5. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [úvodník], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Ustanowení dwau nowých ministrů hraběte L. Thuna a rytíře Schmerlinga zawdalo w nynějších nenadějných politických okolnostech wšem časopisům příležitost k dlauhým úsudkům a rozwažowáním. My bychom s chutí o tom pomlčeli, kdyby již nebyla jakási zastaralá powinnost každých nowin, při takowé příležitosti počastowati čtenářstwo swé nějakými wšelijak braušenými úsudky. My jsme již, co se kroků nynější naší wlády dotýče, přišli k tomu stawu dušewnímu, kde člowěk wolá: Marnost nad marností, marnost! Kdyby byl před dwěma roky hrabě Lew Thun ustanowen býwal za ministra, bylo by se w Čechách plesalo nad tím: dwě léta ale mnoho mohau proměniti we weřejném smýšlení, zwláště takowá léta, jako 1848 a 1849. Hrabě L. Thun, který zajisté nemůže býti w pochybnosti o tom, kterak se nyní w Čechách ( z wětšího dílu ) o něm smýšlí, nepochybně snad přičítá jenom časopisům ( jmenowitě některým ) tu winu, že pokazily jeho důwěru w českém obecenstwě, a sám o sobě zajisté smýšlí tak, že se mu křiwda děla, což snad neprawíme, jako bychom chtěli wěděti tajné myšlénky p. hraběte, nýbrž opření na jeho wlastní tiskem wydaná slowa. Naše čtenářstwo wí, kterak my smýšlíme o hraběti L. Thunowi, a až posud neměli jsme žádných příčin, změniti toto swé smýšlení: proto wšak daleko budiž od nás, abychom hořekowali již napřed nad powyšením pana hraběte za ministra náboženských záležitostí a oswěty. Jsau to dwa předměty weledůležité, we kterých práwě nyní se wšeobecně očekáwají nejpotřebnější oprawy. Hic Rhodus, hic salta. Pan hrabě L. Thun bude mít tedy nyní příležitost ukázati se swětu sám, a nejen slowy, nýbrž činy. Od nynějška nebude smět pan hrabě wzdýchati nad zlomyslností politického strannictwí, která prý šlechetné snažení w podezření uwádí: od nynějška bude moci pan hrabě skutkem přeswědčiti swět o swém prawém smýšlení. Budeme tedy očekáwat skutky pana hraběte. Nyní jest prwní pád, že záležitosti náboženské a oswěta zároweň jsau spojeny w jednom ministerstwě, a hr. Thun jest prwní ministr toho druhu w Rakausích, a bude tedy mít příležitost dokázati skutkem, že není pietistických náhledů, jako se o něm obáwáme. My čekáme s welikým napnutím na prwní kroky p. hraběte w jeho auřadě. Co se p. rytíře Schmerlinga týče, bude asi tak prwní následek jeho ustanowení za ministra, že budau zase wypsány wolby do nowého německého parlamentu. My jakožto Čechowé nebudeme zase wolit: proč, powíme, až jestli skutečně wypsány budau. Ostatně dowoleno nám budiž jen následující poznamenání. Zrowna když se mnoho mluwilo o obsazení těchto ministerských míst, roznášela se také powěst, že bude p. ministr Bach na rytířstwí pásán. – Nemysli nikdo, že tato wěc jest tak nepatrná, jak se býti zdá. Pokawad p. Bach bude smět zůstati jenom drem. Bachem, nezaufáme si ještě: ale jestli přijde doba, we které se bude muset krew p. dra. Bacha proměniti skrze jistau transsubstantiaci we šlechtickau krew, pak dobrau noc! opradiwá swobodo a rownopráwnost rakauská. Každý, kdo widí, pozoruje, že ministrowé rakauští až na p. dra. Bacha jsau wšichni ze šlechty, a že se také při nowém obsazení opatrně hledělo na tuto zásadu. Není to dozajista pauhá náhoda, a jaký toho jest wýznam, lehce se každý sám dowtípí.


28. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [V naději], Autor: Havlíček, Karel
W naději, že se snad mnohému zawděčíme, kdo by již rád s jistotau zwěděl, jak weliká bude asi náhrada za robotu w Čechách, podáwáme zde malý přehled cen, jak byly we Wídni ustanoweny. Náhrada tato bude se počítati na každém býwalém panstwí zwlášť a sice podle katastrální ceny žita w roku 1824. Následující tabulka ukazuje průměr na wšechny kraje, a sice wždy cenu obilí katastrální w r. 1824, pak cenu za jeden den roboty potažní s koňmi, woly, a pěší. Kraje: Cena žita 1824. koňský, wolský, pěší. Beraunsko Bydžowsko Budějowsko Boleslawsko Chrudimsko Čáslawsko Loketsko Kauřímsko Klatowsko Hradecko Litoměřicko Plzensko Prachensko Rakownicko Žatecko Táborsko zl. kr. Owšem jest to jen průměr celého kraje; podle ceny katastralní obilí r. 1824 může si ale každý sám dle této tabulky wypočísti, jak mnoho na jeho panstwí wypadne. Kdo ku př. měl 150 dní s konským potahem a cena obilí byla 1 zl. 5 1/6 kr. stř., platí náhrady za celý rok 12 zl. 30 kr. stř., což tedy kapitalizowáno na 5 procent dělá 250 zl. stř. Celá náhrada jeho na wěčné časy bude tedy 250 zl. stř., které buď najednau neb w jistých ročních lhůtách skládati bude.


9. říjen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Švihákům, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Šwihákům. Šwihák olejkowaný Wybojuje ledacos, On se hnedle wlaudí Ne w srdinko; ale w nos. Haug.


20. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Hirschrovy návrhy o zvelebení církve, Autor: Havlíček, Karel
Hirschrowy náwrhy o zwelebení církwe. IV. Jazykem obřadním u každého národu má býti jazyk národní. I o tom prawí Hirscher ( na str. 65 ), že weřejně na synodě ( bude-li jaká ) jednati se bude. „ Obřad, “ dí on, „ máli weřejně w shromáždění k obecnému powzbuzení se konati a chce-li cíle swého auplně dosíci, musí jazykem mateřským konán býti. Lid w tom rozhodne. Jestli při nynějším probuzení wzdělanější část obecenstwa pro náboženstwí zahorlí a při konání bohoslužebném wřelý podíl bráti bude, pak bude žádati i jazyk mateřský a přiměřené knihy obřadní, a ( toho jsem jist ) obé dostane …. W případu ale, žeby ( str. 66 ) lid služby Boží w jazyku swém žádal, pak se to nestane jen z polowice: předně ať není při wšem pauhý překlad z latiny. Mnoho jest owšem w ní wýborného, ne ale wšecko. “ – Že při tom znamenitě welká práce pro kněžstwo nastane, a přoč? připomíná H. na str. 67. – Při wyučowání a hájení práw náboženských musí se rozdíl mezi zjewením a doměnkami lidskými činiti. W záležitosti té prawí H. na str. 68 zase takto: „ Při wšech otázkách, na které církew co do pojmu nic určitého neodpowěděla, může každý katolík beze wší ujmy wíry swé toho smyslu se držeti, který za nejprawější má. Toto prawidlo jest jisté; we skutečnosti ale nezřídka se stáwá, že nad kacířem mírnější saud se wynáší než nad tím, který by od nějaké powstalé a práwě snad přemrštěné doměnky učené se odchýlil ….. Co od církwe za učení její zjewně wyřčeno není, o tom mysliti budiž každému wolno, a smýšlení jeho za rownopráwné powažowáno. To jest katolické, že každý duch w jistém oboru zvláštnost swau zachowáwá; a že obor swobodného pohybowání a smýšlení jak jen možno zde rozsáhlým se činí a rozšířowati jemu se dopauští, prospíwá wědeckému bádání i každé duchowní činnosti. Zwláště w našich časech, mají-li se tisíce a tisíce lidí s katolicismem smířiti, jest zapotřebí, aby nic wíce za wíru katolickou se newydáwalo, nežli co církew určitě za takowau wyslowila. Neb lidé, kteří ostatně dosti znamenití jsau, a wěci náboženské přejí, pozastawují se buď nad tím neb nad oným. Zkaumáme-li ale s nimi bedliwě, co to, nad čímž se horší, poznáme, že to náhledy neb obřady jsau, které buď podstatně k učení katolickému nepřináleží aneb jemu dočista cizé jsau, což jim pak welkau utěchau býwá. “ Na str. 69 a 73 připomíná H., že zpowěd a swátost posledního pomazání nepřináší ten užitek, který by dle potřebného ustanowení swého lidu wěřícímu poskytowati měly. „ Zde ( prawí H. ) se nedostáwá dobrého pojmu o pokání. “ I o mši sw. za mrtwé ( str. 74 ), o odpustcích ( str. 75 ) lepšího ponaučení za potřebné uznáwá. – Dále 620 ( str. 77 ) zmíňuje se o bratrstwích a o jiných pobožnostech, jakož i ( str. 79 ) o přílišné nádheře při slawnostech církewních, a ( na str. 81 ) o uctění swatých. Při wšem přeje sobě p. sp., aby po dobrém uwážení se zlepšilo. – Posléze mluwí ještě jednau o zdokonalowání duchowensta, o školách a o přemnohu jiných podrobnějších, nicméně ale důležitých wěcech, které na oprawy čekají, na př. o putowání, o odpoledních službách B., o štole atd. atd. – S hlawními wěcmi ať se začne napřed. – Na konec klade p. H. následující rázná slowa: „ Doba jest wážná a důležitá. Jediný duch Boží ji prohlíží. Dejž ať oswítí sluhy sw. ewangelium, ať ( nedadouce másti se doměnkám zděďěným ) dobře poznají pokynutí jeho! Ono mocné hnutí w národech není mijející zapal zimniční, ono jest úkaz u wywinowání se žiwota národůw a wymožení jeho nebudau zkažena. Mám za to, že nelze jinak, nežli aby křesťanstwo w tomto hnutí samo se poznalo a s ním se wyrownalo. Nazpět do časů středowěkých zasahowati, byla by weliká a welmi nebezpečná chyba. Z celého spisu wyswítá, že p. H. w hlawních wěcech s náwrhy p. Náhlowského w brožuře: „ Die Versammlung von Geistlichen zu Prag 1848 “ sauhlasí. Ačkoliw p. H. na množstwí předmětů ku poradám a k wyjednáwání na synodách ukázal, a při mnohých obšírné náwrhy k oprawám podal, nezmiňuje se ani slowem o jedné welmi důležité záležitosti církewní, kterauž p. N. str. 18 ku prospěchu obecné i každé částečné církwí uwádi, t. o poměru částečných církwí ( národowých ) k Římu, jmenowitě aby w radě papežské každá částečná církew w důležitostech swých řádně zastoupena byla. Náwrh tento, kdyby s ostatními oprawami se prowedl, učinil by církew římskau dojista před celým swětem welewážnau a jedinau. – Oba p. Hirscher i p. Náhlowský zasluhují wřelé díky, že swobodně powěděli, čeho církwí k zwelebení jejímu zapotřebí; jenom nepřejeme ( doufáme, že se to nestane ), aby p. Hirscher we Freibergu takowau odměnu za dobré náwrhy a rady swé dostal, jako p. Stoos w Záhřebu a p. Náhlowský w Praze. – Slowa ať jen wedou ke skutkům.


13. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: V Praze dne 13. října, Titulek: [poznámka o nařízeních týkajících se užívání němčiny], Autor: Havlíček, Karel
— Z jistého pramene wíme, že od wrchního saudu Wídeňského přišlo k appellací Pražské nařízení, aby wydáwala swé rozsudky jen w jazyku německém. ( Ona totiž myslíc, že slowo rownopráwnost není pauhé slowo, wydáwala na české žaloby české rozsudky. ) Také wíme, že wyšlo dne 20. srpna od zdejší zemské spráwy cirkulární nařízení, že mají wšichni auřadowé mezi sebau jen německy dopisowati. Každý wí, že nemáme nyní swobodu tisku, to jest, že dle libosti můžeme být pro wšelicos potrestáni a zawíráni od wojenského saudu, co bychom jindy jakožto prawdu podle zákonu tisku směli swobodně pronésti — proto nyní uweřejňujeme jen pauhá fakta beze wšeho úsudku. Co si o tom myslíme, to wí obecenstwo naše tak dobře jako my.


18. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Z Olomouce], Titulek: [Císařský manifest], Autor: Havlíček, Karel(překl.)
[ tři hvězdičky ] Dne 15. října wydán byl následující císařský manifest: Mým národům! Přijeda do Holomauce, kde prozatím přebýwati chci, jest srdci mému otcowskému potřebau, abych uznal blahodatné důkazy wěrné příchylnosti, které jsem od lidu na mé cestě sem wšude obdržel. Jelť jsem u prostřed mých wojínů; stalo se to proto, že zlotmyslníci po zemi táhnau a že jsem wšude od swého wěrného lidu obklopen býti nemohl. Rolníci mých států! důwěřujte we swého císaře, ‒ Wáš císař důwěřuje we Wás! Swobody, které Wám wydaný již zákon stranu býwalých břemen poddanských na půdách wězewších, jako: roboty, desátku atd. pojistil, jsau wám zabezpečeny, a opakuji Wám w tom swé císařské slowo, jakož jsem toho na swé cestě častěji austně učinil. Pewnýť jest úmysl můj, zachowati Wám tyto swobody. Buďtež tedy pokojni a bez starosti, wěrní moji rolníci, a jsau-li lidé, kteříž slowo Wašeho císaře w očích Wašich w podezření uwésti se snaží, powažujte je za zrádce na mne i na Wašem dobrém a podlé toho se zachowejte. Ferdinand. Wessenberg.


5. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [zpráva o článku z němčiny týkajícím se úmyslu Němců usazovat se v Uhrách a na jihu], Autor: Havlíček, Karel
Wídeňský časopis „ Wanderer “ píše takto o aumyslech Němců strany jich osazowání se w Uhřích a na jihu: „ Záležitost kolonisace nabýwá wždy wětší wáhy, časopisectwo rakauské i nerakauské mluwí o této záležitosti dosti obšírně, a není dosti na tom, kolonisowati Uhry, mnozí zaletají již až do Orientu i malují skwělými barwami, jaký prospěch by z toho Rakausko mělo, přitom při wšem wšak ani slowem se nezmiňují, co asi národowé w oněch zemích usedlí tomu říkají, jsau-li s tím spokojení čili nic. Německé časopisy zwláště mluwily tak o této záležitosti, že sotwa zbudily sympathie pro německé osadníky. Kdyby tak zwaná „ Oest. Cor. “ sama měla jen špetku taktu a zdrawého smyslu, který ona na každém jiném pohřešuje, nebyla by wznikla nedůwěra, která celé podniknutí nyní welmi znesnadňuje. Nedáwno přinesla též slawná Augsburkyně 3 články o kolonisaci Uher, i chce, aby němečtí proletářowé za osadníky do Uher posláni byli. Prawí, že musí býti nalezen nějaký spád pro nepokojné žiwly německé, z kterých se zásobují frajšáry, a které nechtějí nikterak práci přiwykati, nýbrž nejraději žijau na cizí autraty. Tito lidé, kteří nejsau w Německu k ničemu dobrému, musejí prý býti wypraweni na weliké pusty uherské. Oest. Corr. proslulá swau prostomilau naivností, myslela, že musí tuto záležitost ještě zřetelněji wyswětliti, nežli to učinila Augsburkyně, i prawí zřejmě, že jest třeba, aby mezi uherské domácí obywatelstwo byly osazeny cizí žiwly, zwláště žiwel německý, aby mohl snadněji odpor obywatelstwa zlomen býti, i aby pak rozličné žiwly snadněji w jeden celek splynuly. Musíme wyznati, že k tomu zapotřebí hezká hrstka nestydatosti, tak zřejmě prohlásiti zásadu absolutismu, totiž pomocí jednoho národu držeti druhý národ na uzdě. Časopisy uherské a jihoslowanské nemeškaly i uchopily se této záležitosti. Jedinký neodwislý maďarský časopis „ Figyelmezö “ táže se uštěpačně, zdali němečtí proletáři a frajšárowé přinesau s sebau těch 200 milionů, kterých w Uhřích k zwelebení orby a průmyslu zapotřebí jest? Uhry, prawí dále, nehodí se k tomu, a nechtějí, aby němečtí revolucionáři a ničemowé tam byli deportowáni. Uherské i slowanské časopisy sauhlasí w tom, že wláda sama musí se starati o kolonisaci, že musí nejdříw zakládati osady na půdě wládě patřící, i že nesmí zapomenauti, že i w Uhersku jsau kraje, které jsau přelidnatělé. Maďarské časopisy, nepoukazujíce na důwody národní, prawí, že prý w Sedmihradsku dosti Sikulů jest, kteří by na uherské půdě osazeni býti mohli, a jihoslowanské časopisy poukazují na to, že w neaurodných hořenních stolicích jest obywatelstwa na zbyt, které by na pusty uherské přestěhowáno býti mohlo. Jest jisto, že osazení německých kolonistů s aumyslem Uhry poněmčiti, weliký odpor w Uhřích nalezne, a pročež poukazujeme naše již dříwe pronešené mínění, žeby bylo nejwhodněji, wojenské osady w Uhřích založiti. “ Tak končí Wanderer swůj článek. My musíme ještě k tomu článku dodati, že Wanderer, ačkoliw dosti maudře o této záležitosti mluwí, w nitru srdce swého zcela si přeje, aby Uhry byly německými osadníky naplněny a pomíchány. Wanderer nehorlí proti zásadě, nýbrž proti hlauposti německých nowin, že tak zřejmě wyřkly, co chtějí. Wanderer je chytřejší, on chce poněmčení Uher, chce německé osady, ale neřekne to plnau hubau, nýbrž přikreje to jinau barwau, i zahalí aučel poněmčowání wojenskými osadami.


20. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: [Jistá dáma. Ruský profesor navrhuje. O poměru Francouzů k obyvatelům Alžírska.], Autor: Havlíček, Karel
Žihadlo. Jistá dáma — kdybych byl malířem, mohl bych ji trefně wymalowat — zmohla se šikownými špekulacemi a slepým štěstím až na sloužícího, který w premowaném klobouku a dlouhém žemličkowém kaputu jako stín tři kroky za urozenou paní kráčel. Wašek byl poctiwý ale neuměl německy. Jednoho dne donesla se k jeho wrchnosti zpráwa, že se Čechomanie opowážila žádati o Českou průmyslní školu. I rozhněwala se paní na opowážliwý národ s umrlým jazykem a zwolala: „ Horreur! " Na to zazwonila, a když Wašek wstoupil, počala na něj w dobré češtině hřímat:,, Potomku mrtwého národu, snížím tě až na stupeň „ železného otroka; “ kdykoliw se mnou do krámu wstoupíš, neuslyšíš z ust mých jenom nebeskou němčinu. Neptej se, nezewluj, ale po každé jen hlawou mukni, aby lidé mysleli, že mi rozumíš. “ – Tato ohromna myšlénka průmyslowé dámy probleskla až k Belgickému fabrikantu, který ohlašuje w Nowinách, že dělá na zakázku sloužící à la mode, kteří umějí wýbomě hlawou mukat. — Tato bolestná i směšná historie stala se w Praze ku konci roku 1825. Ruský profesor Slaskozierský nawrhuje w Petrohradských Nowinách, aby lid selský přiwykal, místo čáje wařit řezanku a pít jí, poněwadž prý se to mnohem laciněji zřídit dá. O poměru Francouzů k obywatelum Algírska čteme w Nowinách, že užíwají, aby si porozuměli, diwných slowníků. Hůl jest slowníkem francouzsko-arabským, kterého Francouzi užíwají, a flinta slowníkem arabsko-francouzským, dle kterého jim zas Arabowé odpowídají.


6. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Domácí zprávy, Titulek: [Oslava jmenin císaře], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – We čtwrtek slawily se w německé kupecké besedě jmeniny JCMsti a sice ačkoli silný podzimek jest při otewřených oknách, tak že wolání „ Hoch! Vivat! “ wšude do sausedních ulic slyšeti bylo. Wzpomněli jsme si na slowa pana Ježíše ( Mat. VI. ): Když ty dáwáš almužnu netrub před sebau jako pokrytci činí we školách a na ryncích, aby chwálení byli od lidí: amen prawím wám, mají odplatu swau. A kdybys se modlil nebýwej jako pokrytci; oni obyčej mají we školách a na uhlech ulic stojíce modliti se aby byli widíni od lidí: amen prawím wám žeť mají odplatu swau. Ty pak kdybys se modlil, wejdi do pokojíka swého a zawra dwéře modli se Otci swému, kterýž jest w skrytě: a Otec twůj který widí w skrytě, odplatí tobě zjewně.


10. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Návěští literární], Titulek: Časopisy české roku 1849, Autor: Havlíček, Karel
Časopisy české roku 1849 ‒ Potěšitelným znamením, jak žiwý je u nás w Čechách dušewní žiwot, je weliký počet časopisů z wětšiny zcela nowě powstalých. Politických nowin máme: Nowiny Lípy Slowanské, ( red. pp. Sabina a Wáwra ), Pražské Nowiny ( red. p. Erben ), Wečerní List ( red. p. Knedelhans-Liblinský ), Občanské Nowiny ( red. p. Emmanuel Arnold ), Obecní List ( red. p. Dr. Pichl ), Občan ( red. kněz Štulc ), Pražský Posel ( wyd. a red. Jar. Pospíšil, spolured. K. Wít Hof ), Wlastenecký Denník ( red. p. Kramerius ) a Národní Nowiny. ‒ Duchowní: Časopis pro katolické duchowenstwo ( red. kněz Jirsík ), Blahowěst ( red. kněz Štulc ), Českobratrský Hlasatel ( red. pastor p. Růžička a Košut ), Wědecký: Časopis Českého Museum ( red. p. Wocel ). Řemeslnický: Řemeslnické Nowiny ( red. p. F. Kop ). Hudební: Cecilia ( red. p. Krejčí ). Učitelsé: Posel z Budče ( red. p. Šumawský ), Lehrerbothe ( oboujazykowý, red. p. Mosig ). Beletristické: Wčela ( red. p. Knedelhans-Liblinský ), Concordie ( oboujazykowý red. p. Tatzauer ). Satyrický: Šotek ( red. K. Hawlíček ). Na wenkowě také wycházejí, jako w Král. Hradci, časopisowé čeští. Na Morawě wycházejí: w Brně Morawské Nowiny ( red. pp. Klácel a Šembera ), w Holomauci Holomaucké Nowiny s přílohau Konstituční Posel ( red. p. Hanuš ).


29. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Sněm říšský, Titulek: Sezení III. dne 26. července, Autor: Havlíček, Karel
Sezení III. dne 26. čerwence. Náwrhy byly: Od Dunina Borkowského, poslance ze Lwowa: aby zastawen byl odwod dle starých zákonů. Od Latzela: aby se zřídily národní penězny ( banky ). Od Löhnera: aby se zemím k německému spolku nepřiwtěleným, Haliči totiž a Dalmatsku, dalo oddělené zřízení a ustanowily jen mezinárodní poměry. Bukowině aby se přístup k Německu ponechal na wůli. Pozor na tento náwrh. Čelí k tomu, aby nám w Čechách odňal naše samostatné zřízení a podmanil Německu, odtrhnuw nás od Polska. Od téhož: Provinciální stawy, gubernátorstwí a wládní gremie aby přestaly, zřízení krajské aby se ohledalo. Od téhož: Dopisowání s auřady místními aby se dělo bezprostředně. – Aby wšichni občané byli učiněni sobě rowní; manželstwí buď ústaw občanský; manželstwí 358 buď zrušitelné. – Přestaň rozdáwání šlechtických znamení. Od Kudlicha: Poměr poddanosti buď zrušen, zůstawujíc, má-li se dát náhrada a jaká. Četla se petice „ Sicherheitsausschuss-u “, kde žádá, aby sněm jej uznal a potwrdil. Kudlich se swým náwrhem dobře prošel a obdržel pochwalu celé sněmowny. Konečná porada o tomto náwrhu bude po třech dnech. Goldmark tázal se ministra, co se dělo proti přewratům Ruska w Multanech. Dobblhof dal odpowěď, že se poslala otázka na wyslance ruského do Innsbruku. Turecko že ale je zcela ozbrojeno proti wšelikým možnostem. Pillersdorf prawí, že Stadion není wzdálen od auřadu gubernátorowa w Haliči. Stadion na to: že před 3 nedělmi složil swůj auřad do rukau ministerstwa. Klaudi se táže, co učinilo ministerium wálky za kroky, aby potrestáno bylo wojsko w Praze pro zpauru proti hr. Mensdorfowi. Latour: Že se nestala žádná zpaura, Mensdorf že o swé wůli ustaupil. Rieger: Slyšel jsem sám Mensdorfa, že nemůže udržet pokoj; totéž prawil Wallmoden. Kudlich: To že jsau denunciace, které máme sice wědět, ale nejsau na denním pořádku. Proti Klaudimu opřeli se němečtí deputowaní z krajů českých. Další radění o řádu jednacím došlo k §. 33.


31. březen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Med a vosk, Titulek: [České a flámské divadlo], Autor: Havlíček, Karel
Již jest pewně uzawřeno, že w Gentu bude staweno flémské národní diwadlo, a do zimy má býti hotowo. – Naše české národní diwadlo již se stawí kolik let, a ještě žádný newíme kdy bude wystaweno. Wýborná opera w neděli „ Alessandro Stradella “ přeswědčila nás opět jak hojně by se dobré kusy nawštěwowaly. Diwadlo bylo až přeplněno a spokojenost obecenstwa jewila se ku konci prawým jásáním. Ti kteří tu samou zpěwohru dříwe na Pražském německém diwadle byli slyšeli, chwálili si prowedení české wíce než německé, partie prý lépe obsazeny byly. Nedá se owšem zapřít že máme mnoho jiných a snad důležitějších potřeb než je diwadlo, ale práwě proto, že tolik potřeb máme, nesmíme jen jednu po druhé upokojowati, poněwadž bychom Bůh wí kdy se wšemi hotowi byli. Tedy dle možnosti co se dá dělat čím wíc tím líp. H. B.


2. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [sdělení], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W Praze 1. ledna. Dnes byli redaktoři zdejších časopisů politických o 2 hodinách spoledne k panu guberniálnímu místopresidentowi powoláni. Nejpodiwnější domněnky zdwíhaly se w mysli naší, zwláště proto, že nyní ustawičně kolují powěsti zastrašující. Jmenowitě mluwilo se poslední čas, že prý u zdejší spráwy zemské psaní leží zapěčetěné, které se teprwa na Nowý Rok otewříti má, a o jehožto obsahu nad míru rozmanité awšak neweselé bájky wyprawowali. Skutečná ale příčina našeho powolání byla tato: Pan guberniální místopresident oznámil nám, že brzy wyjde nowé ministeriální nařízení strany tisku, jehožto obsah bude následující: 1. Nařízení strany přiwěšowání politických plakátů na rohy a zákaz, aby obchod w tištěných lístkách ( plátkách ) nesměl nikdo wésti a je roznášeti, než kdo je od úřadu opráwněný. 2. Že jsau redaktoři nowin powinni před wyjitím swého časopisu wždy jeden wýtisk se swým wlastnoručním podpisem opatřený místnímu auřadu ( w Praze purkmistrowi ) odeslati, aby tento byl w stawu, w těch pádech, we kterých jemu dle dosawádního provisorního zákonu o tisku práwo dáno jest, časopis zabawiti, dle swé powinnosti jednati mohl, než časopis rozdán bude. Pan místopresident nám slíbil, že wykonání tohoto nařízení se co možná šetrně stane, aby tím časopisy zdržowány nebyly.


7. prosinec 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: Deník všeobecný, Titulek: [kritika zprávy o pražské Měšťanské besedě], Autor: Havlíček, Karel
Komu není s hůry dáno, w apatyce nekaupí. Toto příslowí dobře platiti může i o časopisech; některý časopis jako z powiností ukazuje pořád nerozum swůj, a mezi takowými stojí w prwní řadě Pešťanský německý Spiegel. Podáwaje nyní jakýsi zbytečný cestopis o Praze, mudruje také o besedách, o měšťanské besedě, o Budči atd. Prawí o besedách posledních: „ Střelecký ostrow je „ besedami “, do nichž býwá každý zaplatiw 30 kr. stř. pauštěn, pyť i nebyl přepiatým ( ultra ) Čechem. Bawí se zde jídlem, pitím, tancem, a aby i něco nezážiwného při tom bylo, prowozují ochotníci rozličnau hudbu. Byl jsem na besedě Píškowě, a kdyby on mi nebyl swými písněmi dal náhradu za ostatní strašliwě prowozowané kusy, byl bych hledal spásu swau we wlnách! Shromážděné damy nenáležely práwě mezi nejwnadnější Pražské paní; za to ale byly méně krásné než tlusté, méně bledé než čerwené, a méně welké než malé. “ Kdož nepozná podle tohoto posledního malicherného wtipu potomka Abrahamowa?! Rozkošnější ale jest to, co se mu o Budči do hlawy namanulo, neboť píše: že byl w Žitnobranské ulici wystawen dům, w kterém měli jen Češi t. j. ti, kteří pauze česky mluwí, bydleti. „ Ale nahá skutečnost okázala, že toto podniknutí je daremné, a že by dům musil zhynauti, nebo onino jen česky mluwící lidičky nemohli platiti nájem a tak bydlí nyní w tomto českém domě Deutschböhmové “!!! I z tohoto nápadu čpí starý zákon! „ Měšťanská ressource čili beseda je shromáždiště weselých lidí, kteří wečír tam přicházejí, aby časopisy přečtli, tabák kauřili, w karty a na billardu hráli, jedli, pili a mimo to ještě hudbu poslauchali. Panuje tam čeština i němčina. Někdy je tam dosti žiwo. “ Ty ale pane cestowateli jsi wždycky mrtew. H. B.


23. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy., Titulek: [K volení prezidenta sněmu], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Dowídáme se ze saukromých dopisů bližších wědomostí a wýkladu o wolbě presidentů. Patrno jest již pauze z počtů hlasů a z osob wywolených z kterých dwa Smolka a Pretis náleží k Lewici a jeden Hein k Centrum, že se stalo k této wolbě umluwení mezi Lewicí a Centrum. Celá ta wolba ukazuje nám Centrum našeho sněmu w nejpěknějším jeho smýšlení. Když se nedáwno stalo spojení Lewice a Prawice z důležité, pro národy užitečné příčiny, aby se totiž spolčením hlasů docílila wětšina w základních práwech a proti neslušnému chowání ministerstwa: jaké tu byly křiky od Centrum na nepřirozenost tohoto spojení, jaké wýčitky Prawici. A nyní se samo Centrum spojilo s tau od něho nenáwiděnau Lewicí, a proč? [ [ z ] ] pauhé maličké marnosti, aby jeden z Centrum byl druhým presidentem! Wyjednáwalo se též před wolbau mezi Lewicí a Prawicí, a Lewice chtěla wywolit Strobacha, když Prawice za místopresidenty zwolí Šuselku a Pretise. Prawice ale nechtěla tuto wýmínku přijmauti a raději nechtěla nikoho ze sebe wywoliti, než by měl být Šuselka místopresidentem sněmu. Ačkoli tedy Prawice w menšině zůstala, získala tím wíce, neboť dokázala, že jí nezáleží tak welice na osobním wyznamenání jejích spoluaudů, jako na wěci samé. — Wládní nowiny Holomaucké prohlašují powěsti, že Rieger je jmenowán appellačním raddau a Brauner krajským komissarem, za bezdůwodné a zhola wymyšlené.


8. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Kritika, Titulek: Biskup brněnský, Autor: Havlíček, Karel
Biskup Brněnský. Wěc, kterau bychom jindy za zcela newinnau powažowali, musíme nyní držeti za nesmírnau chytrost nepřátel našich: nemyslímeť práwě chytrost p. hraběte Schaafgotsche, biskupa Brněnského, ale chytrost těch, kteří jemu krok následující poradili. Nařídil totiž kněžstwu, aby se do politických záležitostí zcela nemíchalo. Powážíme-li ale, že práwě kněžstwo mladé na Morawě jedna z nejsilnějších podpor jest ducha národního, slowanského, lehce srozumíme, že toto nařízení čelí proti Slowanům.


28. březen 1848, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Slovo v čas, Autor: Havlíček, Karel
Slowo w čas. Celá Praha jest ozbrojena, palaše a šawle břinčí po špatné dlažbě a nejináče než w ležení polním blízko nepřítele dlauhým tahem ponůcky kráčejí w noci po ulicích. Jsme přeswědčeni, že podle staré zřízenosti ducha lidského mnohý z těchto statečných ozbrojenců newí, proč wládne palašem, neboť jisto jest, že člowěk rád dělá to, co na jiných widí. Jenom malá část ozbrojenců skutečně cítí a powědoma jest sobě příčiny ozbrojení swého. Prawý swobodný občan totiž ozbrojen jest wždy proti nepřátelům swobody swé, a tito nepřátelé jsau dwojího druhu: absolutisté, kteří by rádi swobodu občanů potlačili zbraní najatých žoldnéřů, a buřičowé, kteří bez rozumného powážení jenom nepořádky ploditi umějí. 98 Zdá se nám, že w mocnářstwí Rakauském nyní moc absolutistů tak hluboce klesla, že se málo co báti máme jejich zámyslů; a kde jsau buřičowé? – My posud nikde žádné newidíme; ačkoli lid náš pro zaslepenost předešlé wlády skoro beze wšeho wychowání politického zůstal, přece příkladný pořádek a mír zachowáwá. Mnohem wíce než lid wenkowský znepokojuje nás lehkomyslnost a nepředložitost mnohých Pražských mladých pánů ( lépe snad říci w tomto pádu: hejsků ), kteří se neostýchají weřejně hlásati, že ozbrojeni jsau proti sedlákům! Wy bláhowci! Proti rolníkům jste se ozbrojili? – Což pak máte rolníky naše za lid tak nepokojný, tak nerozwážliwý? Panáčkowé! wěřte na jisto, že český rolník wíce rozumu pod swau čepicí chowá, než na našich školách nízkých i wysokých na prodej bylo. Rolník český není nerozumný buřič: on sice nyní powědom si jest, že se zprostí brzy mnohých trpkých břemen, že nebude již budaucně powažowán za pauhého nosiče břemen zemských, nýbrž že brzy wzejde doba, we které i rolník wedle šlechty a měšťanstwa seděti bude w radě zemské dáwaje zákony a ukládaje daně sám sobě. Rolník český wí, že bez daní a bez auřadů nemůže pořádek w zemi obstáti, a jemu práwě záleží na tom, aby byl w zemi dán pořádek. Rolník český nebude rušiti pořádek we wlasti swé: on dobře již wí, že se mu nyní úlewa státi musí, a také stane, o čem již nikdo rozumný ani ze šlechty, ani z měšťanstwa nepochybuje; ale tolik rozwážení má také rolník náš, na jaké cestě se takowé wyrownání státi může. Pročež wy mladí pánowé! nestawte statečného a rozumného rolníka našeho na stupeň lazzaronůw, nehanobte swau wlastní otčinu takowým špatným smýšlením o nejhlawnějším stawu. Wy jste wždy horlili proti práwům šlechty, wždy jste si naříkali na bezpráwí, které se stawu měšťanskému děje přednostmi šlechticů: ale wěřte mi, že jest hrdost stawu měšťanského proti rolnickému mnohem nesnesitelnější, mnohem směšnější. Chceteli wy se powažowati za lepší a wznešenější, než jsau jiní: nediwte se, budeli sebe zas jiný za lepšího a wznešenějšího pokládati, než jste wy. Pánowé! neračte slowa má na zlau stranu bráti: nemůžete si pomysliti, do jakého neštěstí by klesla naše wlast, kdyby nastala nedůwěra a nepřízeň jednoho stawu proti druhým. Doba nynější jest důležitá, co se w ní mluwí i činí, mluweno a konáno buď s nejwětší rozwahau. H. Borowský.


4. březen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Auřední oznamowatel (Amtsblatt) Českých Nowin., Autor: Havlíček, Karel
Auřední oznamowatel ( Amtsblatt ) Českých Nowin. Již dříwe jsme čtenářstwu swému podali spráwu, že se při c. k. wysoce slawných úřadech o zaražení českého úředního oznamowatele jedná, a že jak mile co w té wěci ustanoweno bude, hned čtenářstwu oznámíme. Práwě nyní, když již nejwětší čásť tohoto čísla Nowin wysazena byla, přišlo nám w této záležitosti oznámení od wysoce slawné c. k. spráwy zemské čísl. exh. 1255, které w příloze sdělujeme. Tímto oznámením tedy již nade wšechnu pochybnost ustanowen jest i při českých Pražských nowinách úřední oznamowatel, a c. k. úřadowé jakož i jiní úradowé zemští budau nyní i do našich českých nowin ohlášení swá zasílati. Takowým spůsobem bude nyní rowné práwo, kterého jazyk náš zákonně s německým užíwá, i we skutečnost uwedeno. Takto kráčí národnost naše ustawičně dále ku předu. Nulla dies sine linea.


10. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [redakční sdělení], Autor: Havlíček, Karel
– Litujeme, že wáž. obecenstwu nejsme s to podati weledůležité zpráwy sněmowní od pondělí. Pošta přijela jak obyčejně tak pozdě, že jsme psaní nedostali w čas.


18. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: Proroctví lidu, Autor: Havlíček, Karel
Proroctwí lidu a wýňatek z proroctwí slepého mládence. Podáwajíce tuto weřejnosti wzdělané wýňatky z podání a báchorek lidu našeho, z proroctwí to, o kterém zajisté každý Čech w mládí swém powídati slyšel, které se wšak později, když by se zdrawým rozumem posauditi mohlo, málo komu do rukau naskytuje: myslíme, že nám snad nebude wykládáno od jisté dobře známé strany w ten smysl, jako bychom tím lid chtěli drážditi a fanatisowati. Wěk náš nynější a ty okolnosti, we kterých naše wlast již nyní neodwratně stojí, nemůže beztoho ani připustiti u rozumného člowěka pobobné myšlénky. My aspoň powažujem toto proroctwí jako bolestnau upomínku na mnohé žalosti a strasti naší wlasti a jakožto odlehčení českého zkormauceného srdce. I. Powídají si staří, že až na trůn opět příjde císař, který se Josef jmenowat bude, zpět se nawrátí císař Josef I., miláček selského lidu, který posud newěří na jeho smrt. II. Než se snědí swatodušní koláče, wypukne ‒ dle proroctwí lidu ‒ w Čechách powstání, to se ale brzy ukončí, potom ale wypukne druhé, a to bude dlauho trwat. III. Až powstanau Chodowé, bude welmi zle w Čechách; oni mají rozhodnaut jednu welkau bitwu, kterau Čechowé bojowat budau proti swým nepřátelům. Potom pokoj bude. IV. Až budau jíst lidé z mezí chleb, potom bude w Čechách zle; než děwečka kráwu podojí, wtrhnau do země krutí nepřátelé, aniž bude kdo wědět, odkud byli přišli. Ti budau lid ubíjet a zem hubit, ale Češi se jim postawějí hrdinsky naproti; wšak ale nepřítel mnohem silnější zwítězil by nad nimi, kdyby w prawau dobu jim nepřišla pomoc. Bude to strakatý národ, který příjde Čechům na pomoc, a s jehož pomocí nepřítele dokonce potrau a zahubí. Ta wojna bude se jmenowat strakatá, poněwadž národy, kteří s Čechy bojowat budau, w přediwných strakatých krojích oblečení budau. V. Je staré proroctwí mezi lidem, že bude Praha jedenkráte wytopena a zkažena; tenkráte má woda dosahowat u Týnského kostela až na štít k obrazu Panny Marie a u Swato-Štěpánského kostela až na třetí stupeň. Co newytopí woda, to zkazí oheň nepřátelský, tak že když pojede někdy přes rumy wozka, bičem práskne a řekne:„Zde stála někdy Praha; tam byla rádnice, tam kostel “ atd. W tu samau dobu příjdau ke zkáze i mnohá wenkowská města, jmenowitě Hora Kutná, Králowéhradec, Žatec a j. w. Země česká bude na koňských kopitách roznešena. VI. O wrchu Bláníku. Jedenkráte přijede prý do německé říše wálečný národ, a ten celau řiši proleze, a naposled se to wšecko wrhne do Čech, kteraužto zem docela bude chtít wyhubit. Ta bída bude trwat celé tři léla. Tu se Čechowé zdwihnau, a to wojenské tažení potáhne se k wrchu Bláníku, a zde se strhne krwawá bitwa mezi Bláníkem a Načeradcem, nejwíce u wsi Bejkowicí. Pod tau wsí je rybník, a ten bude místo wodau krwí naplněn. Naposled, když již Čechowé sílu ztrácet budau a klesat, tu se wyřítějí z wrchu mocí Boží tam odedáwna spící Boží bojowníci, a ti Čechům pomohau. Jak je nepřítel zhlédne, přijde na něho strach, tak že na překot utíkat budau ku Praze, kteréžto město we swé moci míti budau. Tu se wšickni Češi shledají u Krče, měšťané, sedláci, páni i wojsko, tam se uradějí, potom se do nepřátel dají a mocně Prahu opanujau a Němce napořád bít budau, tak že wíce než půl Prahy prázno zůstane. Krew od Strahowské brány až dolů k mostu poteče. Tu swatý Wáclaw na bílém koni s kopím w ruce se ukáže a Čechy k udatnosti napomínat bude, a swatý Prokop s berlau w ruce duchowní osoby powzbuzowat, kteři budau wšude raditi, a bude s berlau swau Němci a wšecken cizý pronárod ze země wyháněti. Tak s pomocí Božích bojowníků z Bláníka poženau nepřátele až k Rýnu-Kolínu a tu budau w nic obráceni a Boží wěrní zwítězejí. Tenkráte také konec bude učiněn německému císařstwí. Awšak málo Čechů zůstane w zemi, neboť bude mnoho tisíc lidu pobitých, ale ti co zůstanau, budau hodní a bude w nich česká udatnost a poctiwost. Budau wšickni wespolek jako bratři žiwi; duchowní budau wést lid k prawému náboženstwí, předstawení saudcowé budau sprawedliwě saudit a pořádek we wšem wést, jeden druhému bude roweň jako bratři a také jako bratři si pomáhat budau. Česká řeč bude panowat wšade, a nebude jiné w zemi. Škoda zase wšecka se naprawí, co se rozbořilo, znowu se wystawí, dolowé čeští dají zlata a stříbra i jiných kowů w hojnosti, Bůh požehná zemi, by hojně urodila, a nebude bídy a nauze žádné. Řemesla a umění budau kwést, a tak bude zem česká šťastná, dokud se opět lid nezkazí. VII. „ I příjdau časowé “, řekl také slepý mládenec císaři Karlu IV., „ že Čechowé dokonce swého slawného jména pamětliwí nebudau a swých hrdiných předků, ba i za swau řeč styděti se budau, a když se kdo Čecha zeptá, co jsi zač? zapře národ swůj a za cizince wydáwati se bude. Panský staw dokonce cizau řeč a cizé mrawy a kroj na se přijme, swé wlasti docela se odcizí, aniž o její zdar dbáti bude. Swůj krásný kroj odhodí a bude se oblékat brzy jako Němec, brzy jako Španěl, Wlach, Francauz aneb Moskwan. Budau jeden k druhému neupřímní, budau zhejřilí, hrdí a nemilosrdní; místo žen swých kubeny držet si budau a děti swé od lecjakých najatých cizinců wychowati dají. Peníze swé budau mrhat w cizině, a na poddané swé dokonce dbáti nebudau, byť je auředníci cizinci do naha swlékli. Také krásného umění hleděti nebudau, a milejší jim budau hry w karty a kostky, koně a psi a jiné drahé rozmařilosti, za které welké sumy rozhazowat budau. Měšťanský staw též bude zkažen od šlechty; budau chtít wšecku nádheru pánům napodobňowat, budau se slyděť za swá poctiwá řemesla a swůj měšťanský staw, a každý bude chtít být jen pánem. „ Budau mezi nimi nemilosrdní lichwáři, a budau nad míru chudý lid utiskowat a proti nim se nafukowat. “ Hrdinská a statná mysl česká ta ale dokonce mezi nimi nebude, a tak budau zotročilí, že jim budau Němci „ českých psů “ nadáwat, a oni to trpět budau. Budau rozmařilí, chlípní a falešní, nebudau ctít wíru, nebudau milowat bližního swého, a ženám swým newěrní budau, a tak samí sobě hrob kopati budau. Mezi ženským pohlawím bude ale zwlášť welká zkáza; budau ženy tak zatwrzelé proti národu swému, že si mnohem raději dá přezdít Němkyně, než by se k swému rodu znala, a bude mluwit každá raději špatně cizau řeč, než dobře swau. Budau zhejřilé, nestaudné, falešné a hrdé jedna k druhé, a těžko bude hodné, české panny k nalezení. Nebudau se jim líbit domácí mládenci, ale raději budau hledět po hrdých cizincích. Pěkný swůj kroj odloží a do diwných a přediwnýčh krojů cizích jako opice wždy a wždy přewlékat se budau. Brzy budau nosit šat dlauhý, brzo krátký, brzy hlawy jako koně přistrojené, hned zase wlasy, tuto okrasu žen, si do krátká ostříhají. Budau chodit wyšperkowané a obnažené swětu na odiw, a dcery swé budau matky sami na trh wodit. Tauto nádherau a zhejřilostí swé muže na mizinu přiwedau. Zhusta se bude dít, že ne žena muže, ale muž ženu poslauchat přinucen bude, a že i k zlému muži od žen swésti se dají. Nebudau dbát ženy a panny o umění hospodářské, ani o dobré wychowání dětí swých, a tak ztratí we swětě wšecku wážnost. Děti budau špatným a nepřiměřeným wychowáním již hned z mládí zkaženy na těle i na duši. Rozum, jakýto teprwa do-spělý mládenec nabýwá, již desítiletý chlapec bude si přiwlastňowat a na této swé maudrosti mnoho si zakládat; proto wšak z takowýchto dětí nebudau maudří lidé, ale nedozrálkowé. Tato zkáza až na selský staw se wztáhne; sedlák bude wždy řeči české milowník, ale národa swého nebude umět si wážit, on nebude k tomu učen. Bude welmi zotročilý, falešný a licoměrný, a to proto, že bude mít nad sebau pány cizé, kteří ho utiskowat budau na statku, na těle i na duší, a jimž bude muset pacholčit. I nebude docela otrok, ani nebude swobodný, a w swé ducha opuštěnosti jen tak žiwi budau, jako ta němá twář. I nezůstanau kroji swému wěrní a opičiti se budau po městských, zdwihajíce to, co onino zahodí. I palčiwým nápojům a hejření naučí se sedláci a budau hospodářstwí swé zanedbáwat. Také nemilosrdnosti naučí se sedlák od pánů, a jako pán k němu, bude i on k chudším pánowitým a nelitosliwým, začež se Bůh na něho rozhněwá. Úředníci budau nazwíce cizinci, zlí, Čechů nenáwidět budau, úplatku milowní, tak že se za peníze wšecko dostane, i zásluhy i nejwyšší důstojenstwí prodáwat se budau, a sprawedlnost w nenáwisti bude u nich. Kněži budau nemilosrdní, pyšní, marniwí a jako wlci hltawí; s nikým nebudau mít slitowání, kdo jim nebude moct zaplatit. Třeba by mrtwé tělo tři dni a wíce w domě ležeti zůstalo, nepochowá jej, dokud peníze neuwidí. Budau příliš statku žádostiwí a s penězi i začasté lichwařit budau. Při službách Božích roztržití budau, a mysl jejich wíce na swětské wěci obrácena bude, než k Bohu; marnost a rozkoše swětské wíce jim budau na srdci ležet, než spasení swěřených jim duší. Za swůj kněžský šat styděti se budau a po furiantsku se budau oblékat, ano i wlasy si budau w kudrlinky zatáčet. Přísah swých dokonce držet nebudau a konečně u lidu docela we wážnosti klesnan. Tím spůsobem stane se, že nebudau lidé jich učení wěřit, a což bude to nejwětší zlé, že se spustí náboženstwí. Chudý lid bude ze wšech stran utlačowán a opowrhowán; bude wolat o pomoc, ale nikdo nebude ho slyšet, hladem mřít bude, a nikdo nedá s plného stolu a měšce almužnu. Kdekoliw o pomoc wolati bude, oslyšán bude. Bída jeho tak hrozná bude, že k Bohu pronikawým hlasem o pomoc a pomstu wolat bude, a sprawedliwý Bůh neoslyší hlas lidu swého. I příjdau welké tresty na wšechen lid bezbožný a nemilosrdný. Příjdau welké powodně, krupobití, ukrutné zimy, mor, hlad a wojny; ta nejpřísnější metla ale, kterau Čechowé dostanau, budau králowé z národu cizého, kteří přísně nad nimi panowat budau. Ti uloží hrozné daně a platy; clo bude ze wšeho, co kdo do úst wezme; daně budau z domů, z usedlostí, z řemesel, z wína, piwa, ze wšeho zboží, ano i z hudby; také nastane nowý plat turecký, totiž z hlawy. Stříbro a zlato do weliké příjde wážnosti, neboť nastanau takowé peníze, že je budau lidé po ulicích nosit, a nikdo je nebude chtít brát. W Praze málo Čechů bude, neboť wětším dílem Němci Prahu opanujau; českého jazyka nebude ani od pánů ani od duchowenstwa šetříno, ba budau Čechům „ psů “ spílat. Tenkráte powstane nad Ewropau jeden weliký tyran, který ji bude chtít wrub na wrub obrátit. I do české země wtrhne a bude ji chtít wyhubit a zwrátit. Tu ale jako dopuštěním Božím Čechowé se zmůžau a powstanau jako jeden muž proti tomu tyranu. I Němci jim ruku podají a přátelsky k nim míti se budau. ‒ Strhne se bitwa weliká a to opět na Bílé Hoře, a bude tak krutá, že krew až k swaté Markýtě poteče. Praporce Čechů budau se skwítí bílými lwy w čerweném poli, a také w skutku budau Čechowé bojowat jako lití lwowé, až konečně zwítězí. Tenkráte celá Ewropa bude děkowat Čechům, že je od toho tyrana wyswobili, i příjdau u wšech pronárodů do welké wážnosti, budau se učit národowé jejich jazyku, by s nimi obcowat mohli. Oni si wydobydau opět wšecky staré swé privilegia, a králowská Praha bude zase sídelní město a králowstwí české slawné. Krále budau mít sobě nakloněného a milostiwého; panský staw nebude se již stydět za českau řeč, bude o zdar swé wlasti dbát a zamiluje si na místě her a rozmařilosti wšeliká prospěšná a krásná umění. Bude ke každému stawu upřímný, jakoby bratr byl každého. Též městský staw bude spořádanější, upřímnější, bude mezi nimi swobodná, sworná a poctiwá mysl. Selský staw nebude od nikoho utlačowán, a tím stane se wlídnějším a lepším. Bude hledět prospěchu celé obce, jakoby jeho statek byla, a nebude w ničem to, co býwal. Úředníci budau Češi, sprawedliwí, dbalí, upřímní a hájitelé práw lidských. Kněži též budau prawí následowníci Krista Pána, a nikoli faryzeowé jako dříwe byli. I ženy budau opak toho co dříwe; a tak bude se mít až na toho nejmenšího každý dobře. Jazykem českým bude se wšude mluwit, w kostele, we škole, w úřadě i we spolkách, a tak bude lid snáze se učit a maudřejším se stane. I nastanau nowé a dobré časy, a štěstí a blaho pokwete po celém králowstwí českém.


2. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [glosa], Titulek: Kterak Němci chtějí a zaručují jinou národnost, Autor: Havlíček, Karel
Kterak Němci chtějí a zaručují jinau národnost. ( Jednoduchý příklad. ) Roku 1841 wyšlo od wlády pruské nařízení na obec Husinec blíže Střelína we Slezsku, kde jsau čeští bratří osazeni, že učitel druhý we škole smí pauze s nejmenšími dětmi mluwit česky, nic wšak užíwat kněh českých. Na škole je tedy skoro wýhradně němčina, confirmandi wyučují se po německu, každau čtwrtau neděli káže se tam německy. – Husinec počítá 184 domů a 1250 obywatelů. – Zdaliž našinci tam neutonau w moři německém? Sto let zachowáwají národnost swau — ale oni jsau ostrow! Chwála tobě, německá pruská wládo!


19. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [polemika s Prager Zeitung ohledně osvětlení Prahy v den císařových narozenin], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — W Praze dne 18. srpna. Wčerejší oswětlení zawdalo w Praze opět příčinu k rozmanitému dušewnímu pohnutí. Také my jsme poněkud byli strženi do onoho praudu, a č. 138 Deutsche Zeitung uznalo za dobré, sejmauti při této slawné příležitosti swau politickau larwu a ukázati se nám w celé swé německé kráse. Uwádějíc z našeho čísla od 16. srpna onen článek z Pražského denníka, we kterém jsme wyswětlili okolnost strany náwrhu p. Friedlanda a jeho říšské koruny na staroměstské radnici, přidaly k němu Deutsche Zeitung dodatek, w němžto nás poučují o potřebné úctě k J. M. C. a ke wšem známkám říše, wyčítajíce nám jako obyčejně „ alte Sondergelüste “, a rownají nás k Maďarům, s nimižto prý wálku wede wláda, dáwajíce na srozuměnau, že jsme wlastně ještě horší. My neznáme nic opowrženějšího než pochlebníka. Byltě čas, kdežto Deutsche Zeitung neukrýwaly příliš opatrně protirakauské smýšlení swé, jmenowitě za času powstání Wídeňského, za těchto dob a za předešlých nám wytýkali Deutsche Zeitung servilnost, protože jsme neuznali za dobré, zdwihnauti revoluci proti Rakausku. Nyní se wěci obrátily, Rakausko a dynastie stojí pewně ( máme-li my nějakau zásluhu při tom, nech ať historie rozhodne ), ba ukazuje se jistá čáka, že skrze centralisowání wlády německý žiwel w Rakausích získá: a ejhle! Deutsche Zeitung již nás napomíná jak máme slawiti narozeniny J. M. C. a jak si máme wážiti koruny říšské! Widíme, jak se časy mění! Co se ale samého oswětlení týče, widíme patrně z příkladu městské raddy Wídeňské, která též jako naše Pražská radila dobročinné dary pro chudé místo illuminace, že naše Pražská radda nejednala nešetrně a neuctiwě proti J. M. C. Wůbec každý rozumný bude oswětlení města w čas obležení wždycky co možná zdržowati, neboť wěru w takowém stawu podobná demonstrace nesluší, poněwadž připauští možnost, mysliti si, že není naweskrz z dobré wůle spůsobena. Nemůže se tedy schwalowati krok, který učinili mužowé jisté strany, přiwěsiwše již pozdě odpoledne weliký plakát, který zde následuje: Swým spoluměšťanům! Zejtra jest slawnost narozenin Jeho Milosti našeho milowaného císaře. Ponejprw, co na trůn nastaupil, máme příležitost, tyto slawně odbýwati. Máme tím spíše příčinu k tomu, poněwadž Jeho Milost udělením ústawy — která dříwe slíbena, od něho teprw ale dána byla — uzawřením míru s Piemontem a ku konci se blížícím pokořením powstání w Uhřích nám pro budaucnost zewnitřní i wnitřní pokoj a s tímto opětné zkwetání našeho blahobytu zaručil. Jsme toho mínění, že jest wšeobecné oswětlení města nejjednodušším a nejpatrnějším prostředkem, jimžto city wděčnosti a oddanosti naši Jeho Milosti na jewo dáme. Narozeniny Jeho Milosti císaře Ferdinanda byly letos oswětlením města slaweny, ačkoliw JM. zřejmě toho odříci se ráčila. S důwěrau tedy očekáwáme, že každý dobře smýšlející rád na wšeobecném oswětlení, dnes wečer od nás zamýšleném, aučastenstwí bráti bude, k čemuž swé spoluměšťany přátelsky a co nejdůležitěji zweme. W Praze dne 17. srpna 1848. We jménu wíce stejně smýšlejících: MDr. Reisich. Ant. Haasche, obchodník. K. H. Fischer, JUD., Pražský měšťan. Karel Kehrn, obchodník. Michal Kriner, obchodník. Egidy Kriner, obchodník. Fr. Burian, kožel. mistr. Fr. X. Brosche, obchodník. Bed. Brosche, obchodník. Jan Jelínek, měšťan. J. B. Batka, obchodník. J. Rohrs, fabrikant. W. Hofmann, sklenář. Fr. Kose, kupec. JUD. Niemann, advokát. MDr. Wischin. Fr. Liegert, obchodník. M. Jindřich, obchodník. Bohumil Haase. JUD. Burian. J. G. Dietel, obchodník. Jul. Hegner. Herm. Buschbeck, obchodník. Jiří Hezner. JUD. Rudolf Haase. Holminger, JUD. Mor. Zilliger, obchodník. Josef Götzl, konwář. Jos. Pokorni, šwec. Lud. Fortner, stříbrník. J. Cayer. Jos. Köhler. Čeněk Türk. J. J. Wanitschek. Fr. Scheib. F. Lepschik, woskář. Neboť neslušné jest, den narozenin J. M. C. wywoliti si za příležitost politických agitací a míchati city obecenstwa k J. M. C. dohromady s politickými wášněmi jedné strany proti druhým. Skutek také okázal, žeby bylo nejmaudřeji býwalo, následowati městskau raddu a oslawiti den tichým ale wýdatným darem pro chudé, než spůsobiti nepodařenau illuminaci. Oswětlení města, kdykoli není pauhá politická demonstrace, nýbrž jako wčerejší, má být ke cti J. M. C. našeho neodpowědného konstitučního mocnáře, musí být wšeobecné.


8. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Počet obyvatelstva v Čechách]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. – Počet obywatelstwa w Čechách. Podle letošního sčítání mají Čechy 4,589.436 obywatelů: zrostlo tedy obywatelstwo od r. 1843 o 132.316, a každoročně průřizem o 44.102 duše, neb roku 1843 sčítáno jest obywatelů 4,457.120. – Před 60 lety bylo w Čechách obywatelstwa jen 2,813.075, přibylo tedy w těchto 60 letech 1,776.361, a každoročně průřizem 28.400 duší. Dokawád nebylo očkowání známo, t. j. od r. 1785 až do r. 1800, přibýwalo obywatelstwa w průměru každoročně jen po 12.800; od roku pak 1800 až do 1815, doby to, kde očkowání sice již známo bylo, a wšak buď z nedůwěry se nezawádělo, neb pro ustawičné wálky mnoho přibýwati nemohlo, přibýwalo ročně jen 20.670 duší. Od roku 1815 až do 1825, kde wálky utichly a očkowání wšude se nařizowalo, přirůstalo ročně wíce než 45.200 duší, od roku pak 1825 až 1835 jen o 43.000, neb zůřila u nás 1831 a 1832 cholera, níž také r. 1836 a 1837 obywatelstwo se stenčilo, a tím také sklesl průměrný počet každoročně přibylých duší od r. 1835 až ku konci r. 1845 na 41.000, ačkoli w posledních letech, jak nahoře powědíno, ročně w průměru 44.102 duše přibyly. – Praha má obywatelstwa měšťanského ( bez wojska ) 120.759.


9. září 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel, Titulek: Z Prostějowa na Morawě, Autor: Havlíček, Karel
Morawě naší wěrné družce we wšelikých osudech národních nastala nyní přízniwější doba Zaslepenost newšímající si sama sebe počíná odtamtud poznenáhla ustupowati a místo dělati národnímu wlasteneckému smýšlení. Nahlídne tedy každý, že nemohouce již podáwati obšírné zpráwy o podobných wlasteneckých zábawách w Čechách, přece s welikým účastenstwím sdělujeme morawské. Také wšak i hned z popisu každý nahlídne že se podobné národní slawnosti na Morawě mnohem hlučněji a skwostněji konají než w Čechách, což úplně schwalujeme. Máli naše národnost z jakéhosi opowržení, do kterého winau naší upadla, wywáznauti, musí se wždy slawně a co možná nádherně jewiti. Zewnitřní bJesk nejlepší jest rekomendací we swětě Nemůžeme nikterak chwáliti, že w Čechách a jmenowitě w Praze besedy, bály české atd. jaksi jen po domácku se nyní odbývaji není ještě čas dělati „ pane Matěj jako doma, “ owšem ale třeba nám zachowati slušné gratioso. Red.


7. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: O slepé poslušnosti, Autor: Havlíček, Karel
O slepé poslušností. Přečasto ozýwá se předhůzka, že církew katolická podporuje absolutismus, že wíra katolická spojiti se nedá s konstituční formau, že učení katolické odporučuje, ba i nařizuje slepau poslušnost, a tito hlasowé byli příčinau, že církew katolická u liberálních a prawý staw wěcí buď neznajících aneb znáti nechtících w pozdezření podezření, ba i w nenáwist uwedena byla. Očekáwal jsem s taužebností, že některé zběhlejší péro zbezdůwodní důmínku nadzmíněnau a že objasní důležitau tuto prawdu, doufal jsem ale – nadarmo. Chápám se tedy slabého swého péra, a seč mé síly, chci obrátiti zřetel nestranného posuzowatele na prwní pramen katolického učení. Že církew katolická ze swého principu absolutismus hájiti a podporowati ani nemůže ( mluwím o církwi ), nechce-li se uwrhnaut w protimluwy, nechce-li jinak učit a jinak jednat, wyswítá hlawně z toho, že jest církwí katolickau, t. j. církwí wšeobecnau, církwí takowau, která, jak nás katechismus učí, není wázána na žádné státní formy, která obstojí tak dobře w republice, jako w absolutní aneb konstituční monarchii, která články wíry a mrawní základy má tak dobře pro republikány jako pro absolutisty, která swátosti swé republikánům katolickým tak dobře uděluje, jako je nekatolickým absolutistům upírá. A Kristus sám přijímaje swé wěřící netázal se jich po politickém smýšlení, a wysílaje učedníky swé neřekl jim: Jdauce pilně pátrejte po politickém smýšlení wšech národů, udawajíce je každého měsíce, jeho rozkaz zní docela jinak, a práwě proto nesmí ředitelům církwe katolické pranic záležeti na politickém smýšlení wěřících, ale katolické smýšlení pěstowat a rozšířowat budiž wřelau starostí jejich, a práwě proto není úlohau katolického kněze, býti pomazaným wyzwědačem aneb policajtem, jemu musí být wše jedno, jak kdo w politice smýšlí, jen když je poctiwým katolíkem. Co se týče slepé poslušnosti zwláště, neupírám, že jsau texty w písmě sw., kterých osamotnělých a z kontextu wyrwaných jezowitský rozum k dokázání slepé poslušnosti upotřebiti mohl, a jak nás dějepis učí, také upotřebil. Prwní z těchto textů jest odpowěď, kterau dal Ježíš Pilatowi, když tento w nadutosti swé mocí swau nad žiwotem a smrtí se honosil, odpowěď totiž: „ Neměl bys nade mnau moci nižádné, byť nebylo dáno shůry. “ Jan 19, 11. A tato odpowěď práwě slauží wšem „ z Boží milostníkům “ za koníčka, na němž oni tak rádi se projíždějí; podrazíme ale tomuto koníčkowi nohy, když powážíme, kdo tato slowa mluwil a ke komu je mluwil, a tuť myslím, že nemohl žádný s wětší prawdiwosti takowau odpowěď dáti, jako prawě Kristus, který co Bůh-člowěk dobrowolně podrobil se lidské moci Pilatowě. Příklad objasní tuto odpowěď lépe. Některý mocnář cestuje neznaný po swých zemích a padne náhodau aneb swědomě do rukau hranatého policajta, který mu lískowkau wyhrožuje a jadrnými slowy dokazuje, že on ( policajt ) jest ten, který jej propustiti aneb také do šatlawy zawésti může, a že od něho záwisí osud neznaného mocnáře. A mocnář odpowí policajtowi: Milý člowíčku! neměl bys nade mnau moci nižádné, byť nebylo dáno shůry, t. j. kdybys jí neměl postředně ode mě, a kdybych já ti ji sám neponechal. Kdo by ale chtěl o této odpowědi mocnářowě dokazowat, že poněwadž moc policajtowa postředně od mocnáře pochází, že ten, kdo hrubému a nesprawedliwému policajtu se protiwuje, již samému císaři na odpor se stawí, kdo by práwím to chtěl dokazowat, tomu přináleží wším prawem w Kateřinkách číslo prwní. – A hle! tak musíme také rozuměti odpowědi Ježíšowě, čehož důkaz jsau nám učení a skutky Kristowy ostatní. Neboť když by Kristus pohanskému spráwci, který proti wůli národu úřadowal, když by K. Pilatowi moc shůry w tom smyslu připisowal, jakoby každé i sprawedliwé opření se této moci bylo již opření se božské moci, jak mohl Kristus neuposlechnauti úřadů židowských, kteří před zákonem Božím byly ustanoweny, jak mohl, ptám se, Kristus i nawzdor opětowaným zákazům těchto úřadů wyučowat, nemocné uzdrawowat, zázraky činit, slowem wěci konat, které se úřadům židowským ani za mák nelíbily?! Nad to wše by mi mohl některý ze staré školy namítnaut, že libowolně si wykládám písmo sw. a že wýznamu uwedeného textu Jan 19, 11 tuze úzké meze kladu. Tomu slaužiš za odpowěď slowa písma, kdežto Kristus sám doswědčuje: „ Králowstwí mé není z tohoto swěta; byť z tohoto swěta bylo králowstwí mé, služebníci moji bránili by mě, abych nebyl wydán židům. “ Jan 18, 36. Kristus tedy sám prawí, žeby se nechal bránit od služebníků swých proti nesprawedliwým úřadům židowským, kdyby králowstwí jeho bylo z tohoto swěta, kdyby nebyl chtěl newinnau a dobrowolnau smrtí wykaupit pokolení lidské, jak to předpowídáno bylo w starém zákoně. „ Kterakž by se pak naplnila písma swědčící, že tak musí býti? Ale toto se wšecko stalo, aby se naplnila písma prorocká. Mat. 26, 54, 56. Druhý citát, který slepau poslušnost odporučowati se zdá, nalézá se w psaní sw. Pawla k Řím. 13, 2: „ A protož kdo se wrchnosti protiwí, Božímu řízení se protiwí. “ Wím sice a znám předobře hlawní zásadu katolické hermeneutiky, že se totiž od doslowního smyslu jakéhokoliw citatu tak dlauho odstaupiti nemá, dokud nutnost tomu nekáže, a práwě proto pozorujme a zkaumejme ostatní řeči a skutky sw. Pawla, z kterých pak wyswitne, zdali nutnost nekáže, pustiti se w uwedeném textu doslowního smyslu. – We 1027 Filippi byl apoštol tento mrskán a pak do žaláře uwržen, a druhého dne poslal tamější úřad strážného k němu, oznamujícího mu, že může w pokoji dále jíti. Sk. ap. 16, 22–36. Ale Pawel řekl jim: „ Zmrskawše nás občany římské zjewně a bez wyslyšení wsázeli do žaláře, a nyní nás chtějí tajně wyhnati? Nikoliw, ale nechť sami přijdau a wywedau nás. “ Skut. 16, 37. Hle! jak pewně, jak rázně zastáwá sw. Pawel swé práwo, jak odhodlaně žádá od nesprawedliwého úřadu zadostučinění! – Nejinak počínal si apoštol w Achaji, kde Gallio wladařem byl, u něhož židé apoštola obžalowali, „ které on ( Pawel ) od saudné stolice odehnal. “ Sk. ap. 18, 12–17. – S jakau neohrožeností hájí se ten samý Pawel před Felixem, který od něho nějaký poplatek očekáwal; s jakau bezohledností mluwí k němu o sprawedlnosti, jížto se Felixowi nedostáwalo. Sk. ap. 24, 28. – A konečně když Festus, Felixůw nástupce, jej chtěl wydati židům Jeruzalemským, newáhal sw. Pawel použíti swého práwa a ohraditi se proti libowolnému úsudku Festa, odwolaw se na samého císaře: Caesarem appello. Sk. ap. 25, 11. – Jak se medle srownáwají tyto řeči a činy sw. Pawla s oněmi wytknutými slowy w psaní k Řím. 13, 2? Kdybysme chtěli se držeti doslowního smyslu w uwedeném textu k Řím. 13, 2, museli bychom prohlásiti sw. Pawla za obojetníka, za člowěka, který jinak wyučowal a jinak zase sám jednal. Smíříme se ale s ním, když powážíme, že sw. Pawel psal Římanům křesťanským, kteří pohanských swých wrchností nenáwiděli a jim poslušnost upírali. Aby je tedy pohnul, aby jim dokázal, že i pohanský úředník we sprawedlivých nálezech poslušnost zasluhuje, psal apoštol tyto slowa a tak se jim také musí rozuměti, jak on je sám wyswětluje: „ Nebo wrchnosti nejsau k strachu dobře činícím, ale zle činícím. Chceš-li pak se nebáti wrchnosti, čiň dobře. “ Řím. 13, 3. Toť jsau ty nejhlawnější texty w písmě sw. se nacházející, jenžto slepau poslušnost odporaučeti se zdají, a jichžto také skutku k dokázání slepé poslušnosti použito bylo. Jak dalece slušně a prawdiwě widěti lze z mého krátkého, wšak kritického wýkladu. Aby předhůzka se mi nestala, že zanedbáwám druhý pramen křesťanského učení, totiž tradici čili ústní podání, chci i z tohoto oboru důkazy uwésti, swědčící, že slepá poslušnost w katolické církwí základu nenalezá. A jak by mohla katolická církew nyní nařizowat slepau poslušnost, kdežto sama práwě neposlušnosti swých prwních zakladatelů swůj půwod děkuje? Jak by mohla církew katolická welet slepau poslušnost, kdežto sama za swaté prohlásila muže, muže prawím, kteří umřeli pod rukau katowskau proto, poněwadž odepřeli poslušnost slepau židowským a pohanským úřadům?


5. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Theologická fakulta a semináře, Autor: Havlíček, Karel
Theologická fakulta a semináře. Naše wysoké školy jsau znowu zrozeny – nowý řád na nowé saustawě jest založen, a i theologická fakulta bude těchto opraw aučastná, třebas p. biskup Hille tisíckráte wyřknul, že se swoboda učení na theologickau fakultu nepotahuje. Ano i theologické učení bude na nowém řádu založeno. Toť wěc jistá, neb žádosti celé university, tedy i připojiwší se theol. fakulty bylo od J. M. Krále powoleno ( a ministr oswěty musí nad tím bdíti, aby se to uskutečnilo ), a již nyní se professorowé dle tohoto nowého řadu říditi začínají, a doufáwe, že na přesrok wšechny theol. wědy w mateřském jazyku slyšány budau. Možno to jest, jak ze strany bohoslowců, kteří skoro wšickni toho schopni jsau, tak i ze strany učitelů, neb máme zde w Praze mužů několik, kteří po česku dobře učiti moci budau. Wšak nastane ještě jiná otázka: kterak se shodne nowý řád školní se řádem seminářským? – Dwa tyto řády wedlé sebe státi nemohau, jeden musí druhému ustaupiti, a totiž semináře by se musely docela na jiný způsob organisowati. – Ale stojí-li pak semináře za to, je organisowati? a tu každý, jenž wěc zná, z úplného přeswědčení odpowí, že ne! Powím něco o seminářích. – Mladík se odhodlá studowati bohoslowí, pln jarosti a žiwota nastaupí dráhu swau, duch jeho okřídlen swatým nadšením. Pobyw nějaký čas w semináři, ochladí se, nejdříw mu wytrhají nejdélší brky křídelní a pak mu swážau křídla. Ten mladík, který nedáwno ještě w jaře žiwota kwetl, ten wadne na duchu i na těle. Pozorujte dobře chowance semináře. W prwním čase pozorujete na nich ještě nějakau swižest ducha, ale čím dál tím wíc ochabnau a zakrnějí. Pozorujte jen ty chowance, kteří již déle, několik let w semináři meškají – tahy obličeje prozrazují zmalátnělost, oko bez ohně, celý obličej bez wýrazu, chod ochablý, wšechna swižest, wšechna žiwost zmizela, a teprw když mladý kněz několik let na wenku pobyde, potom teprw se zase trochu na těle zotawí. Do prwního roku wstaupí mladíci plní zdrawí; we čtwrtém roku – pozorujte a skaumejte je! Dle mého zdání nemá ani jeden docela zdrawé prsa. Pomlčím o jiném. Ale i duch ochabne, a člowěk jest k pořádnému studowání tak řka neschopný – expliky a každodenní lekce se každý (? ) naučil (? ), ale zeptejte se jich: kdo studuje nějakau zwláštní wědu s pilností a wytrwalostí – kdo na wzdor wšem nátiskům přece nepozbyl wšechnu swižest ducha – kdo bére podílu na tom, co se wůkol něho děje? Mezi mými spolužáky bylo jich hrozně málo; jak to nyní wyhlíží, newím. Diwno je mi, že přece mnozí wystaupiwše ze semináře na wenek, z této tělesné i dušewní poroby se zotawili, a jak nám naše literatura swědčí, s walným účinkem a prospěchem swé dušewní wlohy wzdělali. Ale zeptejte se jich wšech, zeptejte se wšech kněží, jenž byli w seminářích, a když desátý, t. j. ze sta deset semináře chwáliti bude – tak již nic o jich škodném působení mluwiti nechci. Kdo jen trochu podílu na wychowání národu bére, tomu kladu na srdce, by se ujmul této záležitosti. Kněží mají býti učitely a pěstauny národu – a sami nejsau aučastni řádného wychowání. Pročež pryč se seminářemi, a kdo je zastáwá, tenť není přítel národu, neb nedbá o jeho pěstauny. – Mladý kněz, opustiw seminář, má wychowáwati mládež, má wyučowati celau osadu, muže sešediwělé – muže zkušené – a on sám by potřebowal ještě na několik let učitele a wůdce. A on musí ještě, chce-li powolání swému jen drobet zadost učiniti, on musí začít se wzděláwati, a blaze mu, dostal-li se ku wzdělanému faráři, který ho powzbuzuje a mu nápomocen jest. Komu leží na srdci wychowání národu – rozwažte si to! – A nyní tak příhodná doba, rozhodný krok učiniti – semináře dle staré normy zůstati nemohau – no, zrušte je, zanechte mladíkům swobodu k studowání bohosloweckých wěd, dejte chudým stipendie, a kdo ku př. po 3 neb 4 léta stipendium užíwá, nechť se podrobí rozhodné zkaušce, a obstojí-li, je-li řádně wědecky wzdělán, tedy ať ho biskup přijme na nějaký čas ku praktickému wzdělání a tak řka do nowiciátu, ať ho zkauší, je-li schopen ku kněžskému stawu, a ať se w tomto nowiciátu i jiným knězi potřebným wěcím přiučí. Potom budete míti wzdělané a hodné učitele národu. Kde jsau ty wýhody seminářů? Že prý odwykne mladík swětu – ba ne, ještě wíce po něm tauží. Učí prý se zapírati sebe samého – naopak, stane se ještě wíce soběckým. Přímá powaha se promění w aulisnost a přetwářku. A běda tomu, kdoby nějakau samostatnost w jednání a w smýšlení zachowati chtěl; wše musí jít jako na drátkách, každý alumn musí býti jako dřewěný panáček, a jak pan principál chce, tak se musí pohybowati. Toť jsau wýhody seminářů Ještě něco musím připojiti. Na theol. fakultě jest uprázdněná professura pastoralky. Proč pak wláda nepowolá muže wědecky i practicky wzdělaného, české řečí mocného ( práwě pro tuto professuru máme mnoho příhodných mužů ), a proč pak zase dle starého copu kandidáti konkursy dělají. Nynější swoboda na universitě konkursy wylučuje, ať tedy wláda anebo universita sama určí professora a konkursy ať se odwolají. Ku konci ještě slowo k duchowním spolubratrům a ku každému, který na wěci podíl béře. Chopte se péra, oswědčte swoje mínění, a když jedenkaždý wzdělanec se pro tuto oprawu wyslowí – kdo bude chtít odolati. Nejedná se zde o nějakau nedůležitau wěc, wychowáwání národu jest cíl, ku kterému směřujeme. [ kruh ]


24. květen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: [Správy o držaných besedách]., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. Spráwy o držaných již letos besedách w Praze zůstali sme posawád dlužni: a wšak w Praze již aspoň w mladší generací národní duch tak silně se zakořenil, že manifestace jeho již u nás tak podiwné nejsau jako snad jinde. Kdypak se dočteme o besedách w Brně, w Holomauci? Swatowáclawské tři besedy, zřízené od spolku mladších úředníků zůstaly jistě wšem w libé paměti, wýbor se wšemožně o dobré a wkusné zřízení staral, a zwláště dušewnější stránka: zpěwy, deklamace zasluhuje wšelikau pochwalu. Slyšeli sme wýbornau žertownau deklamací od pí. Kolárowé w spůsobu weselohry, pak zpěwy pí. Podhorské, slečen Engstowé a Saukupowé ( z konservatoria ) a pana Strakatého a. t. d. jakož i některé sbory, wšechno dobře woleno a rowněž tak prowedeno. Obzwlášť sme na slečnách z konservatoria, které nepochybně w německém jazyku zpíwati budau, pozorowati mohli, že by jim tak krásně slušel český zpěw. Dne 19. Kwětna byla sas prwní beseda na Žofíně, jedna z cyklu, který tam bude dáwat wýbor českého národního bálu. Kromě obyčejného tance slyšeli sme tenkrát líbezný zpěw slečny Gaučowé, která nám po česku: „ Čekání “ a „ Jak jsi milostná růže čilá “ a tkliwau ukrajinskau píseň „ Nechody Hryću “ tak přednášela jak si jen přáti můžeme. Pan Strakatý zpíwal wojenskau: „ Zpěwák na stráží “ a národní: „ Mládenečku mladý “ tak mistrně jak od něho zwyklí jsme slyšeti.


28. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk výzvy s redakční poznámkou], Autor: Havlíček, Karel
Pražské Nowiny od 26. srpna 1849 uweřejňují následující prohlášení: Poněwadž c. k. komisse zemská k wywazení gruntů w Čechách již zřízena jest a působení swé započala, wyzýwají se tedy tímto listem prowoIacím wšickni ( statkáři, obce, duchowní, kostelní záduší, školy a t. d. ), kdož se nacházeli w požíwání prací, naturálních a peněžitých dáwek, ješto postupcem třetím zákona od 7. září 1848 byly zrušeny a za něž podle šestého postupce zákona téhož wyměřiti sluší mírnau náhradu, aby dle nawedení zároweň uweřejněného pohledawky nejdéle we třech měsisích u řečené komisse zemské opowěděli, neb žeby jinák každá později přicházející opowěď wyjednáwána byla jen na autraty promeškalého, kteréž on zálohau zjistiti musí. Což se tímto ponejprw prohlašuje. Od c. k. zemské komisse k wywazení gruntů w Čechách. W Praze dne 16. srpna 1849. Klecanský, předsední. Plaček, tajemník. Poznamenání redakce. Podáwáme w příloze jeden wýtisk nawedení nahoře zmíněného.


6. duben 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Slovanská beseda ve Vídni, Autor: X
Slowanská beseda we Wídni. Slawili jsme 27. Března krásný wečír. Byla totiž opět — tehdáž směle mohu říci — beseda a wypadla ze wšech posawadních nejslawněji, k čemuž i wšeliký zewnějšek přispěl. Tenkráte byla beseda držána w sále a wedlejších síních u Šperla, a ačkoli mnohem wětší tato prostranstwí jsau nežli 112 u Kytky, přece nám ještě nestačila, neb se nás sešlo wíce než patnácte set!! mezi těmi welký počet krásného pohlawí, mnozí nejwyšší a wyšší auředníci a šlechta wšech slowanských kmenů. — Budeli účastenstwí takto růsti, w krátkém čase Odeon, nejwětší sál Wídenský, budeme potřebowati. Lístky wstupní byly tehdáž české, srbské a polské; po srbsku dostala beseda jiný nowý názew, totiž „ sijelo. “ Také programmy, které se rozdáwaly, byly dílem české, dílem polské, srbské a ilirské, přáli bychom wšak tyto programmy spatřiti budaucně tištěné. — Koncert trwal dwě hodiny; jeho korunau byl opět Ferd. Laub, hned při wystaupení byl hlučně přiwítán; hrál elegii od Ernsta, variace na „ sil jsem proso “ a karneval Benatský. Pan Pius Richter hrál na pianě swau fantasii písně slowanské. Slečna Kolínská, rozená Polka, ponejprwé wystaupila; slyšeli jsme ji lahodné zpěwy polské pronášeti a každau i nejmenší proměnu citu we hlase i we hnutí přiměřeným wýrazem mistrně prowázeti; zpíwala „ gwiazdka “ a „ swawolnica “ od Nowakowského a rusínskau národní píseň: „ čeho ty Hriciu tak smutny chodyš; “ kéžby i budaucně swým zpěwem nás obradowala! Pan Suchánek slečnu na pianě prowázel. — P. Ander, aud dworní zpěwohry, zpíwal plným, zwučným a příjemným hlasem píseň od Wojáčka „ na milku “ a pak zpíwal „ Kde domow můj “ s takowým citem, s takowau sentimentalností, že se jako kauzlem nějakým do swé wlasti přenešen zdál. Každý zwuk z prsau p. A. hlubokým citem wydechnutý, nalezl sobě příbuzného w rozháraném nitru posluchačů. Dwakrát musil tuto píseň opakowat. — Kromě těchto solowých kusů slyšeli jsme tři sbory: „ lepa maca “ sbor ilirský; Wojáčkůw sbor „ powzbuzení Morawanů “ a husitský sbor, při kterém solowý part p. Křikawa silným hlasem přednášel; wšechny tři sbory byly opakowány, nejwětší pochwaly došel wšak husitský. Pan Pichowský o uspořádání sborů weliké zásluhy sobě získal; také při weřejné produkci dirigowal; bylo přes 40 zpěwáků. Tenkráte nás mělo wšak ještě něco překwapit. Brzo po husitském sboru wystaupil Strauss mladší se swým četným orkestrem. Strausowy komposice teprwa nás wšechny jak náleží rozehřály a rozweselily; sestawil také pro dnešní besedu welmi zdařile „ wšem Slowanům “ wěnowané potpouri ze slowanských písní a musil je třikrát opakowat, a tu byla radost slyšeti, jak obecenstwo, brzo české, brzo polské neb ilirské k známým písním přizwukowalo. Dlauho jsme se s dnešní besedau nemohli rozlaučit, ještě po půl noci byla nás wětší část pohromadě, k jedné již hodině nahrál Strauss „ Bože zachowej nám krále “ a jednohlasně zawzněl zpěw we wšech slowanských nářečích. Bylo to wznešené okamžení! — Pak teprwa, wšak nerádi, jsme se rozcházeli, s tím wraucím přáním, aby nám pp. wýborowé aspoň jednu takowau besedu ještě na jaře, jak se říká na rozlaučenau uchystali. Doufáme, že nás jistě wyslyší! — —


24. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 23. listopadu H. B. – Powěz mi s kým obcuješ a řeknu ti hned jaký jsi! – Totoť příslowí wšeobecné, jehož prawdiwost snad každý méně neb wíce uznáwá. Tentokrát chceme použíti platnosti tohoto příslowí uwedením článků dwojích nowin a sice páně Landsteinrowy „ Österreichische Reichszeitung “, o které je známo a patrno, že wychází buď zcela na autraty neb alespoň s welikau podporau našeho ministerstwa, a „ Allgemeine Augsburger Zeitung “, o které wíme, že již před březnem byla wždy w dobrém srozumění s rakauskau wladau. Počneme tedy od Augsburských. W příloze od 21. listopadu nacházíme článek o známé knížce p. hraběte Lwa Thuna, w němžto se mezi jiným doslowně píše takto o takowých státech, kde wíce národů pohromadě bydlí: „ Buďto prý každý z těchto národů wstaupí s ostatními do foederačního swazku, zahájiw sobě auplnau swobodnau wůli strany swého domácího pořádku a práwa, a tak powstane buď spolek státu anebo spolkowý stát. Aneb okolnosti žádají nutně nejpřísnější politický swazek, centralisaci, která se na wšechny strany občanského žiwota wztahuje, a w tomto pádu může jenom jeden národ wládu wésti w státu. Strany toho již w Rakausích nemůže býti déle pochybnosti. Při wšestrané a upřímné wůli, aby se jednotliwých národností šetřilo, pozwedne buď mechanická síla centralisace jeden nyní w každém ohledu wznešenější národ ( totiž německý ) do stawu knížecího, aneb usilowání národů rozboří politický stroj a přijde se po mnohých přechodech k slabému swazku foederačnímu. Říšský sněm wšech korunních zemí nesmí býti směsice jazyků, nýbrž musí býti jen německý. Politický auřední jazyk též německý, neboť kde by se našlo wyšších auředníků, kdyby musili dle wýmínky uměti dwanácte auředních jazyků? Sjednocené Rakausko nebylo by jedno, kdyby na wšech 13.000 [ čtverečných ] mílech míra politické swobody, zákon a cesta k zákonu nebyla wšude jen jedna. Může Čechoněmec, Rakušák, Tirolák dle maďarského práwa, dle historicko-filologicky wynalezených českých obyčejů sauzen býti? Má-li tedy být pro wšechny jeden zákon, nemůže to být žádný jiný než ten, který se hodí pro wzdělanost nejwíce wzdělaného národu ( rozuměj Němců ) onen zákon, který před revolucí platil na nejwětší části mocnářstwí, a tento jest dle půwodu a rázu swého německý. Wojsku již wnitřní potřeba wnutila welení německé. Habsburská monarchie jest podle dějin již německá, hlawní město jest německé, německý jest ( wyjmauc Wlachy ) průmysl, německá jest z většího dílu řeč obchodní, německý jest jazyk učených, neboť jakého jazyku by se držel dějepisec, chtěje sepsati dějiny pro rakauské obecenstwo. “ Doufám že každé české, každé slowanské srdce těmto slowům nadutosti dobře rozumí, a proto nechci ani ničeho přiložiti. My si rozumíme, my wíme, co wy chcete, a wy wíte, co my nechceme, a kdo wyhraje, bude pánem! “ Jiná odpowěď se na takowé řeči ani dáti nemůže, zde se již nejedná o práwu, o slušnosti, o sprawedliwosti, o citu člowěčím, o poctiwosti – zde se jedná jen o pěstě, ano „ Faustrecht “ se jmenuje ten zákon, který se hodí pro wzdělanost nejwíce wzdělaného národu, Faustrecht se jmenuje ten zákon, který wáš w každém ohledu nejwznešenejší nejwznešenější národ ( jak skromně prawíte ) do stawu knížecího powznésti má!! Jak tedy widěti, mluwí Augsburská tuze zřetelně. Pan Landsteiner, redaktor Oesterr. Reichszeitungu, jest sice trocha wětší diplomat a umí se spůsobně wyjádřiti, smysl ale zůstane pro každého stejný. W jeho nowinách čteme w č. 6. dopis z Prahy od 18. listopadu: „ Teprwa nyní, kdežto přestalo již politické a zwláště národní hnutí, widíme, co zrušilo, a co ponechalo, nyní teprwa poznáwáme auplně dle účinků mocnost sil, které w ní působily. Co se přede wším národnosti týče, došla slowanská práwě jen tak daleko, jak daleko ji chtěl přiwésti wymožený zákon rownopráwnosti. K wůli tomuto zákonu od té doby w mnohém domě stala se šwýcarská ( francauská ) wychowatelka nepotřebnau, a místo ní nastaupil český učitel. Kromě toho ale wyjmauc praktickau potřebu wrátili jsme se w tomto ohledu zase auplně k předbřeznowému roku 1848. Co po něm tak na jisto wystupowalo, nebylo w mnohém ohledu nic než jasně wznikající plamínek, který brzy uhasne, a poněwadž národní strana dle zákonu do jistých mezí ustaupila, není také kromě těchto hranic žádná láska, žádné nadšení leč tam kde již dříwe byly. Zdá se že se nerozmnožili. Na ulici, w hostincích nejen slowanské oděwy, nýbrž i slowanský jazyk – wyjmauc nižší třídu – staly se zwláštností, a také w čistě českých spolcích trpí se zase na neprawidelnost písma a na míchaninu německých slow. – Co se německé národnosti týče, zdá se že jest spokojena s nawrácením se tohoto starého stawu wěcí. ( Toť se wí! Red. ) Předewším se jejich národní ohledy spojily nyní s praktickými obchodu a průmyslu, a německá národnost musí uznati, že jí s nejsnadnějším usilowáním jde wláda wstříc, ba že ji překwapuje. “ Tolik jest slow páně Landsteinerowých. A také jejich smyslu jest dosti snadno rozuměti, zwláště konci. Tážeme se jenom opatrnosti páně Landsteinrowy, neokazuje-li snad přes příliš karty ministerstwa ostatním hráčům, kteří též okolo stolu sedí a wyhrati doufají? Toť přece by měl pan Landsteiner wědět, že jest za našich časů u každého ministerského časopisu hlawní wěc, aby se obecenstwo co možná dlauho s jistotau nedowědělo, že čte ministerské nowiny. Časy jsau nyní pro nás pořád horší, a jenom s auzkostí srdce můžeme swé sprawedliwé protestace proti utiskowání psáti a tisknauti. Našli jsme tedy – nauze naučila Dalibora hausti – nowau cestu k boji s našimi zjewnými i tajnými nepřátely: cesta tato jest, že budeme jejich jed proti nám wystříkaný, bubliny jejich nadutosti pilně sbírati, a jsme přeswědčeni, že již pauhé uweřejnění jejich záměrů beze wšeho dodatku s naší strany wšem wěrným našincům bude dobrým wodítkem co činiti a čeho se warowati máme. W dnešní naší rubríce „ Jihoslowané “ ukazuje se též Ost-Deutsche Post w prawém swětle, které nám předstawuje pana Kurandu w jezowitském kroji, ačkoli tak jako p. Landsteiner pro jistý malý nedůstatek by wlastně do tohoto křesťanského řádu přístupu míti neměl.


10. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Z domácího života - poznámka., Autor: Havlíček, Karel
Z domácího žiwota. Již we zwláštním článku žádali jsme o podobné dopisy z wenkowa, a tyto jsau prwní takowého spůsobu, za něž wáženému p. dopisowateli welice powděčni jsme. Jen takowým spůsobem, když zanechajíce pauhých hřiček, wěcí samých se uchopíme, zwelebí se naše wlast. Redakce.


30. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm * * * Dne 27. listop. Dnešní sezení započalo o [ čtvrt ] 11. Na nařízení presidentowo se nejprwé jména wšech poslancůw předčítala, aby se počet a jména oněch deputowaných seznala, kteří dosawád buď dobrowolně do Kroměříže nepřijeli, aneb na dowolenau si wzawše, dosud se nenawrátili. Wýsledek byl ten, že 296 poslanců we sněmowně přítomno bylo. Napotom se měl jak obyčejně protokol předešlého sezení předčítati, president tu ale oznámil, že se mimo protokol od 22. listopadu také ještě protokoly od 28., 29., 30. a 31. října čísti musejí, poněwadž se to při posledním sezení we Wídni pro důležitost jiných předmětů státi nemohlo. Na to wystaupil Paul z Lewice, pozorna čině presidenta na to, že na officiální, stenografické zpráwě říšského sezení od 22. b. m. nadepsáno jest „ dwaapadesáté sezení “, že ale, jak wůbec powědomo jest, 51té sezení sněmu říšského již 5. října držáno bylo, že se tedy tomu podobá, jakoby se wšecka sezení mezi 6. říjnem a 22. listopadem za neplatná powažowala. Za tau příčinau žádal presidenta, aby to tiskem oprawiti kázal. Smolka podotknul, že to jen za pauhau chybu tisku powažuje, že stran toho s wládním raddau Auerem již mluwil, a že o to péči míti bude, aby se to ponaprawilo. Hellriegl, poslanec z Tyrol, dokládal, že se protokoly nadzmíněných sezení za neplatné powažowati musejí, poněwadž císař již 22. října presidenta říšského sněmu k tomu wyzwal, aby sněmowní jednání odročil, a aby deputowaným oznámil, že se sněmowní sezení teprw 15. list. w Kroměříži opět započnau. Z toho tedy že wyswítá, že se sezení od 28., 29., 30. a 31. října za neplatná powažowati musejí, a proto se také weřejně čísti nemají. ( Řečník tento byl wícekráte silným hřmotem z Lewice a naproti tomu tleskáním z Prawice a z Centrum wytržen. ) Brestl žádal, aby se debatta o tomto zástoji ukončila. Náwrh tento se přijal, a pak wystaupil ještě Rieger, wyznáwaje, že si toho welice přál a se také o to staral, aby deputowaní pokojné a smírně swá jednání opět započíti mohli; poněwadž ale odporující strana sama se s otázkami minulosti se týkajícími jak se zdá zabýwati hodlá ( hlasy: Která strana? ), tedy se osměluji – pokračowal dále – w záležitosti této swé mínění projewiti. Míním, že se nadzmíněné protokoly čísti nemají ( tak! tak! z Lewice ), poněwadž to protokoly žádných řádných sezení nejsau, ježto sezení tato neauplná byla. Já a mnoho jiných poslanců nebyli jsme přítomni, poněwadž se to z ohledu na naši osobní jistotu státi nemohlo. Někdo by mi snad namítati mohl, žeby se mi nic nebylo stalo, já ale na to odpowím: tak snad jako Latourowi, a když i ne to, tak bych aspoň swé mínění nebyl mohl pronésti; tomu ale odporuje můj mandát. Mně nezbýwalo tedy nic jiného, nežli jej složiti; proti tomu se ale zpauzeli moji woličowé. Opustil jsem tedy swé místo, poněwadž úlohau mau nebylo, wlast mečem, nobrž slowem zastáwati; ptám se ale, jestli bych na příklad jist býwal, že se mi nic nestane, kdybych byl rytířské chowání se Jelačićowo, jeho chrabrost zastáwal? ( Náramný hluk a křik z Lewice, president wšak stál pořád, jakoby se ho to netýkalo, a když ho posléz deputowaný Brauner o to rázným slowem žádal, aby swobodu řeči hájil, teprw k pořádku wolal. ) Pánowé, uznáte-li protokoly oněch sezení, tak tím samým uznáwáte také revoluci se wšemi jejími následky. Nenamítejte mi, že wláda tato sezení po 6. říjnu uznala, já wám wěru wašeho důkazu nezáwidím. Císař owšem uzawření waše stran daní podepsal, on jest ale neodpowědný; a ptám se wás, jestli se ministerstwo Wessenbergowo čili spíše zbytek ministerstwa Wessenbergowa tak chowal, jak se chowati měl? Wždyť to samé ministerstwo Windischgrätzowi rozkaz dalo, aby proti Wídni s wojskem táhl, aby Wídeň bombardowal. ( Neustálý hluk z Lewice, pořád wětší a wětší mezi tím tleskot z Centrum a z Prawice, tak že řečník musel přestati mluwit. Mezi tím wywstal dep. Goldmark a uprostřed toho hluku dokládal s welkau zůřiwostí, že to sem nepatří, musil ale posléz umlknauti, an Prawice a Centrum silně na tom stály, aby president swobodu řeči hájil. ) Nechci to twrditi – tak asi pokračowal řečník dále – že wšickni swé mínění swobodně projewiti nemohli, awšak byla weliká wětšina, které to nemožné bylo. Důkazem toho jest, že se nejenom čeští, anobrž wětší část deputowaných ze wšech takřka provincií z Wídně wzdálili. Uzawření po 6. říjnu nemůžeme tedy uznati, an i náš lid ( w Čechách ) se wyjádřil, že je neuznáwá. Wždyť se i wětšina obywatelstwa rakauského proti revoluci wyjádřila, a tak tu falešnau sadu, „ že za menšinau sněmowní wětšina lidu stojí, “ aspoň tenkrát co prawau naznačila. ( Opětný hluk a křik z Lewice, tleskot z Centrum a z Prawice. ) Pánowé, uznáwáte-li nadzmíněná sezení za prawá, tedy musíte i jejich následky za prawé uznati, a pak co jste tenkráte uzawřeli, hleděti uskutečniti, poněwadž to je hodnosti říšského sněmu přiměřené. Wy jste uzawřeli, že wšichni deputowaní, kteří se z Wídně odebrali, se za 10 dní nazpět wrátiti musejí, pakli ne, že swůj mandát složiti mají a že se jiné wolby wypíšau. Proč tedy trpíte, abych já zde seděl, jenž jsem neuposlechl? Owšem zde nejsau wšichni pánowé tak šťastni, aby důwěrné adressy od swých wolenců byli obdrželi! – Wy jste uzawřeli, že počínání Windischgrätzowo nezákonné jest, jak to tedy trpěti můžete, že tam ještě dlí? Wy musíte na to hleděti, aby Windischgrätz se swým wojskem před saud pohnán byl, poněwadž Messenhausra zastřeliti dal, který we wašem smyslu jednal; wy si musíte důslední zůstati, musíte padlým pomníky wystawěti, wdowy pozůstalých zaopatřiti: a my wám budem za ty wymoženosti 6. října tuze wděčni, které nás – jestli se zmnožejí, tam přiwedau, kde jsme před 10. březnem byli. Zodpowědnost za to wše, co se stalo, nechať přewezmau ti, kteří to způsobili, a k tomu i zodpowědnost za nadzmíněné protokoly, já ji od sebe odmršťuji. ( Na Prawici a Centrum wážné ticho, Lewice jakoby z ironie tleskala. ) Šuselka na to welmi chytře podotknul, že se to s jeho wlastní a pak s jeho celé strany cti nesrownáwá, aby Riegrowi na toto kriminální obwinění něco odpowěděl. P. Hellrieglowi ale že chce na jeho námitku odpowědíti. Prawil, že císař teprw 22. října presidentowi říšského sněmu oznámil, aby sněm co nejdříw rozpustil a oznámit, že se deputowaní budaucího měsíce w Kroměříži sejíti mají. Na to že se ještě sezení držela, že se 26. října ještě deputace k císaři samému odebrala, kterau on za deputaci říš. sněmu uznal, že tedy wšecko na legální cestě bylo. Brauner prawil, že se we wšem s míněním Riegrowým srownáwá, a že nechce o prorogací ( odročení ) wíce mluwiti, poněwadž to patrné jest, že se nižádné pro budaucnost obáwati nemusíme, pomyslíme-li jen na dobrotu a rozšafnost našeho císaře. Tenkráte ale – prawil dále – byla prorogací newyhnutelnau potřebau. Pro tuto potřebu zde máme dwa znamenité důkazy, a sice předně ten, že zde nyní na neutrální půdě hanácké shromážděni jsme, kde swobodně, beze wšeho terrorismu wyjednáwati můžeme a kam jsme se sami swobodně odebrali. Druhý důkaz této newyhnutelné potřeby spočíwá w prostředcích, jakých se použíti muselo, aby we Wídni zákonní staw wěcí zaweden býti mohl. ( Tleskot z Prawice a z Centrum. ) Pánowé, uznáte-li nadzmíněné protokoly, tedy tím uznáwáte i revoluci Wídeňskau, revoluci, kterau cizincowé Wídni wnutili, která tu samojediná w historii stojí, a tím pauze se značí, že mizerných prostředků užíwala, že w cíli swérn šílená a w následcích přenešťastná byla. President Smolka četl napotom náwrh Hellrieglůw, který žádá, aby tak zwané protokoly od 28., 29., 30. a 31. října za protokoly říšského sněmu uznány nebyly a se také sněmu nepředčítaly. Prato z Lewice chtěl napotom ještě tím míněním proraziti, že prý otázka, jestli se protokol čísti má neb ne, pauze od presidenta rozhodnuta býti může a musí, poněwadž prý se to jen pro udržení pořádku stáwá a toto presidentowi náleží. Strobach mu ale na to odpowěděl, že se již debatta uzawřela a že se tedy žádný nowý náwrh přijmauti nemůže. Na žádost mnoha audů se hlasowalo s woláním jmen, a náwrh Hellrieglůw prošel se 143 hlasy naproti 124. W hlasowání bralo podílu 275 poslanců, 10 jich nehlasowalo. Mezitím přišlo nowé ministerstwo do komory; president Smolka to sněmu oznámil a četl nápotom přípis ministeriálního presidenta na říšský sněm, w kterém mu nowé ministerium oznamuje. Na to wystaupil ministeriální president kníže Schwarzenberg na tribunu, aby komoru s programem ministeriálním seznámil, kterehož prozatím krátký wýtah tuto položen. Prawil, že se ministerstwo pewně na tom usneslo, že se bude proti wšemu protiústawnímu wliwu w budaucnosti ohražowati, a že komora každý wýrok jednotliwého ministra za wýrok celého ministerstwa powažowati může. Ministerstwo že chce konstituční monarchii na základě stejného opráwnění wšech národností, na základě rownosti wšech občanů před zákonem, weřejnosti we wšech odwětwích státního žiwota a ráznau centrální moc. Že ministerstwo chce swobodu udržeti a že se také každému rozumnému pokroku w čelo postawí, že chce swobodu obcí a zemí jednotliwých we wnitřních záležitostech, že se o to postará, aby se auřady na jiných zásadách konstitučních zřídily, aby se swobody tisku nenadužíwalo a národní obrana se jak patří uspořádala. Stran Itálie že bude tu politiku dále míti, aby ji udrželo při Rakausku, a že o to pečowati bude, aby národ wlaský bezpečně swau národnost pěstowati mohl. W Uhřích, kde se jeden národ ku potlačení druhých zdwihl, že se již ujmulo a wždy ujímati bude těch potlačených národů. Stran Německa že jen tenkráte k nějakému spojení se Rakauska s nim přiwolí, když obě země jak patří uwnitř uspořádaný budau. ( Potlesk. ) Na to interpellowal Šuselka, dokládaje, že to nečiní snad z nějaké opposice proti ministerstwu, nobrž pauze k dobrému dynastie a monarchie. Děkuje ministerstwu za to potěšitelné, co se w programu nachází; tázal se ho: Jestli že zodpowědnost za to wše, co se od té doby, co nastaupilo, we Wídni a w Uhřích stalo a stane, na se přijímá? Jestli že se s tím srownáwá, aby we Wídni déle ještě náhlý saud panowal, a pak jestli že hodlá stran usmrcení Bluma něco učiniti a co? Ministr-president mu na to odpowěděl, že lépe bude, když mu Šuselka tyto otázky písemně zadá, pak že mu řádně odpowí. Na to se četl protokol předešlého sezení. Smolka oznámil také, že již místnosti pro jednotliwé sekcí uspořádané jsau, a žádal audy, by w poradu o konstituci co nejdříwe wešli. 784 Ku konci se ustanowil denní pořádek pro příští sezení na 30. b. m. Bude se čísti protokol dnešního sezení, nápotom se přednesau referáty o wolbách, pak se předewezme zkauška aučtů říšského sněmu a posléz se má jednací řád po třetí čísti, aby se dosawádní nedůstatky jeho oprawily. Jmenowitě interpellace budau nepochybně působením Prawice znamenitě obmezeny, aby raději jiné důležitější práce ku předu šli. Wystaupili z komory a složili mandáty: Pillersdorf, Doljak, Potocki, Zamoyski atd.