíkali. Než nepodařilo se jim most strhnauti, neb naše Slowáci, jmenowitě Karel Borik, Martin Weštík, Krok a s nimi asi 8 jiných wskočili prwní na most, ženauce před sebau celau kompanii a střílejíce do ni asi na 60 kroků. Toho dosti nemajíce hnali se za nimi až do Žiliny, a hned na širokém náměstí na štatui P. Marie zatkli swau národní korauhew. Nechali tam swé jedné kompanie za stráž, ostatní běželi za Maďary auprkem utíkajícími. Při solním skladě nad Žilinau postawili se Maďaři a wypálili čtyrykrát z děla. Naši, nedadauce se tím ani odstrašiti, a majíce pomoc wojenskau, hnali se za nimi až na hodinu cesty; ale Maďaři utekli šťastně. Naši dobrowolníci táhli ten den o tři hodiny cesty dále než my a wždy prwní stíhali Maďary. Potom, když jme ještě za utíkajícími několik prskawek pustili, wrátili jsme se do Žiliny. My se máme pod nowýra generálem swým dobře. Ale jsme wšickni příliš lidé dobří. Před bitwau se strojíme, že budeme přísní, a když swítězíme, jsme až škrupulosně dobrotiwí. Generál Götz je welmi dobrý pán, má nás rád a umí wojenské dary našich wůdcůw oceniti. I náš lid se wýborně drží. W Žilině počali wojáci zle řáditi, brali co widěli; naši lidé, ačkoli byli prwní w Žilině, newzali ničehož. Jak tam přišli, zajali několik pěkných koláčů a chleba maďarského, a hladowi jsauce jedli a wína si wyptali, co mohli wypíti při střízliwosti. W Žilině jim to rádi dali. Maďaři wěšeli lidi, my jsme nikoho neoběsili, s celau lidskostí jde se k wěci. Hlawní wůdcowé a Maďaroni wšude utíkají, a s jejich swedenými nástroji nechceme zle nakládati.


4. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraničné zprávy., Titulek: [Společnost německých vlastenců.], Autor: Havlíček, Karel
Zahraničné zpráwy. W Němcích. Společnost německých wlastenců neb germanistů we Frankfurtě, měla dne 24. Září w 9 hodin ráno prwní schůzku w císařském sálu, ku které se asi 160 členů a mnoho posluchačů sjelo. Přítomní byli mnozí nejhlawnější němečtí učenci, a za přednostu wybrali sobě Grimma. Tento weliký jazykozpytec we swé wstupní řeči hned z počátku odpowěděl na otázku: Co jest národ? a sice „ Národ jest počet wšech lidí jedným jazykem mluwících “, a projewil naději w budaucnost, že jednau ne řeky a hory, nýbrž řeči budau twořiti hranice národů. Radost také projewil z toho, že několik Flémů přítomných bylo. Strany zkaumání jazyků podotknul Grimm, aby se jazyk raději w čistotě a přesnosti udržowal než násilně čistil t. j. aby se raději bez potřeby cizá slowa do jazyku neuwáděla, a wšak ta, která již během času w řeči zastaralá jsau, náhle a násilně se newypuzowala, což zde příležitostně některým našincům, jakožto slowa zkušeného muže, zwláště uwádíme, aby i oni od přílíšného a násilného čistění jazyka a uwádění zle twořených nowých slow za stará cizá ale již zdomácnělá upustili.