12. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: [Tři zprávy z Brna], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Z Brna 8. října. ( P. Z. ) Práwě přicházím ze shromáždění. Po dnešních zpráwách, které wčerejší powěsti o hrozných ukrutenstwích, o drancowání a domácím wraždění we Wídni se strašiwými [ střašliwými ] podrobnostmi potwrdily, byla řeč, kterau jsem dnes slyšel, pro mne a každého wlastence prawý balsam, ne toliko obsahem swým, ale hlawně dojmem, který na tisíce posluchačů učinila. Říšský poslanec, státní podsekretář Kaj. Mayer, přednosta wykonáwací komisse říšsského sněmu, přijel dnes s dowolením z Wídně, aby plnomocenstwí swé složil do rukau swých wolitelů ( poněwadž se jakožto auředník nowému wolení podrobiti musel ), a swolal lid na dotčené shromáždění, aby jej obšírně zprawil o událostech 6. října. Žáwěreční slowa jeho: „ Pusťte z myslí, pánowé, wšechny strany, wšechny národnosti, neboť wlast jest w nebezpečenstwí; jednejtež sworně, neboť swornost síly dodáwá; jednejtež pro swobodné, sworné a mohútné Rakausko! “ byla hřímawým bravo přijata. W tom máte wyražený smysl řeči jeho, naznačeno smýšlení jeho posluchačů. Dojem Wídeňských událostí na Brňany těžce se dá wylíčiti; neboť málokdo pochopil celau wáhu jejich, a nechybím, řeknu-li, že je w prwním okamžení omráčily. Rozumní spomínají s hrůzau na francauskau revolucí, příwrženci strany národní rmautí se nad přetržením ústawních prací, nemohauce si tajiti, že tím práwě jejich wěc získala; jenom přemrštění Němci se nermautí, ačkoli jaksi nedůwěřliwě na swé wítězstwí hledí. S upřenau zwědawostí hledí wšechno na Čechy; taužebně se čeká na prwní hnutí bílého lwa! Co hudau Češi dělat, až se poslanci jejich wrátí? až budau slyšet o swém ubohém, dobrém, wyhnaném králi? ‒ Sejde-li se český sněm, kdyby se Löhner postawil w čelo ministerstwa? budau-li žádati přeložení sněmu říšského do Brna nebo do Lince? Do Prahy ne, k tomu jsme příliš přeswědčeni o opatrnosti a dobrém taktu Čechů. My se nespojíme s Čechy, ale zajedno půjdeme s Čechy; tak smýšlí i sněm morawský [ tři hvězdičky]Z Brna 9. října. Zpráwy o příbězích Wídeňských omráčily nás a weškeré obywatelstwo. Kdožkoli jsau pozorní wěcí, w Německu a w Uhřích nejnowěji zběhlých, nawáhali s pronešením úsudku: W tom mají zajisté ruce Maďaři a rýpalowé němečtí. Odpor wojáků, jenž měli táhnauti do Uher, zawraždění ministra wálky a dobytí zbrojnice císařské, z níž se ručnice za fatku překupníkům prodáwaly, jsau události s plány hanebných Košutowců tak se shodující, že jen zpozdilec by mohl pochybowati o půwodu jejich. My jsme zde již čtwrtý den bez wšeliké officiální zpráwy z Wídně, a dowídáme se jen něco z plakátů tak řečeného říšského sněmu, podepsaných od Smolky. Co se zde stane nyní na Morawě, jest otázka každého, komu blaho země leží na srdci, a s upiatau pozorností hledí se k Čechům a ku Praze, w čem se rozhodnau, neboť buď jak buď, osud Morawy jest s osudem Čech nerozlučitelně spojen, a w okamžení nebezpečí, w jakémž jsme nyní, umlkují i separatisté jindy hlučiwí, očekáwajíce dychtiwě zpráwy z intelligentní, u wěrnosti ku králi a císařstwí neporušené Prahy. Jest zde domnění obecné, že Čechowé swolají na rychlo sněm a wystaupějí rázně, jakož se na národ český sluší. Deputowaní morawští z Wídně, z nichž wětší část ujela, přinesli wědomost o odjetí poslů českých ze sněmu říšského, a schwalowali sprawedliwě počínání Čechů jak wždy tak i w poslední době. Deputowaný Brněnský Mayer řečnil weřejně z balkonu domu Kaunického o událostech Wídeňských, ač nitky a sponky wšeho náležitě neobjasnil aniž snad objasniti mohl. Ze Slowenska přichází truchlozpráwa za truchlozpráwau. Hned po odchodu sboru Hurbanowa řádili Maďaroni krutě w místech, jenžto se k němu byli přidaly, wypálili Mijawu, Březowau a wíce míst okolních a zatknuli prý wíce než 60 osob. Wčera pak donesla se zpráwa, že 10. t. m. 8 powstalců, mezi nimiž prý i Morawan Prudek, w Senici bude wěšeno. I hned odebrala se deputace wlastenců k vicepresidentnwi zemskému hraběti Lažanskému, předstawila následky a pomstu ze strany morawské, kdyby se ortel smrti nad Morawanem kterým wykonal, a žádala snažně, aby na rychlo prostředku se uchopilo, by se wykonání té ohawné exekuce zastawilo. Pan vícepresident nemeškal a odeslal estafetu bez prodlení na komissí náhlého saudu w Senici. ‒ Kéž jen by tato dala sluchu slowům důrazným, awšak i dojímawým neboť maďarským ředitele zemského! Owšem jistější nad posla jednotliwce byla by expedice pluku pěchoty z Morawy na Slowensko, jenž by rozehnal komissi katowskau a spořádal obecné powstání Slowáků zaufalých proti nelidským swým utiskowatelům. Není pochyby, žeby nyní insurekce dobře wedená s účinkem dobrým se neminula. [ tři hvězdičky ] Z Brna. Zde i po wenku rozcházejí se emissaři, jenž škádlejí lid, roztrušujíce, že Jelačić táhne k Wídni, aby zrušil konstituci a přiměl sedláky, by opět robotowali a platili desátek. K wywedení lidu z takowého klamu usnesli se někteří přátelé wlasti a wydali k lidu morawskému následující prowolání, jenžto se u welkém počtu w zemi rozšiřuje: Morawané! Slyšeli jsle nepochybně, že wypukla we Wídni nowá rewoluce, ale ne takowá, která žádá swobodu a práwo, nýbrž jiná, jenž žádá docela jiné wěci. Císař pán potwrdil, že má býti zrušena robota i desátek, jak to uzawřel sněm říšský, ustanowil již komissary, kteří mají zawěsti nowé, k prospěchu wašemu zřízené saudy, a byl ochoten, učiniti wšechno, co může přispěti k blahu a štěstí národů. Jsauť ale lidé, kteří s tím se wším nejsau spokojeni, kterým na tom nic nezáleží, co se pro wás slané ‒ nýbrž kteří chtějí, aby nebylo žádného císaře, žádného zákona a žádného pořádku. Oni chtějí, aby welké, krásné rakauské císařstwí se rozpadlo, aby šlo wšechno horempádem, oni pak aby w takowém nepořádku wšechno překotili, císaře zahnali a sebe samy posadili na trůn. We Wídni zprowodili ze swěta nejhanebnějším způsobem ministra wálky, muže stařičkého, wěrného a poctiwého sluhu našeho milostiwého císaře pána; oni stříleli na měšťany a wojáky bez rozdílu, wydrancowali císařskau zbrojnici, ano zawraždili nelidsky dwa počestné měšťany, jenž chtěli zachowati pokoj a pořádek ‒ pomyslete jen sobě ‒ w koslele sw. Štěpána u hlawního oltáře. Sněm říšský wynasnažil se wšemožně, by zawedl opět pořádek zákonní a zachowal swobodu a důstojnost císařskau; i jest naděje, že wěc sprawedliwá zwítězí, neboť deputowaní jsau odhodláni, přičiniti k tomu, seč bude síla jejich. Ubezpečujeme wás, že nikomu, ani císaři pánu, ani sněmu říšskému na mysl nenapadlo, ujmauti wám jen dost málo swobody nabyté; kdo by wám něco takowého řekl, nezamýšlel by zajisté nic jiného, než aby wás swedl, byste šli na pomoc wrahům, kteří zapálili císařskau zbrojnici, neboť oni by raději nechali postříleti jiné lidi, než sami sebe, přijde-li k tomu, že budau museti wěrní přátelé mocnářstwí bojowat proti nim. Snadno si můžete pomysliti, že císař pán nemohl zůstati we Wídni, kdežto mu zawraždili ministra a autokem dobyli zbrojnici; odjelť doprowázen wěrným swým wojskem a zanechal psaní, w němž prawí: „ že nám dal milerád konstituci a wšechno, co jsme si žádali, že se wrátil do Wídně, domníwaje se, že přispěje k zachowání pokoje a pořádku a ku štěstí swých národů; nyní wšak, kde widí, že se we Wídni wraždí a pálí, že odchází, a wyzýwá wšechny swé wěrné, by se shromáždili okolo něho; že se důweřuje w Boha a w swé wěrné národy. My co wěrní Morawané budeme stát pewně a poctiwě při císaři pánu, a každý budiž nepřítelem naším, kdož by nás chtěl wydati pod jinau wládu. Císař pán, jenž nám swobodu dal, zajisté nám ji neodejme, to wíme s jistotau; co ale by nám dali ti, kteří nám nezpůsobili nic než nepořádek a nejistotu, to newíme. My sobě nežádáme žádné wlády, která není naše wlastní a které ani neznáme. My zůstaneme Morawany, občany císařstwí rakauského. S tím se upokojme; w krátce dowíme se, co se stane. Sláwa wlasti naší! Sláwa císaři! W Brně 8. října 1848. Od wíce wlastenců.


2. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk žádosti], Autor: Havlíček, Karel
– Dodán nám byl k uweřejnění tento spis: Wysoké c. k. ministerstwo wnitřních záležitostí! W dekretu wysokého c. k. ministerstwa oswěty, jenž c. k. akademickému senátu za příčinau žádosti wýboru Pražského studentswa od 4. čerwna b. r. zaslán byl, jest wysloweno, že se tato žádost nikoliw za žádost wýboru studentského, nýbrž pauze za žádost těch na ní podepsaných powažuje. An by se snad následkem toho wysokého dekretu ministerialního z mnohých stran pochybowati mohlo, zdaliž studentskému wýboru wůbec jeho působení přísluší, pokládají si tedy nížepsaní audowé Pražského studentského wýboru za powinnost, wysokému c. k ministerstwu wnitřních záležitostí prosbu přednesti, aby se wýboru studentstwa Pražského, jenž se na začátku každého roku školního zwolí, wykonáwání swého účinkowání co takowého, t. j. jakožto zwolenému zástupci studentstwa dowolilo. K uznání této ponížené prosby i kladnu následní důwody: W čerwenci minulého roku zwolilo Pražské studentstwo pod jménem studentského wýboru sbor, složený ze studentských zástupců práwnické, lékařské, filosofické fakulty a techniky, jemuž se za powinnost uložilo, aby záležitosti studentstwa, po čerwnowých dnech welmi pronásledowaného, zastáwal; podřízení úřadowé opowážili se totiž nawzdor zákonnímu nařízení, že studující, wykázawší se frequentačním wyswědčením a potwrzením konané služby w akademické legii a tedy od služby wojenské na čas pro tento rok oswobozené, libowolně k wojsku odwáděli, nechtíce ostatně podotknauti jiné přestupky zákonů, jichž se dopustili. Akademický senát, jenž take na jméno zákonního zástupce studentstwa nároky činil, nepodniknul ani toho nejmenšího, aby se osud nešťastných studentů jen poněkud ulehčil. Nawzdor těmto nepřízniwým poměrům wymohlo Pražské studentstwo, podporowáno jsauc lidskostí pana c. k. gubernialního místopresidenta Karla barona Mecséryho, že u pana c. k. ministra wnitřních záležitostí a pana c. k. ministra wálky jeho prosby a sprawedliwé i žaloby úplně uznány byly. Od té doby přičiňowal se wýbor studentstwa o uspořádání opětné legie akademické, měl porady o žádostech týkajících se odstranění wšelijakých nepřiměřeností we wyučowání a času dostojných w něm opraw; též obracel swau pozornost na zřízení studentských spolků, určených k dušewnímu a tělesnímu wzdělání studentstwa. Jaký dobrý wýsledek mělo přičiňowání se o uspořádání opětné legie akademické, wyswítá jasně z dekretů, došlých studentskému wýboru po jejím zrušení od pana c. k. gubernialního místopresidenta Karla barona Mecséryho, pana měšťanosty JUD. Waňky, pana nejwyššího welitele národní obrany O. Haase a od pana plukowníka národní obrany M. Brabce, w nichž se wesměs uznáwá nestranně působení akademické legie od té doby, co se opět zařídila. Co se činnosti studentského wýboru w druhém nadřečeném předmětu týče, kojí se nížepsaní nadějí, že uznání jeho snažení se w tomto oboru w tom záležeti bude, že se nepřiměřenosti do wyučowání se wlaudilé nastáwajícím zákonem o studiích odstranějí a jeho prosbám o oprawy, wšem přátelům pokroku žádaucí, dle možnosti wyhowěno bude. Konečně bylo snahau studentského wýboru, aby se založením a podporowáním akademického řečnického a čtenářského spolku, akademického zpěwáckého i akademického tělocwičního spolku požadawkům nowějšího wěku dostálo; neboť nebylo nejen záhodno ale i nemožno, aby stát jejich wyplnění při strastech na něj se shrnuwších přewzal. Toť byly wýjewy činnosti wýboru Pražského studentstwa, jenž hned z počátku swého působení ode wšech c. k. auřadů co takowý uznán byl, na něž se se swými prosbami obrátil, jak to i přípisy jemu došlé ukazují. Jak málo ale akademický senát pro studentstwo působil, jak mnoho zameškal, aby jemu studentstwo za činné podporowání jeho interessů díkůčiněním zawázáno bylo, jak studentstwo we wšech swých snaženích osamotnělé bylo, když w jeho podporu důwěřowalo: o tom podáwá jasný důkaz tato wěc, že se proti wyjádření Pražského studentstwa na akademický senát od února b. r. w studentstwu ani jeden hlas neozwal, a od té doby změnily se sotwa náhledy studentstwa. Předložiwše tyto důwody i uwážiwše, že rakauské studentstwo w akademických senátech není zastaupeno: kojí se nížepsaní nadějí, že wysoké c. k. ministerstwo dle swé sprawedliwosti jejich prosbu přízniwě rozhodne. W Praze dne 25. čerwence 1849. Audowé wýboru studenstwa Pražského, na rok 1849 zwoleného. ( Podpisy. ) Spis tento byl wčera odewzdán do rukau pana místopresidenta Mecséryho skrze audy wýboru studentského p. Aulla a Girgla.


14. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [překlad dopisu], Titulek: , Autor: Havlíček, Karel
– Prager Zeitung přináší následující dopis z Wídně: „ Že občanská obětownost a státnická zkušenost patřícího uznání wždy u rakauských občanů dochází, dokazuje i to, že české město Pelhřimow loni w osudných říjnowých dnech uzawřelo, podati J. Excel, nynějšímu ministru sprawedlnosti a prozatímnímu ministru wnitřních záležitostí Alexandru Bachowi čestné měšťanské práwo. Doba, we které se toto uzawření stalo, má w sobě welký wýznam; práwě když wšechny státní ústawy we swých základech se třásly, uzawírá ctihodné měšťanstwo Pelhřimowské zwláštně wyznamenati onoho muže, který nejprwněji se opíral wšem přechmatům panující bezuzdnosti. Nyní, kde tento muž je s to, prospíwati státu swau činností, o které již byl skwělé důkazy dal, nyní uskutečňuje Pelhřimowské měšťanstwo tento swůj plán, wysílajíc k němu zwláštní deputaci. Tyto dny byl p. ministrowi podán krásný čestný diplom s přiměřeným dopisem. P. ministr značně pohnut, přijal jej laskawě, mluwil k deputaci přátelská slowa, z nichž se tato na nowo přeswědčila, že welkomyslně nadšen jest pro interessy státu, pro občanskau swobodu a pro upewnění pořádku, a že welkau radost míwal wždy z toho, že statný český národ takowým též smýšlením byl proniknut. Pan ministr mluwil k deputaci w řeči české, jejížto studium se již po delší čas obírá. “ Diwíme se welice, že nám o této záležitosti z Pelhřimowa samého nic nebylo oznámeno, a že musíme podobné zpráwy odjinud o swých českých městech sbírati. Že ostatně pan ministr Bach zwláště nyní swými pracemi neunawenau činnost na jewo dáwá, že tyto organické zřízení od něho wydané, byť bychom wždy třeba nemohli býti stejného smýšlení, přece w celku welmi pochwalné jsau, a že jen tyto práce pana ministra Bacha podáwají patrné swědectwí o zachowání konstitnčních forem w 600 Rakausích: to zajisté s wděčností uznáwá každý i my.


18. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Nový německý časopis], Autor: Havlíček, Karel
[ Nový německý časopis ] [ tři hvězdičky]Můžeme s jistotau oznámit, že od 21. máje začne wycházet časopis německý „ “ pod redakcí dra. Karla Kašpara a dra. J. P. Jordána, dosawádního redaktora Letopisů Slowanských w Lipsku. Aučel tohoto spisu je, obeznámit obecenstwo w české řeči nezběhlé s důležitostmi českými a wůbec slowanskými, kterýžto směr při blízkém sjezdu slowanském weliké wáhy nabýwá. Cena od 21. máje do konce čerwna 40 kr. stř., kdoby se wšak předplatil do konce září, položí jen 2 zl. stř. Bližší oznámení w některém nejbližším čísle.


16. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [List od krajského úřadu], Autor: Fortwängler, Kasimir; Havlíček, Karel (překlad s komentářem)
Krajský auřad rakownický poslal nám dne 15. Dubna následující přípis w německém jazyku: Slawné redakci listu: Narodny nowiny ( sic ) w Praze. Od rakownického c. kr. krajského úřadu we Slaném. W listu č. 6. Narodni nowiny ( sic ) od 11. Dubna b. r. wyšel mezi jinými také článek, we kterém jest podepsaný kr. krajský auřad stran cirkulárních nařízení, posledních událostí se týčících, co nejtkliwěji uražen. Poněwadž kr. krajský auřad wšecky cirkuláře o událostech posledního času před rukama má, jejich obsah ale, — dle přeswědčení kr. krajského auřadu docela nic urážliwého neobnáší — máme čest, slawnau redakci listu Narodní nowiný ( sic ) timto žádati, aby spisowatele onoho článku nám jmenowala, poněwadž jej wyzweme, aby dotčené cirkuláře nadzmíněného způsobů a jmenowitě domnělá urážliwá místa blíže wytknul, abychom dle toho přiměřeně odpowědíti a nadzmíněný článek oprawiti mohli. Dne 14. Dubna 1848. K. Fortwengler m. p. Dod. Red. Neopomineme sl. krajskému úřadu skutečně udati číslo a místa onoho cirkuláře, který jsme na mysli měli a jehožto odpowídání sám redaktor K. Hawlíček zcela na sebe přijímá, co spisowatel onoho článku. Činíme wšak sl. krajský auřad rakownický respektive p. Fortwenglera na to pozorna, že nepřijmeme odpowěď jinau než krátkau a w dobré češtině prawopisně napsanau, a zdá se nám, že w českém prawopisu bude sl. krajský auřad welmi slabý, neboť třikráte napsal jméno Národní Nowiny trojnásobným prawopisem. Přitom žádáme uctiwě přátele naše we Slaném a w okolí Slánském, aby se žádný z nich nepropůjčowal sl. krajskému auřadu k přeložení do češtiny neb k oprawení takowé omluwy, abychom zkusili, schopen-li jest onen sl. auřad zadost učiniti zákonům zemským strany jazyka českého.


12. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [noticka], Autor: Havlíček, Karel
– Letošni školni rok již téměř uplynul, a jest tedy na čase, tázati se, co se posud stalo, aby prohlášená zákonem rownopráwnost we školách také skutkem se stala. Zde w Praze máme jednu českau hlawní školu se třemi třídami a příprawownau pro kandidáty učitelstwí. Co wšak mají příštím rokem činit žáci, kteří nyní na české hlawní škole třetí třídu odbudau, nemohauce ani do 4. třídy ani na gymnasium postaupiti? Bylo by přáti, aby se w tom ohledu již brzo něco stalo, i obecenstwu we známost uwedlo, poněwadž často slyšíme, že rodiče, majíce dítky na této škole, rady sobě newědí, co by nyní s dítkami začíti měli. Na staroměstském gymnasium následowně se wyučowalo: Pr. Jungmann učil w I. třídě latině a německé mluwowědě; we wyšších pak 3 třídách počtowědě ( weskrs německy ). Pr. Swoboda w II. tř. lat. a něm. mluwowědě ( něm. ). Pr. Ott w III. tř. lat. a něm. mluw., pak w nižších 3 tříd. počtowědě ( weskrz něm. ). Pr. Unschuld we IV. třídě lat. a něm. mluw. ( něm. ), pak we wyšších 3 tříd. děje - a zeměpisu ( česky ). Pr. Klicpera w V. tř. lat. a něm. mluw. ( něm. ), pak we 3. wyšš. tř. děje - a zeměpisu ( česky ). Pr. Kratochwíle w VI. tř. lat. a něm. mluw., pak we 4 wyšších tříd. řečtině ( weskrz něm. ). Pr. Šumawský české mluwowědě ( česky i něm. ). Pr. Pat. Štulc náboženstwí ( česky ). „ „ Pösel „ ( něm. ). „ Dr. Pečírka w nižších tříd. přírodowědě ( česky i něm. ). Docent Zelený we 3 nižších tříd. děje - a zeměpisu ( něm. ). Doc. Kobliska we 3 wyšších tříd. děje - a zeměpisu ( něm. ). Doc. Kauba w V. a VI. tříd. literatuře české ( česky ). Učilo pak se tu ještě tělocwiku, zpěwu, krásopsaní a kreslení. Wýbor pro wydáwání českých školních knih gymnasialních následující knihy tiskem wydal: 1. Základowé wšeobecného zeměpisu od Zapa. 2. Zeměpis český, morawský a sleský, též od Z. 3. Zeměpis starého swěta od Klicpery. 4. Dějepis národu českého od Malého. 5. Bibličtí příběhowé starého zákona od D. a Š. 6. Bibličtí příběhowé nowého zákona od D. a Š. 7. Dějepis katolické církwe od D. a Dw. 8. Wypsání žiwočichůw od Pečírky. 9. Kniha katolického náboženstwí dle Bartla wolně wzděláno. Díl I. Wěroslowí. Díl II. Spaso - a mrawoslowí.


20. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Rozmanitosti, Titulek: [glosa], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Nic netrwá na swětě wěčně, tak prawí nám – zatykač na M. Dr. Schillinga, hlawního wůdce sjednoceného Německa we Frankfurtském parlamentě. On, který chtěl „ ostřím meče “ Slowany a zwlášt Čechy k německému spolku přinutiti, musí nyní sám utíkat před ostřím meče sprawedlnosti, a sice té sprawedlnosti, která zloděje stíhá! Práwě wyšel následující auřední spis, který by snad mohla „ Deutsehe Zeitung “ k prospěchu dobré wěci do swých listů přijmaut: Zatykač k stíhání uprchlého Arnošta Schillinga, dra. lékařstwí, kterýž dle přípisu Wídeňského hrdel. saudu od 27. m. m. č. 834 od téhož saudu prohlášen jest za práwně obwiněného ze zločinu pronewěry. Má asi 38–40 let, rodem je z Wídně, ženat, prostřední zawalité postawy, má podlauhlý hubený obličej, tmawohnědé wlasy, takowé též kníry, licausy a podbradí, ostrý mračiwý pohled, podlauhlý nos a dobré zuby. Držení jeho je přímé a dojímawé, i mluwí mimo německy též fraucausky, wlasky a anglicky. W oděwu, který často měníwá, není tuze elegantní; obyčejně se nosí černě. Od c. k. měst. hejtmanstwí a policie. W Praze dne 16. února 1849. Pan Schilling, tento německý muž, odcizil totiž asi 6000 zl. stř. z důchodů wdow lékařské fakulty Wídeňské, a proto jej nyní nezdwořilá sprawedliwost stíhá! Nemůžeme této příležitosti opominauti k podotknutí, jak welice zapotřebí jest, aby mužowé zastáwající se o politické potřeby swého národu také přede wším w privátním žiwotě čestní a záchowalí byli, neboť wina takowá jednotliwce uwrhuje wždy hanbu a podezření na celau stranu. Kterak možná, aby člowěk, jenž sám pro sebe čest nemá, wyhledáwati mohl čest celého národu? Jest to a musí býti auhlawní starost každé politické strany, aby mezi sebau netrpěla muže takowé, kteří w privátním žiwotě dobré powěsti nepožíwají, zwláště w nynější době politických zmatků, kdežto takowí lidé w kalu lowiti a pod zástěrkau wlastenectwí a radikalismu sobě důwěru lidu w politice nezkušeného získati usilují. Takowí lidé wyznamenáwají se wždy tím, že lidu wěci weliké slibují, aby je tak za swé prawé přátelé měl, jemu wšelijak pochlebují, čemu owšem každý w tom nezkušený rád wěří, a pak že sami sebe za nejwětší a nejradikálnější přátelé swobody wyhlašují, starajíce se wšemožně, wšechny jiné jako méně swobodomyslné osočowati. Takowým spůsobem powstáwá nedozralost politická, jitření zbytečné a oprawdiwá ujma na swobodě, což owšem později každý ošizený nahlíží, ale práwě pozdě již, když se stalo a naprawiti je těžko. Kdo jest oprawdiwý a poctiwý přítel swobody a národu, ten je wždy powážliwý a opatrný, protože se o swobodu bojí: kdo ale se swobodau a s národem w šanc a hazard hraje, tomu málo na nich záleží, a že jako sám o swau čest dbáti neumí, také neschopen jest, o wyšší dobro celé země starost míti.


23. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: O sněmu říšském, Titulek: Předběžní sezení VI. dne 19. července, Autor: Havlíček, Karel
Předběžní sezení VI. dne 19. čerwence. Presiduje Weisz. Nowé ministerstwo zasedlo poprwé na swá místa we sněmu. Po přečtení protokolu čte starosta psaní min. Dobblhofa, oznamující utwoření nowého ministerstwa a jeho potwrzení. Na to Goldmark: Mluwím we wěci přísné a důležité. Je sice obyčejná spotřebowaná, ale prawdiwá řeč, že žijem w čase samých nedorozumění. Tak se udal wčera příběh, jenž z části spočíwá na nedorozumění. Jda wčera ze sezení, znamenal jsem malý shon na lici. Lidé stíhali poslance Riegra, jdaucího domů. Já, Scherzer a Fischhof hned jsme přispíšili k němu. Ptáme se lidu, co to? prawili, že Rieger je winnen, že se odložil sněm říšský. Byli to nejwíce kluci, anebo jak je nyní nedobře pojmenowat, lidé z nižších tříd. Rozčílení rostlo, a když chtěl Rieger wsednaut do wozu, chtěli někteří wůz zastawit. Podařilo se mě, wyprostiti opět wůz. Jakkoli ten příběh nepatrný, je důležitý. Potřebí přísných prostředků k zamezení takowých případů pro budaucnost a k dostiučinění za minulost. Poslanec je zde we jménu národu; sněmowna stojí wýš než wšechny strany, má jen monarchu nad sebau, poslanec je swatý, nedotknutelný; oznam se to lidu. Nawrhuji tedy, by wznešený sněm wyjewil swau nelibost nad wčerejším případem a ji uweřejnil skrze odbory, by se wznesla na ministry otázka, učiní-li něco k uwarowání těchto wěcí. Rieger wyprawuje, jak šel z národního sněmu s několika poslanci, a lidé někteří prawili: Das ist der Lump, der den Reichstag unmöglich machen will, a ještě jiné řeči, od kterých chci wznešený sněm ušetřit. Obrátil jsem se, předstaupil před lid řka: Das wünschen Sie, meine Herren? Lid na to poodstaupil, i šel jsem dál, weda se se Strobachem. Lid ale běžel za námi, stíhaje nás sikotem a pískáním. Jeden gardista přistaupil k nám řka, bychom se wzdálili, sic žeby se nám snadně wedlo zle. Odwětil jsem: Ničeho jsem neučinil lidu, a jdu dále. Brzo ale byla ulice plna lidu; wstaupil jsem na Příkopech do wozu, někteří ale chytli koně za uzdu, wolajíc: Laßt ihn nicht fort! ( Nepauštějte ho! ) I dáwám Goldmarkowi swědectwí, že jen jeho důraznosti a wýmluwnosti děkuji, že se lid nade mnau nezapomněl. Slyšel jsem wčera we sněmu, že někdo popuzuje lid, a falešnými řečmi že způsobil ten shon. Zůstawuji sněmu, jak wysoko sněm sám sebe ctí. Ptám se toliko, bude-li moci we sněmowání pokračowati se we Wídni, pakli by se takowé případy opakowaly. Ne z marniwosti, ale bych poukázal na welikost powinnosti swé, prawím, že jsem w pěti okrscích wlasti swé byl wywolen. Doufám tedy, že mám důwěru lidu. Jsem z toho hrdý a mám za swau powinnost, bych přede wlastí swau wšechno to zastupowal a swobodně wyřknul podlé swého nejlepšího wědomí a swědomí, co mám za prawé, nehledě na to, hrozí-li se osobě mé od kohokoliwěk, nehledě na to, bude-li se která osoba anebo společnost cítiti tím uraženu. Mám to za swau powinnost nejen před wlastí swau, ale i před celým mocnářstwím. Nikdy se nedám mýlit, abych newyřekl mínění swé. Zöpfel nawrhuje, by se dru. Goldmarkowi wzdali díky za službu, kterau wčera audowi sněmu proukázal. Goldmark: To nesmím přijmauti. Díky tohoto sněmu je nejwyšší co může býti, nejwyšší ale přísluší za nejwyšší. Zöpfel: Uznáwaje skromnost p. Goldmarka, beru swůj náwrh zpět. Strobach: Nepřijímá-li p. Goldmark pro skromnost díky sněmu, projewuji mu je za sebe, neboť i já byl w nebezpečenstwí. W jeho náwrhu newidím ale náležitau ochranu poslancowu. On chce ptáti se pana ministra, učiní-li zákon, jenž by nawrhowal potřebné prostředky k ochraně poslance. K uradění-se o takowém náwrhu patří čas. Ale 337 poslancowé mají okamžité ochrany zapotřebí. Ptám se tedy pánů ministrů, mohau-li podat potřebné rukojemstwí za to; neboť, nemůže-li se poslancům hned teď zaručiti ochrana, není možná, we Wídni sněmowat, a to by bylo neštěstí weliké. Ostatně nejsem bojácliw a nebojím se žádného terrorismu. Powím wždycky to, co musím. Löhner je při Goldmarkowu náwrhu. Nelíbost zde wyřknutá poučí lid, že se takowými případy páchá zločin na welebě ( majetnosti ) národa. Ale i já uznáwám potřebu zwláštního zákona a zwláštních ustanowení pro podobné pády. Goldmark: Můj náwrh čelí k tomu, aby sněm w celé swé welebě wyřknul nedotknutelnost každého jednotliwého auda. Ujišťuji ale, že událost wčerejší nebyla wýjew mínění obywatelstwa. Ono bojowalo od března již o to, aby byl sněm říšský možný. Wětšina aučastníků byli zwědawci, newědaucí, co se wlastně zamýšlí. Nemějme tedy starost o pobytí sněmu we Wídni. Borrosch: Nepochybuje žádný, že dobře smýšlejících je we Wídni wětšina. To ale nedáwá pro bezpečnost osoby potřebné ještě rukojemstwí, neboť já z toho nemám nic, když napotom weškeré obywatelstwo až na zlomek tisícowý želí případnost, a já byl uražen od toho tisíce. Já a kollegowé moji prošli jsme školu takowau a dokázali, že máme osobní zmužilost; ale zde se jedná o čest sněmu. Tisk může posuzowat sněm, jelikož sněm stojí pod weřejným míněním. Wyzýwá-li ale tisk ku práwu pěstnímu, je powinnost zemského náwladníka, aby w to wkročil. ( Čte plátek kaupený, kde se prawí k proletářům: Bude-li se nám chtít ujmaut od sněmu nejmenšího práwa, pusťte se do rychlého činu. ) Není-li to wyzwání ku pěstnímu práwu? Chtěl jsem z počátku tiskem na to odpowědít, později jsem ale uznal, že ta hatlanina není toho hodna. Trojan: Žádný z poslanců českých nebral wčerejší případnost za wěc národní. Wědíť wšichni, že jen malá část obywatelůw se dala k tomu unésti, ale tím není poslaužíno. Naše důwěra spoléhá se na wědomí, že jsme přišli, srozumět se jako bratři s bratry. Jsau ale někteří, jenž mají za swůj aučel, štwáti národy na sebe, a pak lituji i obáwám se, že, budau-li se takowé wýstupy opakowat, uznají to naši posilatelé za wěc národnosti, což by mělo špatné snadno následky. Wyzýwám tedy pro dobrau wěc sněm, aby zamezil, by se takowého něco znowu stalo. Ministr Dobblhof: Slyšel jsem s politowáním o tomto nelibém případu, a uchopil ihned potřebných prostředků, bych prohlásil trestnost za každý autok. Mluwil jsem o tom s ministrem sprawedlnosti, čeho by bylo třeba. Wýsledek sdělí p. ministr sám. Ministr sprawedlnosti, dr. Bach: Wčerejší případ wyžaduje rychlý čin z klínu sněmu. Ministrowé sdílejí zásadu wšech konstitučních států, že osoba poslancowa je swatá a nedotknutelná. Wýslow wůle národa je tak swatý jako u trůnu. Welebnost národa a welebnost trůnu stojí na stejném stupni. ( Wšeobecný potlesk. ) Národ ctí se sám, ctě zastupitele swé. Ministrowé podají tedy zákon, jenž obsahuje zásadu, že wyjewení mínění každého poslance je swobodné a nikterak nesmí být stíháno. Ten zákon bude obsahowat ustanowení k ochraně říšského sněmu před každým autokem a k ochraně osoby každého jednotliwého poslance. Činím tedy náwrh, zplnomocniti ministry, by předložili náwrh zákona na těchto základech. Paul: Ohledem na řeč poslance Trojana musím zničit wýčitku národního záští Wídeňanů. Kdo widěl, jak za dnů březnowých národowé wšichni přijatí byli se stejným zanícením a se stejnau láskau bratrskau, jistě je ubezpečen, že není we Wídni záští národního. Rieger: Náwrh ministerstwa předchwacuje ústawní listině. Wýrok: Osoba poslancowa je swatá a nedotknutelná, náleží do listiny ústawní, anebo raději je prwní článek její. Sněm učiní později listinu ústawní, a přijetím tohoto náwrhu musel by tentýž zákon dáti dwakrát. Ale nejedná se nyní o zákon, nýbrž o prostředek pro město, by takowé případnosti budaucně byly nemožné. Při swé wítězosláwě, kterau jsem wčera měl za hlas wětšiny, přistaupili někteří národní gardisté ke mně, řkauce, že mne nebudau moci chránit. Jedná se tedy o uchopení důrazných prostředků, by poslanci wždy a wšude byli jisti. Neuwall: Owšem náleží ustanowení o nedotknutelnosti poslance do listiny ústawní; ale zde se jedná o trest, jenž se určuje na takowau urážku. Newadí to tedy ústawě. Ustanowení, že osoba poslancowa je neporušitelná, neutrpí tím žádnau protiwu. Může se tedy hned určit trest na to. Sněm je toho powinnen welebnosti národa; čím dříw takowý zákon wyjde, tím líp. Dále je nemožné, aby každý we Wídni znal wšechny poslance. Nawrhuji tedy, aby poslanci měli swé známky. Borrosch ( ukazujíc wstupní lístek ): Tyto lístky! Mayer: Aučel sněmu jest, nawrhnauti ústawu. Proto nepochopuji, proč by se základy newyřkly hned. Jeť pak poswátnost a nedotknutelnost osoby poslancowy základní wýminka, s jakauž se může přistaupit k dílu o ústawě. Přistupuji k náwrhu min. sprawedlnosti, dowěřuji ale také ministerstwu tu sílu, by takowé případy byly učiněny nemožné. Fischhof: Páni poslanci z Čech nechtějí teď žádný náwrh zákona, nýbrž prostředky, aby tyto případy byly zamezeny. Máme-liž dát každému poslanci osobní stráž? Poučí-li se lid Wídeňský, že takowý čin je zločin, jistě budaucně něco takowého neučiní. Borrosch: Owšem jsem žádal prostředky. Zákon, že mínění poslance je swobodné, nemusí se dáwat, poněwadž je tato swoboda obsažena již we swobodě mínění a řeči každému dané. Trest přichází obyčejně pozdě. Nawrhlo se prowolání k obecenstwu; musí prý se poučit. To se může stát jen pro ty, jenž čtau. Chci, by každý redaktor byl powinnen, dáti o tom poučení we swých nowinách. Pak chci wyzwání k wysokodušné národní gardě we Wídni. Nikdo nepochybuje o šlechetné mysli sídelního města. Dokázalo to w událostech posledního času. Ohledem na wčerejší událost ale nebylo by snad wyzwání na národní gardu a poučení, jak se má w těch pádech chowat, zbytečné. Wčera přišli národní gardisté a prawili k p. Riegrowi, aby se wzdálil. Já bych co národní gardista zmužileji jednal. Snad se to musí připsat tomu, že národní gardisté nedostali poučení, jak se w těchto pádech chowat, anebo musejí podlé swého řádu jinak; a proto by bylo poučení na swém místě. Zatknaut ty, jenž se dopustili wčerejšího autoku, bylo by wěru bylo dobře, byli bychme se dowěděli, bylo-li popichnutí od hůry nebo od důli. Poslanec jiný: Takowé kroky byly by sněmu nedostojny; prohlásí-li sněm, že zastupitel je poswátný, nedopustí se lid takowého zločinu; neb kterýkoli je půwod toho činu, každý se zhrozí před wůlí weškerých Rakaus. Nawrhuji, aby ministr sprawedlnosti předložil swůj náwrh. Neumann chce, aby se rokowání skončilo. Jsem přeswědčen, že obywatelstwo cítí společně se sněmem rozhorlení jeho. Kroky, jaké udali jednotliwí, jsau proti wážnosti sněmu. Důkaz, že ministerstwo koná swau powinnost, je, že tento náwrh je prwní zjew jeho žiwota. Wýbor pro řád jednací radil se, by wěc wzata byly w řád, srozuměl se ale, že ona patří do listiny ústawní. Langie: Rokowání je již dokonáno, ale musím zpomenauti wěci, jenž snad poslauží k auplnosti sběhu wčerejšího případu. Když jsem wyšel z domu, widěl jsem daw lidí; mezi nimi pána elegantně ustrojeného, jenž ukazujíc na Riegra, prawil: „ Ten je to, co odložil sněm. Poláci a Čechowé učinili to! “ Nic to k wěci nepřičiní, snad ale wydá swětlo na prameny. President wyslowuje náwrh, aby se neradilo o prozatímní prostředky, nýbrž o náwrh ministra sprawedlnosti. Strobach béře swůj náwrh zpátky, přeswědčen, že obywatelstwo Wídně wyslowí o tom swau nelibost. My jsme přišli co hosté, a Wídeň neporuší práwo hostinstwí. Goldmark: Důkaz, že wčerejší událost nestala se ze záští národního, je to, že i on byl skutkem uražen. President se táže, chce-li sněm wyjewit nad tím swau nelibost čili nic, chce-li, aby audowé wstali. ( Celý sněm wstane. ) Ministr sprawedlnosti činí náwrh, aby sněm ministerstwo zplnomocnil, by učinil náwrh zákona strany ochrany osobní bezpečnosti poslancůw. – Sněm swolil. ( K čemuž ostatně nebylo potřebí zwláštního swolení sněmu, poněwadž se samo sebau rozumí, že ministr může ze swé wůle činit sněmu náwrhy k zákonům. – Red. ) Mayer oznámil, že odbor pro prozatímní řád podá zejtra již swůj náwrh o něm; aby se tedy do té doby wšeliké žádosti na sněm nerozhodowaly. Přešlo se k dennímu pořádku. Zkaušely se wolby. Proti wolbě p. Cerne z Monfalcone. Protestowalo se, že nemůže být Wlach zastupitel záležitostí slowanských. Stadion žádal, aby se přikročilo ke slawnému otewření sněmu, byť se wolení presidenta odložilo na pozdnější dobu. Neumann zprawil, že se o řádu jednacím pilně pracuje, by tedy se přijal pak, jak bude, a wolil se president. – Ale nerozhodlo se to. Na konci se ptal Hein ministrů, jak dlauho se arc. Jan we Wídni pozdrží? – Dobblhof, že až do otewření sněmu; o dálších jeho aumyslech we wěcech wladařstwí nemohu dát auplnau zpráwu.


24. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Redaktor ke čtenářstvu svému. V Praze dne 22. června., Autor: Havlíček, Karel
Redaktor ke čtenářstwu swému. W Praze dne 22. čerwna. Očekáwáte ode mne wším práwem auplné a dokonalé zpráwy o strašliwých událostech Pražských w týdnu poswatodušním. Wímť, že každý w dobách tak hrozných, kde se po wenkowě rozšiřowaly nejpodiwnější austní zpráwy dílem z newědomosti, dílem ze zlých aumyslů, že každý w takowých dobách každau hodinu bolestně čeká na nowiny: ale celý týden po swatém Duchu nemohli jsme w Praze dokonce žádné nowiny wydáwati. Celá Praha byla weliké bojiště, každá ulice byla několikrát zatarasena, nowinárna naše byla we středišti nejwíce wystawena kaulím děl wojska z Malé strany. Po celý čas střelby wojska z Malé strany lítaly kule kartáčowé skrze okna mého bytu, a w noci na 17. wyhořel byt můj z části, když zapálila střelba wojska mlýny sausední a s druhé strany dům Kolloredský. Až po dnešní den dautnají ještě tyto mlýny. Celý ten týden nešla pošta, my w Praze wěděli jsme o celém swětě tak málo, jako celý swět o nás, ba ani w Praze newěděli w jedné ulici, co se děje w druhé. Tuť nebylo ani pomyšlení na psaní, tisknutí a rozesílání nowin. Když přestal boj a wojsko setrwalo w postawení swém na Malé straně, počali jsme se po Starém a Nowém městě ohlížeti, potkáwali jsme se a diwili se jeden druhému, že ještě žijeme. Mnoho mužů wzali do wězení na Malau stranu, mezi nimi i hraběte W. Deyma, nakladatele na tyto nowiny, jenž již od 13. we wězení sedí, aniž wíme, pro jakau winu. Prohlášeno jest nad námi wojenské práwo, na Hradčanech sídlí naše nynější wláda kníže Windischgrätz a hrabě Lew Thun, a newíme žádný, w jakém poměru jeden z nich k druhému a oba zas k ministerstwu neb k J. M. C. stojí. ubezpečují nás sice oba dwa w plakátech na rozích přibitých, že nám swobody od J. M. C. udělené zůstanau, a wšak wyšlo též následující ohlášení: Oznámení. Následující, a hradě Pražském wydaný wysoký rozkaz mně doručen byl, jehožto obsah se oznamuje, aby obywatelowé Prahy o nem wědomost dostali a dle něho se řídili. Dr. Waňka, pr. purkmistr Jak dlauho obležení hlawního města trwti bude, následující nařízení se zachowati musí: 1. Bez auředlního powolení žádné shromáždění lidu drženo být nesmí, a kdykoliw pan purkmistr takowé powolení dáti za dobré uzná, tak mu přináleží, to sem oznámiti. 2. Nápodobně žádná jiná ohlášení tiskem a šeřejným oznámením na rohách wyjíti nejsmějí, nežli takowá, která buď od auřadů wycházejí, aneb pro které se auředlního powolení dostalo. Dříwe wšak, než tisknutý rozkaz na rohách se oznámí, panu purkmistrowi přináležeti bude, to sem oznámiti, když se to nejedná o zástoje, které se politických náležitostí docela netýkají. 3. To samé se týká také oběžních spisků. Dáno na hradě Pražském 19. čerwna 1848. A. Windischgrätz, komand. generál Thun, c. k. gub. president. Z duchu tohoto auředního ohlášení již wyswítá, že také swoboda tisku na tak dlauho nám odňata jest, pokud trwá obležení města. Jak dlauho ale toto obležení města, které již wšechnu zbraň odewzdalo, trwati bude: toť wí jediný Bůh! My se bojíme, že bude trwati dlauho. A pokud trwá, bude wšechno sauzeno wojenským saudem. Redaktoři wšech Pražských nowin učinili strany opětného wydáwání časopisů swých některé kroky u hraběte L. Thuna; praweno jim jest, že swobodu tisku mají, ale – že budau sauzeni, jestli něco " Aufregendes " ( popudliwého ) napíší, ne podle zákonu o tisku, nýbrž dle wojenského práwa. Neznám sice žádný paragraf wojenského práwa, který by o redaktořích a o tisku jednal, ale předstawuju si w duchu, jak asi bude slušeti redaktorowi stát před wojenským saudem a sauzenu být dle subordinace. Umínil jsem si tedy, že newydám raději žádné Národní Nowiny, pokud trwati bude staw obležení a wojenské práwo. Poněwadž ale wčera wečer počaly již německé nowiny wycházeti, a poněwadž se již čewrtletí ku konci chílí, a nesprawedliwé jest wěru, aby předplatitel na darmo peníze swé wyhodil: odhodlal jsem se i já wystaupiti opět na swětlo. Lhát nechci a nebudu: abych auplnau prawdu a celé swé upřímné mínění wyslowil již nyní, tohoť snad nikdo ode mne týdati nebude. Tohow jsem zodpowídati každé slowo před nejpřísnějším saudem, bude-li jen sprawedliwý a lidský. Ostatek ale Bohu poručeno.


19. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Z ciziny], Titulek: [Dva dopisy], Autor: Lambl, Dušan Vilém
[ Dva dopisy ] Máme před sebau dopis z Krakowa ( od 13. kwětna ) plný smutného stesku a naříkání na drzost auřednictwa a libowolnost w nakládání se wšemi občany. Agenti wlády rakauské w Haliči jsau nepostížitelni w tom šibalském umění, wzácné zbraně sobě zaopatřiti ( za pět prstů ), s nimiž pak co s wítěznau zbraní se honosejí. Žádný žid prý je nepřekoná w tom, jak oni na jednoduchý a přec welmi jistý způsob zbraně dobýwati umí. Činíme na to pozorna čtenáře, že jsme nedáwno u pana Sachra, býwalého policejního úřadníka we Lwowě, když mu deputace obýwání w Praze wypowěděla, zkušenosti podobného obsahu nabyli. Příbuzný nebožtíka odsauzence Wiszniewského, který jemu kroky žiwota jeho opakowal, také na ty zbraně se ho ptal, kam se mu poděly, které tak často Polákům odejímal, zdali snad je na stříbrné tolary neobracowal. Stanislaw Szembek, majitel domu č. 117. G. IX. w Krakowě, zasílá nám auplný popis jedné takowé dějiny, kterau na žádost jeho w krátkosti podáwáme. Před dwěma lety wydal generál Collin rozkaz w Krakowě, aby wšechny zbraně jemu wydány byly k patrowání. Podepsaný nepomyslil si nikdy, žeby mohla zbraň jeho, drahé to dědictwí po otcích jeho, lépe schowána býti, nežli u p. Künstlera, hejtmanna krakowské policie, u přítomnosti p. Stachurského, polic-inspektora. Kwitancí, řekli mu, že není třeba, že prý je beztoho wšechno dobře zapsáno. Později, když se již nebylo co obáwati revoluce, a některá zbraň wracowána byla, nepochopitelným způsobem ztratilo se jí mnoho, o čemž žádný powěděti nemohl, kam a jak. Takowým nepochopitelným způsobem ztratil také Szambek swau zbraň w ceně 87 dukátů. Tu počalo prošení a žádání písemně na policaj-direkcí krakowskau, která po čtyr měsících žádost na p. Procházku, c. kr. rakausk. poručíka u reg. Hohenegg, odkázala, který zbraň do ochrany přijal. Při wojenském komandě táhlo se to zase přes celý rok, až konečně se prohlásilo, že již není p. Procházka při wojště, a že se musí žaloba před saud přednésti. To je wšak známo, že haličská bürokratie nikdy a nikde privátním osobám práwo nepřiřkne, a že nezbýwá nic, než celau wěc podati saudu weřejnosti, který wšechny třídy a stawy stejně rozsuzuje. Druhý dopis sděluje nám privátní zpráwy z Wídně, kterak se wšemožně wynasnažují, odwrátiti Poláky od sněmu panslavistického w Praze, pak žeby jim dříwe mohly artikule petice haličské být powoleny. „ Oni nás zúmyslně chtějí rozdwojiti, píše bratr Polák, ale neboj se, to se jim nepowede, a tak z Krakowa, jako ze Lwowa i z Poznaňa přijedau jiště do Prahy. “ Každý krok náš bude již nyní boj a zápas, neboť to, co jiným národům jest práwem, nám nemá býti po dobrém dáno. Prawda, že národní powaha a dějiny polské s našemi posud málo pospolitého měly. A na tom si nejwíce zakládají ti, co se protiwí slowanskému sjezdu w Praze, dokládajíce, že prý se na Poláky málo můžeme spoléhati, že nás Čechy beztoho nenáwidí, t. j. české auředníky, které my ale sami tuze nemilujeme. Spoléhat se nemusíme, myslíme wšak přece, že budau maudří lidé mezi Poáky [ Poláky ], kteří osudnau rozerwanost naši prohlédnau a staré systémy proklínati budau, ne wšak přátelský swazek založený na sympathii národní. Wilém D. — — — — — —


7. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Proti shromáždění biskupů rakouských I., Autor: Havlíček, Karel
Proti shromáždění biskupů rakauských. I. ( Dokončení. ) H. B. – Ta část pastýřského listu, která nyní až ku konci nám zbýwá, obsahuje jenom ustawičné opakowání špatně rozumněného a wyloženého textu: Starejte se jen o králowstwí nebeské, ostatní wám bude přidáno. Špatné wykládáni tohoto textu způsobilo již na swětě mnoho neštěstí, a kdybychom se písmeny jeho držeti chtěli, museli bychom se proměnit w samé fakiry. „ Člowěče, přičiň se, a Bůh ti požehná, “ zase stojí jinde psáno, a zdá se nám, že užitečnější jest, tohoto druhého se držeti. Ostatně wíme dobře, že sami páni biskupowé se welmi málo drží onoho textu, který nám ostatním za tak spasitelný schwalují, neboť jsme ještě nic neslyšeli o nějakém arcibiskupu neb biskupu, jenž by byl swé tučné příjmy ( 300.000 zl. ) mezi swé chudé spolupracowníky, lokalisty, kaplany, učitele a jiné ještě mnohem chudší lidi rozdělil, jsa pewné wíry, že mu Bůh wšechno ostatní přidá, když se jen bude starati o králowstwí Boží! Kterak si máme wyložiti tuto nesauměrnost mezi učením a skutky biskupskými? Welmi wýznamné jest také to, k jakým lidem a jakým spůsobem se páni biskupowé obrací: oni wýslowně apostrofují po sobě panowníky, wznešené a bohaté, lid wenkowský, chudé, wojsko a ženské. O panownících, jejichžto jméno se jaksi z weliké úcty ani wyslowiti netraufají, prawí snad ne bez příčiny welmi nekonstitučně, že oni mocnářowé lid zastupují, kdežto každý školák dobře wí, že lid zastupuje sněm. Těmto mocnářům také páni biskupowé jen prawí: Proste o moudrost, a bude wám dána, wynecháwajíce zde swé obyčejné naučení o králowstwí nebeském. My myslíme, žeby i zde lépe stálo: Přičiňte se o maudrost, a bude wám dána, neboť kdyby každému, kdo o maudrost prosí, dána byla, odkud by se wzali nemaudří lidé na swětě? – Wznešeným a bohatým též ( podiwným osudem ) prawí páni biskupowé, že jim bude přidáno jen to, co k dáwání potřebují: owšem že se tedy musejí o to, co sami pro sebe potřebují, starati, kdežto ostatním, jmenowitě ale chudým páni biskupowé slibují, že jim wšechno, čehož potřebují, přidáno bude. Ty hodný lide wenkowský, jenž jsi tuk a jádro země, i k tobě doniká hlas swůdníků slowem a písmem, prawí též páni biskupowé. Owšem že jest lid rolnický tuk a jádro země, ale radujte se s námi, páni biskupowé, že již ten tuk a to jádro od nynějška nebude omastkem cizím, nýbrž že zůstane tomu, který si ho w potu twáře zaslaužil! Také my prosíme Boha o to a přičiňujeme se wšemožně, aby hlas swůdníků slowem a písmem newnikl do srdcí lidu wenkowského: swůdníků jest mnoho, a nejnebezpečnější jsau ti, kteří w owčím rauně chodí a Boha ustawičně na jazyku míwají. To již sám Pán Ježíš prawil, že jsau farizeowé nejnebezpečnější! W apostrofě k chudým jest welmi chytrým spůsobem prohozeno něco o lewici, k čemu my doložiti musíme, že jest weliký rozdíl mezi lewicí na swětě a lewicí při saudném dnu. Mnohý, který zde na swětě pořád w centrum a na prawici sedá, bude snad na onom swětě audem nejkrajnější lewice, a w naději we sprawedlnost Boží myslíme, že tam na té lewici bude mnoho biskupů, zwláště takowých, kteří o swěřené duše swé málo dbají a jen we swětských důchodech a marnostech si libují. – Mnoho ještě dalo by se namítati jednotliwostí, ale nemohauce se s nimi zdržowati, přistaupíme k otázce žiwotné celého onoho shromáždění. Zač se může powažowati we smyslu katolického učení? Za sněm církewní jistě ne, neboť chybí wšechny známky podstatné, a o rakauské církwi jsme posud nikdy neslyšeli. Jakým tedy plnomocenstwím mohau shromáždění we Wídni biskupowé něco platného uzawříti? Církewním zajisté nic, nýbrž jen státním. Ministerstwo je swolalo pauze na radu, a doufáme, že ministerstwo také toho co biskupowé uzawřeli, jinak než rady užíwati nebude, a smíme-li oč prositi, tedy prosíme, aby se to powažowalo za špatnau radu. Neboť saudíce podle tohoto pastýřského listu, musí být uzawření biskupů zcela středowěké. My nenáležíme do počtu přátel nynějšího ministerstwa, ale w této wěci přece očekáwáme od ministerstwa mnohem wíce dobrého než od porady biskupů. Přejeme si jenom, aby ministerstwo umělo si wyhledati náležité prameny, z kterých by se o prawých potřebách a přáních katolíků rakauských ( newyjímajíc kněžstwo ) skutečné prawdy dowědělo.


24. červenec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Obchodníci. Povídka z nových časů od Činoráda Věrného. Sv. I. V Levoči 1846, Autor: Havlíček, Karel
Obchodníci. Powídka z nowých časů od Činoráda Wěrného. Sw I. W Lewoči 1846. Jest to počátek delší, tendenční powěsti, pohybující se w nynějších poměrech Slowenska, zwlášt co do národnosti a jazyka. W okolnostech nynějších se Slowenskem, kde se jedna strana úplně a na wždy od nás odtrhnauti usiluje, musí nám již každá kniha, wydaná tam w dosawádním spisowném jazyku, welewítaná býti: tím wíce wšak přítomná powídka, která, pokud z podané nám části sauditi můžeme, i wnitřní cenau swau wšeliké pochwaly zasluhuje. Jest to dílo známého a wáženého spisowatele a profesora, ukrywšího se zde pod přijatým jménem „ Wěrného “, které snad wyznačiti má newýwratný úmysl jeho, setrwati s námi nawždy w starém národním swazku, dle kterého jsau Čechy, Morawa i Slowensko jedno tělo, jeden národ. Hrdina powěsti té jest Alichowský, mladý kupec a rodilý Slowák, statečný mladík, obrázec pohybliwého, po wzdělání bažícího, skromného, tichého, snášeliwého a mrawného lidu slowenského, jehožto rozmilau powahu nám mimo to ještě pan spisowatel w osobě řádné a dobročinné hospodské pí. Turské, a rázného poctiwého wozky slowenského wylíčil. Wůbec slawí se w této powěsti oprawdiwý charakter lidu slowenského, který nikdy neumí oceniti cizojazyčný spisowatel. Nepamatujeme se, že bychom kdy co podobného byli čtli w tomto ohledu, neboť si slowenští belletrističtí spisowatelé posawád málo kdy wšímali wlastních krajanů, a jestli si jich powšimli, newystawili přece nikdy tak úmyslně, tak tendenčně krásu powahy swého lidu, jako p. Wěrný. I ostatní osoby powěsti wzaté z národu jiných w Uhřích bydlících nakreslil p. W. tak, že jenom co folie charakteru slowenskému wětšího blesku dodáwají. Řeč a forma jsau podařeny, a jediné by se snad p. spisowateli wyčítati mohlo, že se místy mnoho řeční, a tím tok děje samého zdržowán býwá. Chwalitebný jest také ten spůsob p. spisowatele, že wšude slowa 236 spisowného jazyka, která Slowákům méně známá jsau, hned wykládá. W Orlu wyčítalo se mu i to, že prý wozkowé a nižší slowenské osoby w jeho powěsti slowenským nářečím mluwí a ostatní w spisowném jazyku, že tím naschwál jako slowenskau řeč snižuje. Tomu wšak odporujeme. Jest wěc welmi přiměřená, že nižší lid jazykem sprostým mluwí, jelikož nečítaje knihy, we spisowné řeči powědom není. Naopak my p. Wěrného za to chwáliti musíme, poněwadž na prawau cestu uhodil, na které oprawdu nářečí místné swau platnost má, ne pak w nowinách a časopisech, jako p. Štúr myslí. – I tu zachowáwá p. W. spůsob swůj, že slowa w jazyku slowenském ostatním ne-Slowákům nepowědomá hned také po česku klade. Tak se srownati může řeč spisowná s nářečími místními. Očekáwáme dychtiwě další dílky: zároweň wšak obecenstwo naše zwláště žádáme, aby hojným odbíráním této knihy pomáhalo záměru tak chwalitebnému. Jak důležité jest, aby Slowensko s námi w spojení zůstalo, ani snad posawád mnozí oceniti nedowedau, ale za několik let se teprw ukáže. Až se u nás w Čechách i na Morawě probudí wšude národní český duch, až budeme wšichni o swé jen dbáti, zanechawše němčinu Němcům: pak se teprwa s bolestí ohlížeti budeme okolo sebe, počet náš bude se nám zdáti skrowničký při tak mocných a nepřízniwých sausedech, a pak budeme taužebně otwírati rámě swá po Slowensku, ale bude snad již pozdě, jestli zanedbáme tuto rozhodnau dobu. H. B.


30. srpen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: [Ze Slovenska]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Ze Slowenska Uherského slyšíme, že příwrženci Štúrowi na „ Hlasy “ odpowědíti míní a w Nowinách Slowenských již odpowídají. Čásť té odpowědi bude prý w prwním swazku „ Pohlad “ od Hurbana, ostatek wyšle sám p. Štúr na swětlo. Naopak ale chystají se někteří mladší Slowáci proti rozkolníkům, a wydají proti nim nowé Hlasy. Tak se tedy, jak předwídati bylo, wěc ta zaplétá, Slowák proti Slowáku brojí, a drahý nenabytelný čas hádkami plýtwá. Ó Ludewíte! kam jste myslil, dada wýhost češtině!


26. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraničné zprávy., Titulek: Ze Srbska., Autor: Havlíček, Karel
Zahraničné spráwy. Ze Srbska. – Od nowého roku nastane w Bělehradě nowý časopis nazwaný: „ Nowine Čitališta Beogradskog “ t. j. nowiny čítárny Bělehradské. Čítárny náleží wůbec k nejprospěšnějším ústawům mezi jižními Slowany, a jak w Srbsku samém tak i mezi Srby Uherskými a katolickými Iliry dobře se daří. Dle příkladu nowě založené ( tohoto roku ) čítárny Bělehradské nastaly již w znamenitějších městech Smederewu, Krahujewci a Negotině podobné. Zřízení jejich a prospěšnost poznati možná ze stanow, které jsme w 51. čísle letošní Wčely oznámili. A také si Srbowé na těchto čítárnách ( jsau to spolky čtenářské a kasina neb besedy spojené ) mnohem wíce záležeti dáwají, než my na podobné spolky dbáme. Tak se ku př. dne 18. Října slawilo otewření čítárny Negotinské. Ráno byly slawné služby boží, při kterých se wšichni měšťané shromáždili a dobrowolně swé obchody zawřeli, jako w nejwětší swátek, ačkoli by byl na ten den týdenní trh připadal. Po službách božích šel důstojný biskup Dositej Nowakowić sám napřed a za ním wšichni úředníci, wšechna školní mládež s učiteli swými a weškeré měšťanstwo do domu za čítárnu určeného, a důstojný biskup s ostatním duchowenstwem dům tento poswětil. Pak držel jeden z členů řeč o důležitosti ústawů takowých pro wzdělání a oswětu wlasti, a hlučná střelba zawzněla, jak před čítárnau, tak před úřadem městským. Po řeči následowalo modlení a slawné prowoláwání sláwy ( mnogoletstwie ). Pak čtena jsau prawidla a stanowy, které si spolek ustanowil, a oznámeno jest, že r. 1847 nastane nedělní škola a sice pro chudé a pro ty, kterých otcowé neb hospodářowé jsau audy čítárny, zdarma, ostatní platí měsíčně 20 kr. stř. ( U nás jsau zdarma a mládež se do nich mocí honiti musí. ) W kasíně Bělehradském, we kterém se již dříwe přednášel jazyk francauský, audům zdarma, bude se nyní od samých panů spoluaudů wyučowati rozličným slowanským jazykům a jmenowitě ruštině, češtině a polštině. Takowým spůsobem jsau čítárny a kasina prawá střediště oswěty, a aby činnost swau ještě dále rozšířili, umínili si audowé čítárny Bělehradské wydáwati ty nowiny. Wycházeti budau jednau za týden w pátek wždy arch, obsah bude welmi rozmanitý a wšak populární. Cena w Srbsku 2 zl. stř. ročně a audům čítárny za 1 zl. stř., jistě welmi lacině. Redaktoři budau pp. Pawel A. Popowić, Sergij Nikolić, Ilia Zachariewić, a Kornel. Popowić. Takowé spráwy milerádi sdělujeme o Srbsku a s welikým potěšením widíme národ ten s námi sbratřený wždy rychlejším krokem kráčeti k oswětě a k wětšímu blahu. Zwláště proto budau nowiny tyto důležité, že tak nastane sokyně dosawadních Bělehradských Nowin, we kterých jsme posud s nelibostí pozorowali tendencí pochlebnickau a nedůstojnau nowin tak swobodné a jaré země jako jest Srbsko. Redakce takowýmto podlým byzantinským pochlebenstwím těžce se prohřešuje proti celému národu swému a diwíme se wěru, kterak národ sám w takowých wěcech si libowati může! Také nepozorujeme w dosawadních Bělehradských nowinách, že by si domácího zřízení wšímaly, nikdy nejednají prakticky o ústawech swé země, ačkoli by to dle wolného zřízení země Srbské dobře činiti mohly. Powinnost jejich jest rozšiřowati w národu politické, občanské wzdělání, od toho jsau wšak ještě příliš daleko tyto nowiny. – Dne 4. Listopadu ( 17 ) ráno padal w Bělehradě po prwé sníh, w Praze posud ještě nepadal.


9. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Jubilaeum vysokých škol]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Jubilaeum wysokých škol. „ Kölnische Zeitung “ píše z Prahy o budaucí slawnosti jubilaeum universitního: „ Pražští studující hodlají pětistyletau památku tím oslawiti, že obecenstwu dají k lepšímu — w prawém smyslu toho slowa — diwadlo, ne snad české nebo německé, nebo to by bylo wšední a málo wědecké — bude to diwadlo latinské. Mnohý snad si nyní pomyslí, že přiwolají Terentia nebo Plauta z hrobu, aby hry římanské pomohli pořádati; a wšak nikoli! Kus, který chtějí prowozowati, je: „ Břetislaus “ od Kampana Wodňanského, který před časy ( 1609 až 1612 ) byl rektorem magnifikem w Praze, a w prázdných hodinách se bawíwal latinským básniřením. Zajisté, universita musila welmi, welmi sestárnauti, která může w roce 1848 swé založení takto oslawiti. “ Pokud nám známo, není posud o nikoho, jemuž by náleželo, o této wěci nic ustanoweno, a celá tato zpráwa, pro kterau se Kolínské Nowiny slušně na naše studentstwo rozhorlily, jest jenom pauhý časopisní klep roznešeuý od někoho, kterému snad na takowé latinské komedii mnoho záleží.


11. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: O prostonárodní vzdělanosti., Autor: Havlíček, Karel
329 O prostonárodní wzdělanosti. ( Dokončení. ) Jak krásně národní wzdělanost tu zkwítati musí, kde i duchowní i úředník přízniwcowé jsau národnosti, kde se we wšem k blahu wlasti a sobě swěřených poddaných wespolek podporují a si napomáhají; kde oba slowy i příkladem národní wzdělanost hlásají a rozšiřují, kde oba k tomu cíli o wšemožné dowolené prostředky obapolně se umlauwají a jich úsilně wynakládají! Duchowní i úředník dobře smýšlející sobě předewším žádá a žádati musí, aby řeč wlasti, řeč materská wšude swobodně se ozýwala, aby užíwala swého práwa. Úředník i wýslowná nařízení zná, že „ úřední narownání a nálezy českým stranám w češtině činiti se mají “; že „ protokoly w jazyku wyslýchaného se psáti mají “, že „ zápisy, poslední wůle a wůbec důležité listiny a písemnosti mají w Českých zemích české býti “; že „ jak obě strany, tak jejich práwní přátelé mají národního jazyka we swých řečích užíwati. “ atd. On wí, že ač mnohé wýslowně není přikázáno – poněwadž samo sebau se rozumí – také není zapowězeno. Toho wšeho bedliwě šetří a sám přísně zachowáwá, i aby od podřízených mu nižších úředníků a písařů bylo plněno o to dbá, k tomu neustupně přihlíží. Že mnozí zwlášť z mladších pp. úředníků o wše, co tuto powědíno, ano o mnohem wíce dbají, pewně se důwěřujeme, ač snad ze skromnosti a neb spíše slowanské skaupozwukosti aneb newšímawosti pozorowatelů obecenstwo málo se o tom dowí; což by wšak ku poučení a powzbuzení mnohých dobře poslaužiti mohlo. Já, co mi powědomo w tom ohledu na Dýmokúrsku, tuto w krátkosti powím. Šťastné to panstwí, kterémuž práwě wlastensky smýšlejících se dostalo úředníkůw! A z takowého štěstí již několik let raduje se panstwí Dýmokúrské w kraji Bydžowském; neboť dwa horliwí wlastencowé wedau jeho spráwu t. náš welezaslaužilý a wůbec wážený pan wrchní p. Jan Macháček, a druhý již od dáwna po wlasti proslulý práwní pan Jiří Santl. Oba materského jazyka úplně mocní a wýmluwní snadně poddané při řízeních k dobrému obcí nakloňují, odporné strany přátelsky smiřují, a tudy písemních žalob a práwní cesty jim uspořují. – Oba úřední nařízení, písemné rozhady, zápisy, úmluwy a wšeliké listiny účastníkům w řeči české wydáwají. – Přičiněním jejich se ohlášní listy snaubencům české podáwají, jakož i listy mrtwodohlední. Oba slowem i příkladem u ostatních pp. úředníků uctu a lásku wzbuzují k materské řeči a národním záležitostem. Neunawený pan práwní každau sobotu po wykonaném řízení pp. písaře a úřední cwičence učí českému prawopisu i úřednímu slohu; wzdálenost přebýwání jeho od úředního místa častěji to činiti, jak by toho potřeba 330 bylo, mu nedowoluje. We swých dopisech k vikariatu i farním úřadům jakož se sluší a patří materské řeči užíwá Mohlo by slaužiti za přklad mnohým jiným P. T. p. úředníkům! Red.. Příkladem jeho ponuknuti i my patronátní duchowní k wrchnostenskému a práwnímu úřadu spráwy, náboženská a školní wyswědčení, chudobné a matričné listy atd. zasíláme české, což dle mého domnění wším práwem a řádem se stáwá a od duchowních jak k politickým, tak i obzwláště k jiným farním úřadům, a k těmto wýhradně by se stáwati mělo. Tak ku konci předešlého století ještě téměř wšude se dálo, aniž wíme, že by to kde od té doby zakázáno bylo. Nediwíme se, že tenkráte německé dopisy mezi farními úřady w obyčej wešly, a wšak mnohem wíce nám diwno, ze tento zlozwyk ještě za našich dnů trwá, že téměř wšickni třeba i národně smýšlející duchowní ano i sami spisowatelé dopisy a matriční listy pauze českým osobám na pauze české farní úřady přece německé píší, – ba, slyšte! sem i tam na českých farách i samé matriky se wedau w řeči německé! – Omlauwají se, že to nařízení wel. b. konsistoří, anyž wydaly wzory, dle nichžby jak matriky, tak matriční listy měly psány býti. A wšak účel předepsaných formulářů není a nemůže býti jiný, než aby se potřebná srownalost a jednota u wedení farního úřadu zachowala, což se i dokonalým překladem dá wycíliti; jakož to i sama nejd. konsistoř Kral. Hradecká doswědčuje, podáwajíc duchowenstwu matričné archy s hlawami českými Na tato slowa wáženého dw. p. dopisowatele obracujeme zwláště pozornost welebného našeho duchowenstwa. Red.. Jestli originál český, tím spíše může býti i wýpis. – Z toho patrno, že nejdůst. konsistoř pauze snad pro uspoření dwojnásobé práce wzory jen w řeči německé wydáwá – nám Čechům ne k haně ale spíše ke cti, ješto se w naši pilnost a spůsobnost k dokonalému překladu dowěřuje. A wšak k přání by bylo, aby i Čechům zwláštní wzory pro matričné listy a wšeliká wyswědčení ( což by jen znateli staročeského úředního slohu muselo swěřeno býti ), ráčila do rukau dáti, dílem pro ulehčení práce, dílem pro upokojení oněch, jenž auzkostliwě, puntičkářsky se písmeny drží. Toho pak nikterak býti nemá, aby na místech českých se psaly matriky po německu. Toť se nám zdá jako na potupu řeči materské! – Laikowé by w tom mohli widěti chlaubu a pýchu duchowních, jakoby se tito řečí německau nad sprostáky chtěli wywýšowati, a neb snad docela jakési otroctwí; neboť chuďas Čech německý protokol podepsati má, jemuž zhola nerozumí. – Zanechme již jedenkrát takowých nesmyslů a pošetilostí! šetřme si důwěry a poslušnosti, jakéž ještě u lidu máme k wěcem swětějším, k upewnění cnosti a nábožnosti. Ale nejen we wšech wěcech duchowní neb swětské spráwy se týkajících mají kněz i úředník swé wlastenské s mýšlení ukazowati, nobrž we wšech případnostech žiwota slowem i příkladem národní wzdělanost mezi lidem rozšiřowati. Oba jsau učitelowé a wůdcowé lidu, oba tedy, co k časnému i wěčnému, tělesnému i duchownímu bláhu mu prospíwá, učiti, a k wytýčenému mu od Boha cíli přiwáděti mají. Již pak tělo a duch nemají wykázaných mezí, nejsau rozděleny, nýbrž úzce spojeny, tak že tělo na ducha, duch pak wzájemně na tělo působí. Oběma tedy přisluší ke zdaru obau wšemožně přispíwati: kněz budiž učitelem nejen na kazatelně a w chrámě, alebrž i pomocníkem a rádcem w chatrči a w domě; a rowněž úředník řídiž lid swůj nejen w kanceláři a úřadě, anobrž řečiž a radiž w hospodárstwí a dílně; nehlásej jen zákony weřejně, nýbrž aby se ochotněji a radostněji plnily i saukromě přihlížej; nejen ku práci hmotné přísně doháněj, ale i kterak se s wýhodau a prospěchem pracuje ukazuj, ne tak strach a hrůzu wůkol sebe swau přísnotau a urputností rozšiřuj, jako raději spokojenost a radost swým lidumilým jednáním způsobuj.


20. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [O krajanu Riegrovi], Autor: Havlíček, Karel
O našem krajanu dr. Riegrowi píše se z Paříže Konst. Listu, že jej welice zarazilo a rozhorlilo uweřejnění oné listiny, jenž naň uwalilo podezření, jakoby se byl pustil w swatozrádné wyjednáwání s knížetem Czartoryjským, hrabětem Telekim a panem v. Pulským. Dr. Rieger prohlašuje listinu tuto za hanebnau smyšleninu i odwoláwá se na celau swau činnost politickau. Důwěrní přátelé Riegrowi slyšeli z jeho úst jístiti, že jenom třikrát nawštiwil knížete, a s druhýma že mluwil jenom jednau. O nějakém sezení anebo uzawření nebylo prý nikdy ani řeči. - Rieger učinil již energické kroky, a předewším bude w nowinách francauských protestowati proti wšelikému spojení s muži revolučními a proti prawdiwosti oné listiny. On jest hotow, nepoškwrněnost swého jména wšemi prostředky dokázati a čeká jenom na zawedení weřejných saudů, před kterými by se mohl hájiti. W tom smyslu dr. Rieger také psal rak. ministru domácích záležitostí, Bachowi.


26. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Rakousy a Německo, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Rakausy a Německo. ( článek německý we Wídni wyšlý. ) Římský národ rozzloben nad patriciemi, wytáhl na swatý wrch, hotow opustiti otčinu, a byloby weta býwalo po swětowládném Římě, kdyby byl muž welikého ducha, mocného slowa zástupy byl neupokojil a je k náwratu nepohnul. Prostí dětinští časowé jsau již ty tam, kde pěkná parabole stát před zhynutím zachrániti mohla. My swrhli ministerskau modlu, pyšnější nad Hrdého Tarquínia, zlatý wěk swobody wzchází nad Rakouskem: a wšak hle, na nesmírný ples následuje polekání, bezradnost, nejistota budaucnosti. Ach, weliké srdce státu w císařské Wídni, duše a potrawa milionů stůně teď na nedůstatek síly. A přec, jak může bujarost rozléwati se w audy, když žiwot we středu těla wázne? Což wydobyli jsme swobodu proto, abychom w té samé chwíli náš politický žiwot nawždy zničili; nemáme-li jej spíše upewniti a na nezwratné základy položit? Nuže, máme-li my wšichni, Němci, Slowané, Maďaři, Wlachowé, jeden společný cíl, zachowání státu, je zapotřebí, abychom se o tom srozuměli, poněwadž takowé síly spojené tím wíce působiti mohau. Toto srozumění usnadniti, mysle smířiti a sblížiti, nerozum a wášeň potlačiti budiž úloha prawých wlastenských wšech jazyků. Co se tkne politické národnosti a náboženstwí we státě, musí se wšickni národowé konstitučního Rakauska srownáwati. Teď zapotřebí, týče-li se wlasti, zřetelně a bez obalu mluwiti. Přede wším máme za to, abychom ohledali onu otázku stran Německa wýhradně jen z rakauského stanowiska. Úzké připojení Rakauska k Německu a Německa 71 k Rakausku, společná obau politika na wýchod i západ, jakož i na jih a na sewer, důstojné zastaupení německého Rakauska w národním sněmu německém – to jsau samé žádosti, které každý w srdci swém chowá a za něž by krew i duši dal. To jest patrné, a s tisícemi woláme také o brzké wolení deputowaných do německého parlamentu. Jedno ale napřed klademe, naše Rakausko, náš stát! Wy mluwíte a píšete o společné německé wlasti, my neznáme jiné společné wlasti mimo Rakausy. Není možná, najednau dwě společné wlasti míti, aniž dwěma státům najednau přináležeti. Cokoli na to řeknete, nezpomůže, nerozumíteť sami sobě jasně, rakauský Wlach a Morlach je nám státně bližší nežli Mecklenburčan a Westfalčan. Ano, my chceme k mladému Německu připojiti se, ale jen pokud to dowoluje zachowání jednoty státní, mocnost neodwislá našeho monarchy, a přejeme si to, poněwadž bychom tím silnější a mocnější býti mohli. Rakausko nemá a nesmí w Německu zajíti, nowý rakauský stát nemá nowému německému státu za oběť padnaut. Pro Bůh, nehrajme slowy, kde se o tak wážné wěci jedná. Jaký je cíl nynějšího pohnutí w Němcích? Žádný jiný, než že národně opráwněný německý spolek w jediný německý foderativní stát proměniti. Jednotliwé audy starého spolku mají weškeré souvrenstwí swé, nejen co se zahraničních ale i mnohých wnitřních záležitostí týče, jako: obchodu, zákonodárstwí, peníze atd. souvrenské unii odewzdati. To dá se wywésti w čistě německých státech, a k těm náleží i Prusy, které Pozňansko jako již odhodiwší provincii Pruskau k německému spolku přiwtělily. Může-li ale i Rakausko, jehož země nejwíce mimo německého spolku leží, se stejnými wýminkamí jako Bawory, Bádensko k nowé jednotě přistaupiti? Může-li pak Rakausko rowně takowý muž zastupowati, jako zastupuje německý stát u dworů Pařížských a Londýnských? Jak pak, kdyby rakauský říšský parlament ohledem na wnitřní zákonodárstwí stran některých záležitostí, kteréby do oboru souvrenské unie padaly, s německým parlamentem w odpor přišel, z čehož welmi lehce kollise powstáti by mohly. Má snad mocné Rakausko podrobiti se legislativní moci unie a pak uzawření, které wětšinau hlasů rozhodnuty byly, samo, ač by mu to na škodu býti mohlo, wykonáwati? Aneb, je-li možná, německé země rakauského mocnářstwí odděliti a je souvrenitě německého spolku podříditi? Zajisté by se to jen ke zkáze a rozpadnutí celé říše stalo. Kdo si něco takowého přeje, ten ať nežaluje na separatismus, neb on sám pracuje o rozdrobení státu. Ať nezapomíná, že mezi 12 miliony obywatelů zemí rakauských, které k německému spolku náleží, je 6 1/2 milionů takowých, kteří nejsau Němci, že w Čechách 2/3 a Krajnsko celé není německé, že jen arciwéwodstwí rakauské a ani to wýhradně zcela německé jest. Má-li národní jednota na místě dříwější státní, nyní prawý a jediný karakter německého pohnutí činiti, pak musela by i ona neněmecká wětšina obywatelstwa rakauského – neb i jim musí být národnost drahá, jako Němcům – předewším otázku nawrhnauti, není-li jejich národnost w nebezpečenstwí naproti 35 milionům Němců, a nebyloliby radno, roztrhati swazky monarchie, která jim swobodu, samostatnost ubírá. Kdyby Rakausko co celek státní s dokonalau rowností s unií se spojilo, tu by bylo owšem snadno rozhodnauti. S částí celého státu může Rakausko jen tenkrát k unii se přidati, když to nebude na ujmu jednotě a souvrenstwí monarchickému. Hlawní wěc, o kterau shodnauti se potřeba žádá, jest, aby se základní podmínka objasnila. Dříwe musí wšichni národowé rakauští s nowau státní saustawau německau sympathisowati, nežli k unii přistaupiti mohau. Jináče by se stala Wídeň nepatrným provinciálním městem, neb rakauští Teutomani tomu tak nechtí, není jejich záměr, Wídeň za centrum udělat obau mocí, aniž chtí Rakausko a Německo swazkem wěčným spojit. Rakausko by přestalo býti welkau mocí a ztratilo by wšeobecnau historickau znamenitost. Je chwalitebno a přirozeno, že němečtí Rakušané německý prápor se Štěpánské wěže wlající radostně uwítali, ale pro 30 milionů neněmeckých obywatelů rakauských nemá tato korauhew žádného, ani národního ani politického wýznamu. Jim musí být černožlutá korauhew milejší, korauhew naší dinastie, našeho dobrého mocnáře, jehož jméno na wěky k aktům 15. března se připialo, korauhew, pod kterau naší hrdinní zástupowé u Zerthy, Petrwardýna, u Turina, Marenga, Asprů, Lipska bojowali. Neznáte-li jiných barew nežli německých, wybídnete tím spíše swým separatismem wšechny prowince, že také swé barwy wystrčí. Wáš nejwyšší aučel jest jeden německý národní stát, nám je stát nad národ, u nás platí swobodní bratrsky spojení národowé we swobodném společném státu, nám je nade wšecko naše drahé, welké, mané, sjednocené Rakausko! Chceme wšichni černožlutau korauhew – je-li wůbec symbolu potřebí, nám nejpotřebnější je symbol sjednocení – wysoko pozdwihnauti wedle waší, ji podporujíce a jí podporowáni, a wšichni národowé učiní tak, a swár mezi bratry promění se w lásku. Jest to stawba nowá, kterau Německo i Rakausko musí wywésti, nuže co sausedé, politicky přírodau, historií a společným postawením na swětě beztoho sbratřeni, jděme oba sworně u práci, aby se wywedla stawba pro wěky, ne ale babilonská wěž, kterauby hněw Boží rukau Franka a Moskowitanína rozkotal. Pewné ať jsau základy; nebude-li možná obě stawení pod jednu střechu přiwésti, nuže nechť stawitelowé o tom se srozumějí, co oboum dobré jest, zkrátka: naše nejwětší přání je, úzké spojení Rakauska s Německem, což se jen pak státi může, když se jednota, souvrenstwí a celost monarchie rakauské pojistí. Mají-li naší zástupcowé w parlamentě jiné náhledy, nemají-li předewším Rakausko před očima, zapomínají-li pro jednocené Německo na sjednocené Rakausko, pak zahal genie Rakauska swau hlawu a zwolej: Finis Austriae! Rakauský patriota.


28. březen 1848, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Národní stráž, Autor: Havlíček, Karel
Národní stráž. Čechowé! Nastala pro česko-slowanský národ rozhodná doba. Král náš milostiwý udělil nám swobodný tisk, přislíbil nowý řád zemský a powolil zřízení národní stráže. Swobodným tiskem jest nám možno, myšlénky a přání naše wolně wyjádřiti, a národní stráž má tuto naši nowau swobodu, jakož i práwa nám pro budaucnost přiřknutá chrániti a zachowati. Jest wám též milí bratří známo, že se nynější swoboda wywinula z čilého a procitlého národního ducha, žeť to Čechowé byli, kteří J.M.K. předložili takowau žádost, a takowé články, které česko-slowanskému národu k wěčné sláwě slaužiti budau. Ukázalo se, že šlechetní mužowé, kteří skrze čtyrycet let wzácnau, awšak potlačowanau mateřčinu pěstowali, zdrawé semeno do úrodného srdce drahého českého lidu wložili. Nyní ale, když jsau základy naší budaucnosti položeny, nyní se bude čím dál tím častěji o práwa naší národnosti jednati, a tu se ukazuje nutná potřeba:,, aby naše wěrné srdce wždy pro nás bilo. “ Co nejdříwe bude hlasowáním rozhodnuto, zdali jeden z nejdražších klenotůw koruny české, totiž národní stráž skutečně národní zůstane. Hlasowání, máli býti při Pražské národní stráži také české welení čili nic, znamená tolik, jako bychom na wšecky budaucí časy rozhodli, máli w Ewropě býti česká koruna, máli národnost naše zde se udržeti, máli hrstka odnárodněných Čechů zwítěziti nad národem, který se we Swatowáclawské schůzce pro českau národnost obětowal, máli nejenom w Praze, nýbrž we wšech ostatních městech českých utwořiti se národní stráž skutečně národní, máli budaucnost česká šťastně počíti, máli králowská Praha Wídní zahanbena býti, kdež se slowanští sborowé utwořili. Na nás jediných záleží, abychom si k dokonalé rownosti dopomohli. Ať tedy každý měšťan a každý obywatel Pražský zdrawě rozwáží, než dá swůj hlas w této záležitosti. Žádný Čech ale nemůže dlauho se rozmýšleti, neb musí se pro české welení prohlásiti beze wšeho wáhání, s hrdostí musí pro českost národní stráže hlasowati, neb jinák platí o něm, co naše národní píseň prawí: „ Černá zem pohltiž toho, kdo odstaupí zrádně. “ Poněwadž udržení swobody od národní stráže záwisí, bez národního ducha w národní stráži ale česká národnost by žádné obrany neměla, tedy záleží budaucnost naše zcela na hlasowání podotknutém, záleží na tom, jestli Čechowé w budaucích stoletích budau zpíwati: Ty jsi dědic české země, rozpomeň se na swé plémě, nedej zahynauti nám i budaucím Sw. Wáclawe!


27. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: [Dopis z okolí Přeloučského.], Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. Z okolí Přelaučského zaslán jest nám dopis se stížností, že tam pauhý Němec za školního pomocníka ustanowen jest. Musíme wšak neznámému p. dopisowateli oznámiti, že w takowém pádu mnohem lépe jest zrowna u auřadu náležitě si stížnost wésti, poněwadž takowý nerozum, přijmauti pauhého Němce co učitele pauhých českých dětí, nikterak trpen býti nemůže. Pauhým oznámením takowé wěci u weřejnost není nic pomoženo. Dále žádáme wšechny P. T. p. dopisowatele, aby wždy swé jméno redakci udali, bychom aspoň w čas potřeby wěděli, kým se doložiti. Zajisté očekáwáme, že nám jen prawdiwé wěci oznamowány budau, a tu se žádný pro prawdu báti nemusí. Zbytečným wšak a nepowolaným maloměstským klepařům, kteří pro každau nepatrnost rádi celé město pobauří, a dopisowateli jen mrzutosti způsobí, umíme a dowedeme wždy jméno dopisowatele zatajiti, kdykoli toho žádati bude. Redakce.


4. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: [Pokračování cestopisu o brněnských událostech], Autor: Havlíček, Karel
H. B. ( Pokračowání. ) Wůbec jest tento morawský sněm w dějinách wlasti něco neobyčejného: šlechta, města a rolnictwo wedau tam ustawičné šarwátky, které se ale wždy ukončí wítězstwím rolnictwa. Anděl strážce bdí nad zástupci našeho lidu, kteří bez náležité zběhlosti w těchto wěcech přece wždy štastně šťastně umí škodliwé a užitečné rozeznati. Jednalo se o budaucí zastaupení Morawy na domácím sněmu, a německé měšťanstwo usilowalo o to, aby města měla na míň duší zástupce než wenkow. Šlechta, která mnoho příčin měla, horšiti se na města wíce než na rolnictwo, protiwila se této přednosti měst a přidala se k rolnictwu. „ Když chcete být demokrati – prawila šlechta – nechtějte pro města přednost nad rolnictwem. “ „ Naše duše nejsou o nic horší než duše městské, proč by jich mělo tedy wíce jít na míru než městských? “ prawili rolníci. A prowedeno jest skutečně, že se na 10.000 duší jeden poslanec woliti bude, bez ohledu na města a wenkow, bez rozdílu. Tím poražen jest také na wždy w Morawě žiwel odrodilých, německy smýšlejících měst. – Brzy na to ale wystaupili opět poslanci měst we sněmu a prawili takto: „ Když jsme se ( s bolestí měst! ) chytili demokratie a zawedli rownost měst a rolnictwa, musíme demokratii auplně prowésti a šlechtě wšechna její práwa a přednosti odejmauti, aby nám a rolníkům byla rowna. “ Dobře, rokowalo se o tom, a jednalo se jen, má-li šlechta, až složí wšechny přednosti swé, aspoň jména ( kníže, hrabě atd. ) podržeti. Tu ale wystaupil Čambala, poslanec rolnický. „ Chceme-li kaukol wypleniti, musíme to učiniti důkladně i s kořenem; ani jména ( tituly ) ať nezůstanau! “ prawil Čambala biblicky, a stalo se – sněm uzawřel, že šlechta na Morawě přestane. Takto na sněmu jeden staw druhému pomáhal, města šlechtu a šlechta města naháněli rolníkům na ránu, a tito jako na čekání stáli a – dobře trefowali! Ostatně newím o swém meškání w Brně již nic zajímawého powídati, leč že se w mé prítomnosti přítomnosti také držel saud nad tiskem, a sice weřejně, austně. W Brně wychází několik malých, křiklawých německých časopisků, Telegraf, Brünner Tagscourier, Constitutioneller Bote, kteří sami sebe za hlawní demokraty, za slaupy a podpory swobody, za nejwětší přátele lidu wydáwají, skutečně ale jsau snad jediní reaktionáři w Brně, a sice proto, že swau nestaudností, křiklawostí a swým neustálým drážděním naši swobodu u poctiwých lidí do newážnosti, do ostudy a do oškliwosti přiwádějí. Jeden z nich, Telegraf, když widěl, že může bez trestu Slowany, zwláště Čechy a wšechno na swětě, co se mu líbí, špiniti, osmělil se konečně a napsal o jednom obchodníku Brněnském, že prodáwá a kupuje kradené wěci. Ten sebral swau exekutivní moc, několik známých s pewnýma rukama, táhl do redakce Telegrafa a podal tam takowé wywrácení onoho článku, až na panu redaktorowi modřiny zůstaly. Jaké mělo dále toto nedorozumění následky, toho jsem se již w Brně nedočkal: jakož jsem se nedočkal té kocowiny, kterau mne prý ( jak jsem se později dowěděl ) tamější Frankfurtisté poctti chtěli, když se z prwního omráčení po mém příchodu, ale teprwa za dwa dni, zpamatowali. Lituji skutečně welice, že jsem swým odjezdem těmto ubožátkům pokazil jejich malé wyražení a nejwětší čin, kterého schopni jsau w politice – kocowinu! Až jen bude na říšském sněmu uzawřeno, že se Rakausko Frankfurtu nikterak nepodrobí, pak zajisté nebudu litowal autrat a naschwál do Brna zase pojedu, aby si mohli Brněnští Frankfurtisté tau kocowinau srdci swému zarmaucenému ulehčit. Ještě wíce ale lituji toho, že jsem se nedočkal té kocowiny, kterau pak w neděli 29. října Brněnští Frankfurtisté sami sobě učinili – totiž onen krawal Brněnský strany tažení do Wídně, který podlé wšech zpráw o něm k nám došlých nazwati se může kocowinau. Frankfurtsky smýšlející část národní stráže Brněnské popauzela již po nějaký čas dělníky ( kterých jest w Brně prý přes 15.000!!? ), aby táhli Wídni na pomoc, slibujíc, snad že s nimi též potáhne. Konečně wypuknul tedy oheň již dáwno dautnající a počalo se w neděli na poplach zwoniti, lid se sbíhal, žádal zbraň atd. Národní garda ale nyní nechtěla s nimi táhnaut a pomáhala společně s wojskem lid rozháněti: lid zas gardě zbraň odjímal. „ Když nechcete táhnaut a bojíte se, odewzdejte nám zbraň! “ Tak se po dlauhý čas po celém městě honili, až owšem s pomocí wojska pořádek opět učiněn jest. Na wýstupy plné směšnosti a ironie nebyl nedůstatek. Tak ku př. wolal na čele haufu nadšeně jeden: „ Auf! nach Wien! um die deutsche Freiheit zn yu retten! “ Po česku: „ Wzhůru! do Wídně! zachrániti německau swobodu! “ a z haufu dělníků zněl hlas: „ Ale je nás ještě málo! “ w čisté morawštině, na důkaz, jací lidé chtěli táhnaut, „ um die deutsche Freiheit zu retten “. ( Dokončení. )


29. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Řeč Viktora Hugona, presidenta sjezdu pokoje, při zahájení téhož sjezdu, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Řeč Viktora Hugona, presidenta sjezdu pokoje, při zahájení téhož sjezdu. Pánowé! Mnozí z Wás přicházejí z nejdálších končin šírého swěta jsauce wedeni zbožnau a swatau myšlenkau. Jsauť mezi Wámi publicisté, filosofowé, duchowní wšelikých wyznání křesťanských, na slowo wzalí spisowalé, zkrátka mužowé, jenž jsau chlaubau swých národů. Wy chcete, aby wyšel z Paříže wýrok shromáždění tohoto, kteréž nepodporuje blaho národu jednoho, nýbrž blaho národů wšech; Wy chcete k zásadám nynějších státníků a zákonodárců připojiti myšlénku nowau, wznešenější; Wy obracíte pozornost jejich na wýznamná a krásná slowa w evangelium, kteréž káže pokoj wšem lidem, synům to jednoho Boha; w tomto místě, kteréž prowolalo bratrstwí občanů, přišli jste prowolati bratrstwí národů. Wítejte nám! Jest ale, pánowé, zbožná myšlénka powšechného pokoje, jenž wšecky národy obecnau wazbau pautá, ewangelium za nejwyšší zákon uznáwá a na místo wálky pokojné wyrownání klade, jest, prawím, zbožná myšlénka tato také myšlénkau praktickau? Lze swatau myšlénku tu také uwesti we skutek? Mnozí mužowé positivní, jak nyní se mluwí, mnozí státníkowé, jenž u wedení záležitostí státních ošediwěli, odpírají sice ideám Wašim wší praktičnost; já wšak prawím beze wšeho rozmýšlení, že myšlénka Waše jest praktickau a pokusím se také hned to dokázati. Ba já jdu ještě dále; mámtě za to, že není pauze praktickau, nýbrž že ani není lze jí se wyhnauti. Uskutečnění její může se jen upozditi, neb urychliti. Zákony lidské nejsau a nemohau býti rozdílnými od zákonů božských; zákony božské ale nekážau wálku, nýbrž mír. Člowěčenstwo začalo se sporem, tak jako stwoření wšehomíra se směsicí wšech žiwlů. Jakkoli ale jest patrno, že člowěčenstwo počalo s wálkau, nelze přece upříti, že cílem jeho jest pokoj. Wyznáwajíce wznešené prawdy tyto potkáte se sice častokráte s odporem; wíra Waše setká se s newěrau, w bauřliwých časech našich bude se idea Waše mnohému zdáti planým ideálem, ba mnozí ji budau wykřičowati za utopii: co mne wšak se týče, jenž jsem jen skromným spolupracowníkem na welikém díle dewatenáctého wěku, já se nedám odporem takowýmto ani překwapiti, ani odstrašiti. Což není wěcí docela přirozenau, že hlawy se odwracejí a očí se zawírají, když náhle otwíráte uprostřed temnosti, která nad námi se rozprostírá, zářící se bránu budaucnosti? Pánowé, kdyby před čtyřmi sty lety, když ještě wálka zůřila w každé obci, w každém městě, w každé zemi, kdyby, prawím, před tímto časem někdo byl řekl Lotaringii, Pikardii, Normandii, Bretagnsku, Provenci, Delfinatu a Burgundii: Přijde čas, že nebudete proti sobě walčiti; přijde čas, že proti sobě nebudete pole sbírati; přijde čas, že se nebude wíce říkati; Normanowé táhli na Pikardské, Lotringští zahnali Burgundy. Budete sice ještě spory mezi sebau wyrownáwati, budete musit rokowati o společných potřebách swých; na místo wojínů, na místo děl a rozličných zbraní wšak položíte malau skříň, již nazwete hlasowací umau, a z této urny bude wycházeti wáš národní sněm, w němžto se bude saustředowati žiwot wás wšech, jenž bude waší duší, jenž bude národním a swrchowaným saudem waším, který potlačiw sílu meče wzbudí we srdcích 766 wašich cit sprawedlnosti, jenž každému z Wás řekne: „ Zde se končí twé práwo, tam počíná twá powinnost! Odložte zbraň a žijte w pokoji! “ Až doba tato přijde, budete míti společné myšlénky, společné interessy a společný cíl; Wy se budete milowati a poznáte, že jste synowé jedné krwe a jednoho kmene; pak nebudete wíce Burgundy, Normany, Bretony a Provencaly, pak budete pauze Francauzy. Waším heslem nebude wíce wálka, waším heslem bude civilisace! Kdyby někdo wše toto tenkráte byl wyřknul, nebyli by wšickni učení a welcí politikowé tehdejší byli zwolali: „ Hle plachého, nezkušeného básníře! Jak málo poznal teprw člowěčenstwo. O jakých snech, o jakých chimérách nám tu mluwí? A hle, pánowé, čas kráčel ku předu, a tento sen, toto blauznění, tato chiméra se uskutečnily. Člowěk ale, jenž by wše to byl předpowěděl, byl by byl od tehdejších mudrců uznán za blázna. Ale také Wy, pánowé, a já s Wámi, my wšickni, jenž zde shromážděni jsme, prawíme Francausku, Anglii, Prusku, Rakausku, Španělsku, Itálii a Rusi: Přijde čas, že i wám zbraň z rukau padne; přijde čas, že wálka mezi Paříží a Londýnem, mezi Petrohradem a Berlínem, mezi Wídní a Turínem bude tak nemožnau a ku prawdě nepodobnau, jako by nyní byla wálka mezi Rouenem a Amiensem aneb mezi Bostonem a Filadelfií. Přijde čas, kde se Francauzowé, Rusowé, Italiani, Angličané a Němci, zkrátka wšickni národowé spojí k wyšší jednotě a že založí ewropejské bratrstwí; práwě tak jak to učinily předešlé provincie francauské, které nyní w jednom Francausku spojeny jsau. Přijde čas, že nebude jiného bojiště, než trhů otwírajících se obchodu a ducha lidského, otwírajícího se nowým ideám. Přijde čas, že kule a půmy ustaupí hlasowacím cedulkám a že obecným hlasowáním bude zwolen weliký a swrchowaný senát, jenž bude Ewropě to, co je Anglii parlament, co je Francii zákonodárné shromáždění a co jsau druhým národům sněmy. Přijde čas, že se w museach budau ukazowati děla, jako dnes se ukazují nástroje k mučení, a každý se bude diwiti, jak lidé takowauto zbraní proti sobě wálčiti mohli. Přijde čas, že nebude jen dwau welikých saustátí, saustátíto Amerického a saustátí Ewropejského, kteráž sworně spolu žíti a přes šíré moře bratrské ruce sobě podáwati budau, wyměňujíce aurodu swých polí, wýrobky swého průmyslu, swých umění a dušewních sil swých, wzděláwajíce pauště a přispíwajíce s pomocí Boha ku zlepšení swěta. A na krásný den tento nebudeme musit čekati ani čtyry sta let; žijemeť w času rychle plynaucím, tak bystře, jako nyní nepraudily se ještě nikdy událostí a idey, za naší doby wywede často jediný rok úlohu celého wěku. Nuže ale, Francauzowé, Angličané, Belgičané, Němci, Slowané, Ewropané a Amerikáni, což máme učiniti, aby wznešený den onen co nejdříwe nám zawítal? Máme se milowati. Milowati se! Takto budeme u uwádění powšechného pokoje Bohu nejlépe nápomocni. Neb Bůh wznešený cíl tento člowěčenstwu w skutku wytknul. Patřte, jak nám k dosáhnutí jeho wšude napomáhá. K jakým wynalezením nedospěl duch lidský! Jaký pokrok se nejewí na wšech stranách! Hmota se stáwá ode dne ke dni wětší otrokyní ducha a služkau civilisace; příčiny wálky mizí s příčinami utrpení; wzdálení národowé se spojují; daleké krajiny se k sobě přibližují, a to k sobě se přibližowání jest začátek obecného bratrstwí. Železnými drahami stala se nyní Ewropa menší, než byla we středním wěku Francie. Parními loděmi možno cestowasti přes Ocean rychleji, než jindy přes moře středozemní. Za krátký čas budau lidé po swětě cestowati tak rychle, jako bohowé Homera cestowali po nebesích. Ještě několik roků, a elektrická wazba swornosti obejme celý swět. Ponořím-li se ale, pánowé, do ohromného praudu událostí těchto, nad nimiž wládne ruka Páně; pomyslím-li na wznešený cíl lidského pokolení, na pokoj, a srownám-li, co prozřetelnost božská proň činí s tím, co mu lidská politika klade w cestu: tu se zmocní cit bolesti celého srdce mého. Nebo srownáme-li statistická udání a budgety národů ewropejských, najdeme, že wynakládají k wydržení wojsk swých ročně neméně než dwě milliardy; připočteme-li k wydání tomuto ještě wšechny weškeré zásoby, wojenské, tu se okáže, že celé wydaní obnáší tři plné milliardy. Připojte nyní ještě k weliké wýloze této ztrátu času, nejzdrawějších, nejsilnějších a nejmladších lidí, jenž we wojště slauží, tak budete moci snadno udati, že stálá wojska stojí Ewropu ročně nejméně čtyry milliardy. Pánowé! nyní trwal pokoj dwa a třicet let, a za těch dwa a třicet let bylo wynaloženo za wálku sto a dwacet milliard! Předstawte si, žeby se národowé ewropejští nebyli nenáwiděli, nýbrž wepolek se milowali; předstawte si, žeby byl každý chtěl dříwe být člowěkem a pak teprw Francauzem, Angličanem aneb Němcem, a žeby člowěčenstwo se bylo proměnilo w jednu rodinu, a pak wynaložte ohromanu sumu, kterau posawáde z nedůwěry jste wyházeli, wynaložte ji prawím k udržení důwěry a lásky. Dejte těchto sto dwadcet osm milliard, jež jste dali nenáwisti, lásce, dejte těchto sto dwadcet osm milliard, jež jste dali wálce, pokoji! Dejte je práci, intelligenci, průmyslu, obchodu, plawbě, orbě, wědám, uměním, a předstawte si, jaké přinesau owoce! Wíte, co by se bylo stalo, kdyby ohromná suma sto dwadceti osmi milliard po dwa a třidcet let na tento spůsob se byla wynakládala? Twářnost swěta by se byla změnila. Úžiny země by byly prokopány; železné dráhy by kryly celý swět; kupecká plawba by byla stokráte zwětšena; na pauštích by se stawěla města; přístawy by se zakládaly, kde byly posawade příkrá skaliska; Asie by byla nawrácena civilisací, Afrika člowěčenstwu; prácí člowěka by se bohatstwí prýštilo ze wšech žil země, a nauze a bída by zmizely. A wíte, co by zmizelo s bídau? Revoluce. Ano, twářnost swěta by byla přeměněna. Lidé by wztekle proti sobě nebauřili, nýbrž pokojně po wšem míru se rozšiřowali. Místo revolucí by se zanášeli zakládáním osad. Nepřinášeli by barbarstwí k civilisací, nýbrž civilisací k barbarstwí. Patřte, pánowé, do které propasti wálka wrhá wlády a národy; kdyby oných sto dwadcet osm milliard, jež Ewropa za dwa a třidcet let na wálku wynaložila, bylo dány pokoji, zajisté byste newiděli nic z toho, co nyní w Ewropě widíte. Ewropa by nebyla bojištěm, nýbrž dílnau; Sardinsko by nebylo poraženo, Řím by nebyl politikau lidskau pobauřen, Benátky a Uhry by se nemusily brániti, Francausko by nebylo rozerwáno a w nauzi; w budaucnosti by nám nehrozila bída, občanská wálka a wšeliké swízele; na místo smutného diwadla toholo by jsme měli wyhlídku do krásné budaucnosti, w kteréžto se krásně pojí wzdělanost s powšechným pokojem. Wěc to oprawdu hodna uwážení! Jenom příprawy proti wálce jsau příčinau revoluce; lidé se chystali wšemožně proti chimérickému neštěstí; newiděli wšak revoluce, kteréž se blížily. Proto wšecko wšak nesmíme, pánowé, zaufati, owšem musíme míti wětší naději než dříwe. Nedejme se odstrašiti krátkými pohromami, které jsau jen znameními příštích welikých událostí; nebuďme nesprawedliwi proti době, w nížto žijeme, nehleďme na ní jinak, než slušno jest. Naše doba, wyznejme to, jest přece dobau weledůležitau, ba podiwnau a bude w dějepisu swěta zajímati welmi krásnau stránku. Wšude se jewí pokrok, mezinárodní spory se začínají wyrownáwati, meze na mapách a předsudky w srdcích mizí — wšecko čelí k sjednocení a ku zlepšení mrawů, wědy se rozšiřují a wzdělané řeči wšude panují. Národní ekonomie, wědy, průmysl, filosofie, zákonodárstwí, wšecko směřuje k jednomu cíli, to jest wšecko pracuje k tomu, aby byla potlačena u wnitř chudoba a wně wálka. Ano, pánowé, doba revolucí přestáwá, doba opraw začíná. Pokrok národů opauští formu násilí a béře ku pomoci pokoj. Od nynějška bude cílem politiky welké a politiky prawdiwé: uznati wšecky národnosti, obnowiti dějepisnau jednotu národů a jí pomoci pokoje s civilisací spojiti, kruh wzdělanosti wždy wíce rozšířowati a národům newzdělaným dáwati dobrý příklad, na místo bitew přiwésti nestranné saudy, zkrátka wyslowiti poslední slowo sprawedlnosti, kteréž druhdy wysloweno bylo násilím. To budiž, pánowé, ku konci naší útěchau, že člowěčenstwo newstaupilo teprw dnes na tuto dráhu, již prozřetelnost božská mu byla wytknula. W naší staré Ewropě učinila Anglie prwní krok a řekla příkladem swým k národům druhým: Wy jste swobodni! Francie učinila krok druhý a řekla: Wy máte swrchowanau moc! Učiňme nyní wšickni společně krok třetí a řekněme wšem národům: „ Wy wšickni jste bratří! “


29. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
– Tylowy sebrané spisy budau prý opět dále wydáwány.


4. únor 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: – Měšťanská beseda., Autor: Havlíček, Karel
– Měšťanská beseda. Wšeobecné shromáždění 31. Ledna, na den wýroční otewření besedy držené, hojně nawštíweno bylo, a mnoho zajímawého do sebe mělo. – Po přiměřené řeči přednosty ( p. Dr. Friče ) přednesl jednatel ( p. Dr. Brauner ) spráwu za zběhlý rok, z nížto se jewí a ) že beseda měšťanská letos již 555 audů – proti loňskému roku o 32 wíce počítá, b ) že znamenité wydání prwního roku, jakož i běžící za tento rok zapraweno a zjištěno jest. c ) že besedu měšťanskau od jejího počátku nawštíwilo 647 hostů, mezi nimiž bylo: zahraničných Němců 19, Poláků 16, Uhrů 13, Illirů 13, Francauzů 6, Rusy 4, Wlaši 2, sewerní Amerikáni 2, Angl. 1. Místo besední přeneseno bude do Kolowratské třídy ( na příkopy ) do místa prostrannějšího, zwláště k tomu zřízeného, do nějž hojné a stálé náwstěwy se nadíti můžeme, pakli jen wždy o to pečowáno bude, aby beseda i to wšecko poskytowala, co wýborná restaurací w Praze poskytnauti má a může. Některé změny w statutech, dílem od několika členů, dílem od jednatele ponawržené, přijaty jsau w tom směru, aby sice i přispíwající audowé na záležitostech besedních wětšího než posud aučastenstwí měli, wšak ale aby hlasowání o wšech záležitostech jen členům činným pozůstalo, a tak aby beseda swůj prawý ráz měšťanský 38 neporušený zachowala. Též přijato jednohlasné, aby u wšeobecném shromáždění přítomnosti toliko 1/6 wsech činných členů zapotřebí bylo, an se posawadní prawidlo, že polowice jich přítomná býti musí, nepraktičným ukázalo, a při společnostech i četnějších wždy menší částka stačí. Z posawadního wýboru ( z 11 audů sestáwajícího ) zwoleno jest 6 audů do nowého wýboru a sice: pp. Woj téch Wyšín, Prokop Richter, Jan Rypota, František Pštros, Jan Schweriner, Ant. Macaurek, a ještě p. Frant. Pštros za příčinau swého zaneprázdnění se poděkowal, nastaupil za něj, dle počtu hlasů, p. Jan Slawík. Na místě wystaupilých wýborowých členů, totiž pp. Dra. Friče, Františka Pštrose, Františka Ditricha, Martina Brabce a Matěje Mišáka, zwoleni jsau: pp. Jindřich Wolf, Dionys Loos, Ant. Lebeda. Martin Kalchbrenner a Kašpar Slawík, a poněwadž tento poslední zwolení nepřijal, nastaupil za něj jemu hlasy nejbližší p. Wilém Šťastný. Pokladník p. Dr. Caspar a jednatel p. Dr. Branner sami wystaupiwše – audami besedy wšak zůstali – dosazeni jsau p. Prokopem Richtrem ( zároweň wýborem ) a p. Jaromírem Erbenem. Též poznamenati sluší, že nowiny a časopisy w besedě měšťanské od nowého roku znamenitě rozmnoženy jsau. Držejí se tam totiž následující listy: České: Pražské nowiny, Kwěty, Wčela, Pautník, Pražský Posel, Listy zábawné a ponaučné pro rolníka a řemeslníka, Přítel mládeže, Časopis pro katolické duchowenstwo, Časopis Českého Museum. Jinoslowanské: Srbské Nowiny, Gazeta Lwowská, Zora dalmatinská, Narodne novine ( ilirské ), Danica, Slowenské národní nowiny, Orel Tatranský, Kmetijské in rukodelské nowice. Německé domácí: Prager Zeitung, Bohemia, Moravia, Ost und West, Erinnerungen, Panorama des Universums, Encyklopaedische Zeitschrift des Gewerbvereins. Německé Rakauské: Wiener Zeitung, Wiener Theaterzeitung, Pesther Zeitung, Agramer Zeitung, Luna, Journal des öster. Lloyd, Siebenbürger Wochenblatt, Andree's Oekonomische Zeitschrift. Německé zahraniční: Allgemeine ( Augsburg. ) Zeitung, Correspodent für Deutschland, Hamburger Börsenhalle, Illustrirte ( Leipziger ) Zeitung, Zollvereinsblatt, Dorfzeitung ( Arnstädter ), Frauendorfer Blätter, Ausland, Fliegende Blätter. Journal de Francfort


27. únor 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: [Do Králového Dvoru]., Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. Do Králowé Dworu. Panu W. H—fkowi odpowěď od redakce. Na upřímný dopis Wašnostin de dato nullo, který se nám ale dne 26. t. m. do rukau dostal, máme čest následujícími punkty swědomí swému ulehčiti: 1. Neračte zapomínati, kde naše Nowiny wycházejí. 2. Račte pamatowat, zač jsau ku příkladu Augsburské Wšeob. Now. aneb jiné a zač jsau naše Nowiny, jakož i to, že Augsburské denně dwa archy, a naše týdně dwa archy podáwají; item že Augsburské wycházejí w Augsburku. A myslíteli si, že wšechno, čehož se w Augsburských Nowinách dočtete, také my we swých podáwati můžeme — jste w hrozném bludu. 3. Co se ale slibu týče, jest staré příslowí, že jest taškář ten, kdo wíce činí než může: to wezměte za přídawek k oněm 1—3 číslům. Či myslíte, že se na swětě wšechno jenom „ dobrau wůlí a chutí “ prowésti dá? 4. Stranu Oznamowatele, který se Wám též nelíbí, uwádím Wám we známost, že si ročně za 40.000 zl. stř. můžete při českých Nowinách zrowna takowého, ba wětšího Oznamowatele zříditi, jako jest při německých. Do té doby ale jiné pomoci není, než čekati, až jiní lidé dle rozumu swého a wplywem swým něco podstatnějšího we wěci té prowedau. 5. Konečně si ale neračte mysliti, že každý předplatitel již co takowý práwa nabyl, nefrankowané hrubé dopisy k redakci zasílati: jediné práwo předplatitelowo jest, neodebírati časopis, když se mu po chuti nezdá. Red.