19. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: Matice česká, Autor: Havlíček, Karel
Matice česká. W jednom z posledních čísel časopisu Slawische Centralblätter, wypočítáwaje p. redaktor časopisy nyní w Praze wycházející, horlí proti redakcí časopisu musejního, že ona, podáwajíc téměř neustále pojednání o časoslowě a starých chrámech a t. p., nezná wyhowěti požadawkům weledůležité doby nynější. Wyzýwá přitom audy Matice České, aby proti tomuto nepřiměřenému sobě počínání hlasu swého pozdwihli a tudy o reformu w tom ohledu se zasadili. Meškawše nedáwno delší čas na Morawě a nyní zde we Wídni, měli jsme příležitost, tu i tamto s wíce audy Matice České a jinými wlastenci stawu rozličného o wěci této mluwiti, a powzbuzeni prohlášením wýš dotčených nowin pronášíme tuto zdání swá a některá přání ohledně časopisu musejního a činnosti Matice České, žádajíce se wší šetrností, abyste jim, možno-li to, w listu Wašem místečka popřáli. a ) Nesrownáwáme se nikoliw s redakcí jmenowaných Centralblätter, jakoby pojednání mluwozpytná, jaká nám w musejníku pp. Šafařík, Chmela a jiní byli podali, do časopisu tohoto nyní nepatřila. Owšem powážiwše účel časopisu toho, podobná pojednání za ozdobu literatury naší a tudy i musejníku w každé době powažowati musíme. Mluwili jsme zde nedáwno s několika na slowo wzatými německými, maďarskými a anglickými filology o wěci této. I prohlásili se wšickni bez obalu, že, kdyby možná bylo, w jich jazycích něco takowého napsati, jako to byl pan Šafařík o čísle, časoslowě atd., a p. Chmela o jménu přídawném učinil, každému z nich žeby jejich akademie wědecké pomníky wyslawěti se nezdráhali. Mluwozpytná bádání a tudy wzděláwání a rozšířowání jazyka wlastenského nikdy nebudau nepotřebná, tím méně ale nyní jimi powrhowati můžeme, když jazyku našemu we školách a kancelářích jeho půwodní swaté práwo nawráceno býti má. Z toho ohledu nemůžeme také jinak nežli schwalowati, že nám musejník sděluje i staré listy, obsahem swým k poznání wzdělanosti, privátního i wéřejného žiwota a řádů občanských ctihodných předků našich, přispíwající. Jsautě tyto listiny tolikéž dosawade téměř jediný pramen, z něhož českým juristům známosti nějaké se staropráwnickau terminologií a spůsobech mluwení a psaní při saudech možná jest sobě získati. Tudy sobě přejeme, aby podobné listy i budaucně w té míře a w tom wýboru, jak se to až dosawáde dálo, nám se podáwaly. — Rowněž, nechceme pohřešowati pro budaucnost w musejníku pojednání slaužící ku kritickému rozbírání a objasňowání dějin slowanských wůbec a domácích zwláště, pak k seznámení se s historií literatury domácí i jinoslowanské, jakýchž nám byli pp. Šafařík, Palacký, Tomek a Nebeský až dosawáde podáwali, z nichž mnoho i do jinojazyčních časopisů pro wýbornost swau bylo přijímáno. — Jestiť náš časopis musejní bohužel nyní — po zaniknutí wšenaučného Kroka — jediný wědecký časopis český, a má tudy jiný účel sobě wytknutý, nežli se zabýwati s běžícími politickými událostmi a debattami. K tomu služtež druhé české denníky. My se w tom ohledu uspokojíme, bude-li nám musejník čas od času stručný toliko přehled dějin nowějších s ohledem na národní naše záležitosti a potřeby podáwati, jak se to w 1. sw. II. dílu lonského musejníka bylo stalo. Rozumí se ale ostatek samo sebau, že wšickni sobě žádáme, aby musejník wedlé wšeho dotčeného zwláště nyní podáwal nám také články časowým nynějším okolnostem přiměřené, které by působily k domácí oswětě, k saustředění sil národních a k upewnění citů a snažení wlastenského. Tudy by snad radno bylo, aby delšího obsahu pojednání o starožitnostech atp. ponechala až k jiné době, ku př. do časopisu, který archeologické oddělení museum našeho, jak již wloni oznámeno, hodlá wydáwati. Litujeme tudy také, že se časopis musejní co do objemu pro běžící rok tak stenčiti musel, a žádáme, aby alespoň každý čtwrtletní swazek 10—12 archů obsahowal a pořádně na začátku každého čtwrtletí wycházel. b ) Ohledně Matice České nuceny se widíme, w jménu swém a wšech audů, s nimiž se nám zde i na Morawě událo mluwiti, tuto projewiti, že těžce neseme zdlauhawost, owšem nečinnost její w minulém roce 1848. Wšickni jsme se těšili, že alespoň p. Jungmannowu historii literatury ( čili snad lépe bibliografie ) české obdržíme, jelikož dílo toto již w musejníku na r. 1842 audům Matice bylo slibowáno; dosawáde ale ani o tom aniž o jménu díle Matičiným, žeby bylo wyšlo, dočísti se nám neudálo. Kdo tím winnen, newíme. Možná, že se to snad tudy přihází, že p. sekretář naši Matice nyní co poslanec na sněmu sedí, a tudy korrektury a rejstříky při spisech Matičiných obstaráwati nemůže. — Dále přejeme sobě, jestli snad není práwě k wydáwání přiměřených nowějších spisů před rukama, aby Matice za to nyní tím pilněji w staročeské bibliotece pokračowala. Neb w tom ohledu, jak nám z jistých pramenů oznámeno, leží mnoho dílů k tisku přihotowených, jejichž uweřejnění dosawáde toliko nebožka censura prokleté paměti w cestě byla; jmenowitě jsau to spisy Komenského wůbec a jeho Didaktika zwláště, kronika Dalemila Mezeřického a jiné staročeské klassiky, kteréž p. Hanka již před lety k tisku uchystal, a zwláště druhý díl Wýboru, tolikéž již prý loňského roku sestaweného. Jelikož pak důchodů peněžitých až nazbyt před rukama jest, nemůžeme tudy nijak omluwiti nečinnost Matice, aniž se domníwáme, žeby w tom nepřítomnost páně sekretářowa w cestě býti měla. Konečně stojiž zde ještě jedno, a sice welmi wraucí a důležité přání. W Kwětech i we Wčele byla již wícekrát projewena jinými dopisowateli žádost, aby Matice naše zwláště také prohlížela k wydáwání kalendáře takowého, jaký býwal Brněnský Jurendůw, zdejší Austria, Záhřebský Kolendar a slowenská Pokladnička. O důležitosti knihy podobné, a jak by se nejlépe a nejlehčeji seslawiti mohla a měla, o tom byli dotčení dopisowatelé obšírně již napsali, k čemuž my se tuto toliko odwoláwáme. Každý jistě nahlídne důležitost a potřebu knihy podobné pro náš lid práwě w době nynější. A jestli kdo s to jest o wydání kalendáře takowého se zasaditi, tu jistě jest to naše Matice. Neb peněžitého fondu k tomu jí neschází, a mužů, jimž by uspořádání weledůležitého díla tohoto se swěříti mohlo, tolikéž ještě došti w Praze se nachází. PP. dr. Amerling, dr. Kodym, dr. Čejka, Tomíček, Zap, Malý, Štorch a j. nejsauce ani redaktorskými aniž sněmownímí pracemi zaměstnáni, jisté k wůli dobré wěci w dílo to by se uwázali, a žeby ona pak wšem požadawkům zadost učila, prawau národní a domácí knihau a pokladničkau užitečných a zábawných wěcí se stala, za to nám ručí jména a spanilomyslnost dotčených wlastimilů. Budiž ubezpečen slawný wýbor Matice České, že, wyplní‒li se wraucí tato žádost naše, nad knihu tuto sotwa příjemnějšího dárku noworočního stáwati bude, kterým by Matice obecenslwo českoslowanské k příštímu nowému letu mohla obradowati. Tuto jsau, ať tak díme, letošní noworoční přání weliké části zde a na Morawě obýwajících audů Matice České, kteří tomu powděčni budau, jestli se jim udá, brzo se dočísti, že slawný wýbor Matiční neopomenul, sobě jich powšimnauti, a že jim, pokud možná, wyhowěti hotow jest. Ale jen ne potom přípowědi pěkné, ale také činy. Dr. F. T. Morawan. Dod. Red. Pozůstawujíce si širší zpráwu o činnosti Matice do některého příštího čísla, podotýkáme tuto jediné to, že dlauhým newycházením „ Historie literatury české “ jediné je winna tiskárna. 31 archů textu již je wytištěno; scházejí ještě asi 3 archy.


18. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [překlad adresy], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
– Na následující důležitau listinu obracíme zwláště pozornost našeho w politice sběhlého čtenářstwa, prozatím ji podáwáme beze wší úwahy w auterý něco wíce. „ Waše Milost! Nejponíženěji podepsaní wyrozuměli z rokowání ústowodárného sněmu, že wětšinau hlasů prošel náwrh od posl. Zbyszewského učiněný a od poslance Strobacha amendowaný, aby se zadala prosba k WMsti, by se pro občany we wlaské armádě slaužící nařídilo wolení poslanců na sněm. W každém ústawním státě jsau dwě moci, které nikdy nemohau společně spojeny býti: moc zákonodárná a moc wýkonná; wojsko jakožto doplňující část wýkonné moci nemůže tedy nikdy aučastno býti moci zákonodárné. Co osoba může woják tak dobře jako každý občan na sněmu seděti, ne wšak co zastupitel armády, co korporace; neboť jest patrno, žeby několik poslanců, kteří swé náwrhy končiti mohau s wážnými slowy: „ Četné wojsko podporuje mínění naše, “ brzo zrušilo wšelikau swobodu porady. Wěrna zákonům swé wlasti uznáwá c. kr. armáda we WMsti jediného swého pána a wůdce, ona tedy nemůže být a nebude aučastná žádné porady, která by ji uwedla w odpor s jejími powinnostmi, která by její kázní, štítem cti a wěrnosti mohla otřásti. Ona poslední kapkau krwe bude hájiti ústawy, které WMsti we srozumění se zastupiteli swých národů monarchie udělí; ona ale nezná žádný rozdíl národnosti we swých řadách. Swazkem poslušenstwí a bratrské swornosti a lásky spojené, widí ony w osobě WMsti spojiště wšech swých powinností, swé sláwy a swé cti. Co ale pohnulo nyní sněm k náwrhu, který stojí w takowém odporu s dříwějšími w tomto wysokém shromáždění jewenými zásadami? Rádi by byli podepsaní w mlčení a zapomenutí pohřbily bolestné zpomínky na minulost, ale otázka leží tuze blízko, proč nyní titéž poslancowé chápají se slowa o domnělá práwa wojska, kteří se minulého září stawěli proti šlechetnému náwrhu poslance Selingra slowy nejprudšími, armádu urážejícími. Když Varro na bojišti u Kanne zanechal wítězstwí a 80.000 římských wojínů, a prchaje do Říma se wracel, zdwihl se celý senát a šel přemoženému konsulowi až za bránu městskau naproti, by mu děkowal, že nezaufal nad zachráněním wlasti. Tak smýšlel a jednal welký swobodný stát, ale sněm Wídeňský měl jen sympathie pro naše nepřátely a žádné slowo pochwaly pro wítěznau, s ohromnými swízelemi bojující armádu, žádné slowo aučastenstwí pro padlé, žádné slowo útěchy pro pozůstalé. Wojsko mlčelo, ale cítilo hluboko tuto bolestnau urážku. Sněm, který jsa tupý pro čest wlasti, lhostejný pro její zachowání, ztratil důwěru wojska. Nikoli, Waší Milosti! Wojsko nechce míti aučastenstwí w těchto bojích parlamentárních, ono by w nich spatřilo záhubu swé jednoty a kázně a záhubu monarchie. Ono chce zdí železnau obehnati trůn WMsti a hranice monarchie, ono chce zákony wlasti proti wnitřním, její celitost proti zewnitřním nepřátelům hájiti, ale spolu chce setrwati w mezech swého postawení, které zákony wšech zemí wojskům wytknuly. W hluboké úctě prosíme WMst, hořejšímu náwrhu říšskému sněmu odepříti nejwyšší potwrzení. “ Následují podpisy celé armády: Z každé setniny wšichni důstojníci, šikowatelé nebo strážmistři, pak we jménu wšech ostatních od každé šarže 2, od sprostých 16–20 podpisů. Weškerému mužstwu se obsah dříw oznámil.


31. prosinec 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Nápisy Tatránské z pod Křiváně, Autor: Havlíček, Karel
Nápisy Tatránské z pod Křiwáně Od Čechobratra Protištúrského Štúr Columbus. Já chci Columbem – tak říkal Štúr – býti Slováků: Prawda to, neb k diwochům nám wede mládež i řeč. Štúr O’Connell. Čím byl O’Connell w Irsku, bude Štúr prej we Slowensku: Ten pomník z mramoru, z písku si tento stawí. Štúr Rauhač. Čeština již w Tatrách – tak psal Štúr w Orle – zdochíná, Tworce řečí: proč spal twůj w štěku tomto perun? Zeď čínská. Zdí čínskau oderwat chtěl Štúr od Česka Tatránsko: Na hlawu zedníka wšak ta samého padá. Wrch Křiwáň. Proč chlum nakřiwuješ wždy si wíce ku pádu Křiwáni? „ Štúrčinu páchnaucí swým pochowat chci rumem. “ Očista. Wáhu ty, a Hrone ty, sjednoťtež swé wody: byste Z Tatry smýt morowé nešwary Orla mohly. Šťáwnice. Šťáwnice roztomilá, ty nowý hrade českoslowenský, W jednotě ty zrádnau nám nahradíš Břetislaw. Dod. Red. Podáwajíce tyto nám z Uher zaslané epigramy laučíme se s p. Štúrem na wždy. Jeho cesta je jiná, naše taky, když mermomocí chce býti jiným národem než byl posud, staniž se wůle jeho, pokud mu síly stačí. On rozpoltil swůj národ na dwě nepřátelské polowice, učině tak z lidu, jenž se počtem mezi prostřední národnosti a literatury ewropejské počítal, dwa slabé národky, z nichžto nyní i wětší část ( morawsko-česká ) co do počtu mezi nejslabší národnosti ewropejské klesla. Tak tomu snad nepříziwý osud chtěl, wywoliw si p. Štúra za nástroj: co se dlauhým wěkům a welkému počtu jinonárodních nepřátel našich nepodařilo, to dokázal jeden z nás, on sám ( Štúr ) ztenšil četnost národu našeho wíce, než dwě nepřízniwá století. Než – každý bude odpowídati za swé činy. My ale nehodláme již déle marné hádky wésti, nehodláme také marně kwíleti pro takowau národní nehodu, nýbrž zwětšenau činností swau, rozmnožením snažení pokusme se nahraditi jinák sláwě národu našeho to, co mu takto odpadlo rozdwojením. Četnost jest owšem weliký prostředek k národní důležitosti, ale dějiny swěta ukazují, že i malé národy wykonali skutky krásné a weliké. Jděme tedy každý jinau cestau, z jednoho národu, z jedné literatury budtež dwa národowé, dwě literatury, my již déle odporowati nebudeme, ale wymiňujeme si aspoň tolik, aby p. Štúr we swých Nowinách a Orlu přestal již nás Čechy a Morawany jako posud nazýwati swými bratry. Nač takové pokrytství? Z jeho péra a z per spojenců jeho zní nám jméno to co nejtrpčí, nejbolestnější ironie, co upomínka na staré minulé časy, tak asi, jakoby rozwedení manželé před swětem lichotiwě se k sobě měli, zahalujíce tauto sladkau powrchnosti wnitřní trpkau nenáwist.


11. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 7. srpna. Brestl žádá od ministra wnitřních nějaké wyswětlení stranu onoho paragrafu trůní řeči, který o poměrech Italie jedná: „ Wálka w Italii není proti swobodě italských národů, nýbrž má ten účel, uznáwajíce wšecky národnosti, čest rakauské zbraně zachowati a nejdůležitější interessy státu hájiti. “ S nelibostí ale pozorowal ze zpráwy F. M. L. Weldena, že generál Lichtenstein se swým oddělením proti Modeně táhne, k tomu konci, by zahnaného wéwodu opět w stará práwa ustanowil. Ustanowení tak absolutní wlády, proti níž se každá jiná wolnau nazýwati mohla, zdá se mu principu w trůní řeči wysloweném práwě naproti býti. Rád připauští, že proti zemi, která si proti rakauskému mocnářstwí nepřátelsky počínala, se přiměřeným způsobem zakročiti má; ale wládu ustanowiti, jíž sympathie země chybí, jest wěc, na armádu wolného státu, jako rak. jest, hanu kydající. Táže se tedy, zda toto ustanowení swobodě nepřejícího knížete se na rozkaz ministra stalo čili ne. Dobblhof: Také on, že se teprw onau zpráwau o tom dozwěděl, bližšího wyswětlení nemůže dáti; ten krok že se stal bez wědomí ministerstwa. Jak medle ale ňákého objasnění obdrží, nebude wáhat, ho sděliti; w ostatku poukazuje na trůní řeč, w níž se ministerstwo o způsobu politiky w Italii wyjádřilo. Ubezpečuje, ze se přísně toho držet bude. ( Pochwala. ) Löhner má o dwau wěcí se cos ptáti, napřed pana presidenta a pány pořadatelé, proč se potřebné spisy journalistům a referentům neposkytují. Záležíť w tom weřejnost, že se journalistům nejen místa wykážau, by při jednání mohli přítomni býti, nýbrž že se jim též do písemních prací a náwrhů nahlédnauti dá. Strobach je také toho mínění, nemyslí wšak, že k tomu nějakého uzawření komory zapotřebí, že to wěc pánů pořadatelů. Löhner: Nějaký čas jdau powěsti, jako by se na duchowní statky dluhy uwalowaly. Tak se wyprawuje o pokladech jistých korporací, plných nejstkwostnějších wěcí, tak že se s půwodními inwentářemi wíce nesrownáwají. Dle zákona mají se ročně wýkazy stranu jich nakládání předložiti, a bez auřadního powolení nemá žádná korporace břemena přijímati. Majetnost korporací je k nábožným aučelům a oblažení člowěčenstwa určena, a stát má dle swého práwa nejwyšší souverenity moc, w čas nauze si sní wypomoci; tážu se tedy ministerstwa, zda tyto powěsti bezdůwodné jsau neb ne, zda se břemena na majetnosti korporacích změnily, a w jaké míře, a zda se patřičná dohlídka wede? Dobblhof: Brzy na to, co do ministeria přišel, stal se takowý pád, a sice žádal klášter sw. Petra, by se směl něco wypůjčiti. Ale žádost tu že odmrštil, ano i tenkrát, když dokumenty o potřebnosti toho zaopatřená byla, a sice z příčin, které interpelant uwádí. Co se dříwe dálo, newí, chce ale potřebné wýkazy zaopatřiti, zda by to slawné shromáždění žádalo. Ostatně poukazuje na náwrh dnešní finančního ministerstwa, který též o této wěci jedná. Löhner: Co na tom prawdiwého, že jeden klášter na blízku chce 80.000 zl. se wydlužiti? Dobblhof: O tom že nemůže wyswětlení podati. Ministr sprawedlnosti p. Bach činí na to pozorna, že posud zákon platí, který duchowním korporacím zabraňuje, na nemowíté statky bez powolení auřadu břemena uwalowati; co se ale mowitých statků týče, tu že owšem zadlužení možné, ale i tu jsau přednostowé korporací odpowědní, by jmění s inventářemi se srownáwalo. Též on se odwoláwá na náwrh finančního ministra, kterým každému zneužíwání pro budaucnost je zabráněno. ( Potlesk. ) Nastalo nyní dálší rokowání o řádu jednacím, které pokračowalo dle obyčejného hodně rozwláčného způsobu. Jenom při otázce, jak má býti sestawen wýbor petiční, Totiž wýbor, který bude přijímati žádosti k sněmu poslané a strany jejich dálšího rozhodnutí potřebné kroky činiti. pokusila se opět strana česko-německých deputowaných, ukřiwditi jiným národnostem na zisk německé. Náwrh totiž byl, aby petiční wýbor sestawen byl z 19 osob: 9 wywolí se ze sekcí wždy po jednom, a pak ještě každé gubernium jednoho ze sebe připojí, aby wýbor mohl w záležitosti provinciální dobře posuzowati. Pan Löhner se swými ale nawrhowal, aby jenom z každé province po dwau neb tří se do toho wýboru wolilo, a sice z každé národnosti jeden, přeswědčen jsa, že takowým způsobem nejwíc Němců do wýboru se dostane. Gubernie totiž jsau: Čechy, Halič, Morawa, Dolní Rakausko, Horní Rakausko, Štýrsko, Tyrol, Ilyrie, Pomoří, Dalmatsko. Dle náwrhu p. Löhnera by tedy 15–16 Němců a jen 10 Slowanů w tomto wýboru sedělo. Awšak náwrh p. Löhnerů porazili deputowaní Feifalik, Dylewski, Klaudi, Cavalcabo, Neuwall a Hawlíček, tak že welikau wětšinau propadl. Dne 8. srpna. Dnes nabyli jsme teprwa auplné jistoty o tom, co se již po nějaký čas jakožto privátní wědomost po Wídni a po mocnářstwí našem rozšířowalo, myslím totiž o nawracení-se císařowě do Wídně. Hned na počátku ještě před čtením protokolu oznámil pan president Strobach officiální zpráwu o tom od deputace zaslanau. J. M. C. ráčil deputaci říšskéko říšského sněmu welmi ochotně přijmauti, potěšení swé z jejího příchodu projewiti, a wyslowil aumysl swůj asi w tento smysl: „ Když sněm říšský přítomnost mau we Wídni pro blaho národu za newyhnutelnau powažuje, neopomenu já, maje wždy dobro národů na srdci, dle rady této se zachowati, ačkoli zdrawí moje ještě auplně se nenaprawilo. Dne 8. wydám se na cestu do Wídně, w kratších owšem denních pojíždkách, jak to moje slabé zdrawí požaduje. “ – Sněm říšský projewil welikau radost swau z tohoto potěšitelného kroku J. M. C., a nepochybujeme, že weškeré mocnářstwí též tuto radost pocítí; neboť tímto krokem J. M. C. oprawdiwě naše swoboda a dálší rokowání říšského sněmu pojistěni jsau a blahu našemu již nic w cestě neleží. Nyní můžeme na pokojné zákonní cestě weškeré zřízení zemské oprawiti a k budaucí spokojenosti wšech národů rakauských základ položiti. Rowněž tak důležitá byla interpelace dep. Sturma na ministry strany záležitostí uherských. Ze slow ministra Dobblhofa wyrozuměli jsme, kterak nše ministerstwo wždy rownopráwnost wšech národností na srdci má, a že s nynějším maďarským ministerstwem w tomto ohledu nikterak nesauhlasuje. Zejtra podám celau řeč Dobblhofa dle stenografické zpráwy, neboť si netraufám z pauhé paměti slowa ministra zde do swěta rozšířiti, poněwadž na každém tomto slowu welice záleží. Welmi zajímawé bylo též rokowání strany zrušení poddanosti, we kterém se zejtra pokračowati bude. Tolik již nyní na jisto ubezpečiti můžeme, že při této příležitosti projewila se pro zrušení weškeré poddanosti se wšemi následky jejími, jako jsau robota, desátky, regalie atd., tak weliká wětšina we sněmě, že naši wenkowané již nyní mohau být zcela ubezpečeni. Šírší zpráwa. Sturm táže se ministra wnitřních, jaké kroky učinil stranu oněch 2 lodí s nákladem železa, které w Horwatech wzaty byly? pak co sděliti může o wýsledku prostředníctwí arciknížete Jana w rozmiškách horwatsko-uherských? Doblhoff: Owšem byly dwě lodě na Dráwě wzaty, ač byly celním zákonům zadost učinily. W posledních dnech předešlého měsíce se to dozwěděl a hned uherské ministerstwo žádal, by ony lodě wydány a podobné pády budaucně zamezeny byly. Co se druhé otázky týče, sdělil již dříwe, že hrabě Batthiány a baron Jelačić se tu nachází; o wýsledku jejich wyjednáwání wšak není rak. ministerstwu nic známo. Než ale hr. Batthiány Wídeň opustil, doručil prý mu notu, w níž se ptá: 1 ) Chce-li rak. ministerstwo pragmatické sankcí co do celitosti uherské koruny plnau platnost dáti? a 2 ) obmejšlí-li nynější ministerstwo w ohledu na pragmatickau sankcí práwa koruny hájiti proti uherským wedlejším zemím? Ministerstwo odpowědělo, že pragmatickau sankcí nikdy w pochybnost nebralo, a že uzawřelo, jí platnost w každém směru dobýti a udržeti. Co se druhého punktu týče, podotknul, že Horwaté, jak daleko mu jejich nároky známé, nikoliw nezamýšlí od uherské koruny se odtrhnauti, a že oni nápodobně se na pragmatickau sankcí odwoláwají. Určiti, která strana pragmatickau sankcí dobře pojala, to požaduje důkladného rozebrání důležitých státopráwních poměrů, které předewzíti ministerstwo až posud nebylo w stawu, nemůže tedy rozhodně odpowědíti. Ministerstwo myslí, že mu nezbýwá nic, než přáti, by wše w dobrotě urownáno, wše pro uwarowání občanské wálky wynaloženo, jakož i wše ponecháno bylo, což by weškerému mocnářstwí škodu přinésti mohlo. Ministerstwo wychází od té zásady, že pokoj u wnitř lze jedině udržeti stejným opráwněním wšech národností. ( Bravo! bravo! ) – Na to, že až posud rak. min. žádná odpowěď nedošla, leda by řeči uher. fin. ministra w komoře deputowaných za takowau se powažowat měly. „ Neočekáwejte, pánowé, “ prawil dále, „ že rukawici, již nám finanční ministr w Budapešti wrhl, snad zwedneme. Neníť to wýzwání k bohatýrskému boji. Podáwáť nám po obau stranách břítký meč, bychom se sami zkrwáceli, dříwe než nás saupeř napadne. Obwiňowáním, podezřowáním nás we swých řečích zasýpáwá; na ty musíme odpowídat, proti těm se ohražowat. Předhodil nám reakci, a jako bychom rakauské národy k absolutismu nazpět wedli. Pánowé! Zdali jeden z wás něčeho takowého se obáwá, jsme hotowi, naše auřady okamžitě složiti. “ ( Bauřliwé bravo! ) „ Dále praweno, že jednáme bez plánu, bez charakteru a bez wší politiky; opominu wšech těch nesmyslů, w oné řeči obsažených, a podotknu jen, co mé mínění, co mé přeswědčení jest: Za našich dnů se nekuje politika na sedadlech ministrů, ani na tribuně; politika zaujímá wyšší stanowisko; neb duch swěta jest to, jenž ji twoří. Duch swěta wolá k národům: Wy jste wolní! opět máte swá přirozená práwa; těch se musíte držet. A dělaná politika padá; politika, která spojenců w dálce hledá, an zatím nejbližších a nejpřirozenějších opauští, politika, jsaucí jednostranná, soběcká a newděčná, nemůže dlauho trwati, ta nosí zárod smrti w sobě. “ ( Bravo, bravo. ) „ Uwáděli nás w podezření, že jsme zrádci na německé wěci; takowé nařknutí musíme zrowna za lež prohlásit. Pánowé! My jsme Němci skrz na skrz! nejen proto, že Němci jsme, nýbrž že jsme poctiwí a sprawedliwí, 402 že ctíme práwa každého národu, že si nepřiosobujeme žádnau přednost, žádnau supremacii nad jinými národy. Wšickni měříme k jednomu cíli, wšickni k sjednocení rakauských národů, ne wšak mocí, nobrž bratrstwem nám dějinami, nutností a citem kázaným. ( Nesmírný potlesk. ) Jak dlauho tuto wyhlídku máme, jak dlauho posel od Wisly poslu od břehu Jaderského moře ruku podáwá, budeme státi neohroženě, wzdor wšem chmůram, nechť si od wýchodu neb západu hrozí, nechť si metají blesky kamkoli, my stojíme neohroženě, ničehož se nebojíce. ( Bravo. ) W tomto duchu myslíme pokračowati, w tomto duchu německau wěc na nejlepší způsob hájiti, jí nejwětší služby prokazowati. “ K záwěrku poznamená, že ministerstwo we zwláštním státním spisu posud nerozhodnuté otázky rozebrati a slawnému shromáždění předložiti míní. ( Dokončení. )


20. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [povolání úředníka Plačka], Autor: Havlíček, Karel
– Podle bezpečných zpráw dostal p. krajský úředník w Chrudimi a býwalý poslanec na sněmu říšském p. Plaček powolání od hr. Stadiona do Wídně a hned 18. t. m. tam odjel. Sluší zde owšem přede wším na zřeteli míti, že p. Plaček jakožto politický auředník dle rozkazů ministerských se říditi musí, pročež také jeho přítomnost we Wídni a aučastenstwí při poradách o řádech zemských za nic jiného nepowažujeme, než za auřední powinnost. Také p. rytíř Bohuš z Prahy odebral se na pozwání ministerstwa též k tomu aučelu do Wídně. Dr. Brauner také již s ostatními pracuje, jak samy ministerské nowiny o tom zpráwu přinášejí. Musíme se wyznati, že jsme až do této doby wždy očekáwali, aby se dr. Brauner do Prahy nawrátil, a že jsme jeho spoluaučastenstwím při těchto ministerských poradách nad míru překwapeni.


15. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 12. srpna We wčerejším sezení byla skončena wolba F. Teufla, posla z Ipsu, která se záwodnau být zdála, an proti ní byl protest zadán. P. Teufel prý byl několikrát pro těžké policejní přestupky trestán a jednau z weřejného násilí obžalowán. Referent záwadných woleb nemyslil brát na to žádný ohled, neb důwěra 50.000 woličů jest postačitelným důkazem počestnosti woleného. Firnkranz se zastáwá p. Teufla a upozorňuje, jak snadno mohl za absolutní wlády každý do wyšetřowání přijíti. Že tomu tak, nebude žádný odpírat. Jestiť tu wíce Poláků na sněmu, bywších we wězení, a kdo by chtěl proti těmto mučedníkům swobody polské něco namítat? – Sněm prohlásil wolbu za platnau. Při této příležitosti ale Borrosch welmi dobře poznamenal, že se nesmí odwoláwat na důwěru 50.000, neb jich wolilo jen 100. Budaucně že bude tlačit na indirektní wolení. W tom má Borrosch zcela prawdu. Za ten krátký čas konstituce nabyli jsme zkušenosti, jak lehce jest, si získat důwěru několika woličů, kteří se již o ostatní hlasy postarají. Takowým způsobem byl w Čechách na jednom místě auředník zwolen, který se nyní neustále kolíbá. Nerad by ztratil tak zwanau důwěru swých komitentů, neb newí, kdy by ji mohl snad zase potřebowat, a rád by si získal přízeň wlády, by, až přijde čas, na něj s ňákau řádnau službičkau nezapomněla. Známý dr. Zimmer pohřešil na práporech wojenských německau trikoloru, kteráž na ně o welkonoci německé, t. j. 6. t. m. ( na ten den se slawilo, jak známo, z mrtwých wstání Německa ) připnutá byla. To nemohl p. dr. na srdci snésti. činil Učinil tedy dotaz na ministra wálky, kam ty barwy zmizely, čili se jen komedie hrála? Latour na to odpowěděl, že radda ministrů uzawřela, rownost wšech národností za základ státu míti, a tudy wojsko jen we službě spolku tyto barwy nosit bude. Rozumí se, že lewice brumlala. Pak se přikročilo k rokowání o Kudlichowu náwrhu, který jej sám již dwakrát oprawil. W dnešním sezení oznámil pres. Strobach, že císař pán až okolo 3 hodin u Nusdorfu přistawí a pak se do chrámu Páně sw. Štěpána odebéře, kde slawné Te Deum zpíwáno bude. Sněm uzawřel, že též přítomen bude a pak si do Schönbrunu pospíší, J. M. uwítati. Dále se šlo k dennímu pořádku. Cerne žádal zrušení roboty bez náhrady. Nejwětší obtíže jsau při otázce o náhradě a práwomoci. W otázce o náhradě ptejme se nejdříw, přísluší-li opráwněným wůbec náhrada. Jedná se tu o dálší trwání ústawu potlačowacího, o třídu lidí, jenž beztoho dost bídy uwrhli na lid. Aristokracie a feudální ústaw jsau takowí tyrané jako bürokracie a absolutismus, jenž potlačují ducha a chtí se pásti na jmění jiných. Zač má být náhrada dáwána a má-li opráwněný wůbec práwá k těm poplatkům? Já myslím, že nemá. Sněm stojí na půdě swobody, rownosti a bratrstwí; nárokem náhrady jednalo by se proti nim. – Kdyby aristokracie, stojíc na swém nároku, žádala náhradu, a powinowaní, ukazujíc na swé utlačowání, žádali zadostučinění: kterak pak? ( S pochwalau se podporuje. ) Mokrý z Čech žádá zrušení kánonu a poplatků laudemiálních při kaupi gruntů bez náhrady. ( Podporuje se. ) Violand wystaupil se žádostí, by se konec učinil debattě, an wěc již dosti objasněna. Strobach lituje, že poslowé při tak důležité wěci z toho práwa potřebu dělat chtějí. Helfert, Borrosch a jiní jsau proti Violandowi, a po dlauhé hádce přikročí se opět k pořádku. Náwrhy rozličného obsahu: o wydání práwa piwowárečního; zrušení záwazku, piwo a kořalku odbírati; o wydání práwa, w řekách lowit atd. Konečně přijde 60tý a poslední náwrh Borroschůw: Pohřešuje prý u předešlých amendentent princip sprawedlnost. Swoboda není jen pro wezdejší blahobyt k přání, nýbrž proto, že božstwí w člowěku uskutečňuje. Proto se nesmí od mrawního základu ustaupit. Jinak by se komunismu brána otewřela, a sedláci dobře wědí, že za nimi číhá proletariát čeládky a domkářů. To welké slowo: „ Jmění jest poswátné “ napsali pracowníci na krámy kupců, a tím swau welkoduchost objewili. Pracowníci w říšském sněmu nesmějí za těmito pozadu zůstati. Borrosch má to zwláštní we swém amendementě, že žádá též, by auředníci, na práwech lidu se prohřešiwší, odstraněni byli; jsauť prý jako wlci s wytrhanými zubami, když kausat nic nemohau, přece ještě škubaji. Pro powšechné rokowání nechalo se již jich 21 zapsat, a Jonák jest prwní. Mluwí pro náhradu. Jedná-li se o odstranění privilegií a nadpráwí, že je s celau duší při tom, ale práwo nesmí zahynaut. Prawé jest to, co wědomí času za takowé uznalo, a úmluwy otců musí šetřeno býti; tak se za časů jmění konfiskowalo, by dle tehdejších ponětí zaslaužilí lidé ním poděleni byli. Konfiskací nebude nyní nikdo zastáwat, zdali se mají proto nynější majitelé zahnati? Z poswátnosti jmění wyplýwá náhrada, a sice slušná náhrada. Ta je nutná, neb se má proletariátu pomoci. To se může státi jen rozdělením welkých statků a propachtowáním kusů na chudé. Wyzdwihnau-li se ale wšecka powinowání poddaných bez náhrady, nebude, kdo by se do takowých poměrů pustil; jako před 50 lety mysleli úmluwami býti kryti, a tyto nyní w interessu wšeobecnosti se posuzují, tak se to může i po 50 letech státi. Myslí, že uzawření sněmu prov. se nesmí zrušiti, kde sedlák stejným způsobem jako aristokrat zastaupen byl.


11. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O Löhnerově návrhu a revoluci], Autor: Havlíček, Karel
We čtwrtek dne 5. října skončil se w 10 hodin wečír sněm welmi bauřliwě. Rokowalo se o daních na budaucí rok, a když již hlawní wěci odbyty byly, wystaupil nenadále p. Löhner s náwrhem na oko nepatrným, we wěci ale nesmírně důležitým. Činil totiž doložení w ten smysl: že se z daní nyní powolených nic nesmí wynaložiti jinde než w zemích zde na sněmu zastaupených. To jest jinými slowy řečeno: že se nic nesmí wynaložiti w Uhřích na podporu Jelačiće k udržení celosti Rakauska. Česká strana sněmu ( prawice ), porozuměwši hned p. Löhnerowi, statečně se opřela jeho náwrhu, a Rieger wymohl, že komora welikau wětšinau hlasů zawrhla tento náwrh Löhnerůw i s mnohými jinými. Sněm pohrdnul náwrhem tímto, neboť nechtěje ani o něm slyšeti, přešel k dennímu pořádku, což jest potupa parlamentární. Frankfurtsko-maďarsky smýšlející Iewice zůřila, a jeden z ní p. V. zrowna prý se wyjádřil, že již nepomůže nic než revoluce. Tato revoluce nedala na sebe dlauho čekati: ráno w pátek dne 6. již byla bitwa na Táboře ( Leopoldow ) a brzy se zmocnilo powstání celého města. Zámínku wzali si z toho, že nechtěli dopustiti, aby něco wojska z posádky Wídeňské táhlo Jelačići ku pomoci: to wšak byla jen zámínka. Prawá příčina této revoluce není jiná, než nespokojenost maďarské a ultra-německé strany s wládau sprawedliwau, s wládau takowau, která si rownopráwnost wšech národů za heslo wzala, která nechce připustiti, aby w Rakausích jen Němci a Maďaři panowali, kterážto wláda chce, aby také Slowané slušného podílu měli. Takowau sprawedliwau wládu nazýwá maďarská a ultra-německá strana reakcionářskau, zatím ale jen oni sami prawdiwí reakcionáři jsau w tom ohledu, že chtí staré panowání maďarsko-německé opět w Rakausích zawésti, jako bylo dříwe. Ta strana sněmu říšského, která nyní we Wídni rej wede, jest též takowého protislowanského smýšlení. Löhner jest duše wšeho nynějšího jednání té části sněmu, která we Wídni zůstala. Sněmowníci z druhé strany, kteří we Wídni zůstali, nejsau swobodní, protože uprostřed ozbrojené a maďarskými penězi podrážděné luzy, a není pro nás swobody. Hlawní wěc jest nyní, sněm ( aneb jen wětšinu jeho ) z Wídně powolati na jiné bezpečné místo, nejlépe do Brna, a tam ukončiti jednání a dáti Rakausku konstituci. Wídeň bude nyní wojensky obložena a k poslušnosti zákonní přiwedena rukau brannau. W takowém místě sněm rokowati nemůže, zároweň ale zapotřebí jest, aby, když we hlawním a sídelním městě wojenské práwo na čas swobodu obmezí, w ostatních zemích konstituční žiwot zastawen nebyl, o co se sněm postarati musí. Záležitosti Slowanů rakauských jsau nyní na rozhodné době: buďto budeme od Maďarů a Němců poraženi a pak jim služební, aneb zwítězíme a co wítězowé dáme poraženým stejná práwa s námi. Slowané nebudau wítězstwí zneužíwati k potlačení jiných národů, neboť my jsme skutečně a poctiwě liberální a nechceme swobodu jen pro sebe, nýbrž pro wšechny. Bratři! nedejte se swésti nepoctiwými praktikami těch, kteří wám pod falešným jménem weliké swobody wnutiti hodlají swé jho. Nebojte se o swobodu: dwůr náš ani wojsko konstituci naši rušiti nebude a nechce; stůjme pewně pohromadě wěrni swobodě, ale poctiwé swobodě, slowanské swobodě, která nechce panowati nad jinými, nýbrž jenom rowna býti wšem a každému. H. Borowský


15. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: O sněmu říšském, Titulek: [Záznam z ustavování říšského sněmu], Autor: Havlíček, Karel
Není-liž to zlomyslný osud, že nejsme s to, bychom přišli ke sněmu? – Sněm zemský nám překazili, a sněm říšský, čím ho wíc potřeba, tím wíc se od nás bez potřeby wzdaluje. Wolby jsau w celku již wšude ukončeny, ale není, kdo by hned sněm otewřel. Někteří poslanci jsau ale již na dwě neděle we Wídni, a Wídeňští je tuším účinliwě wzděláwají. Aby ale o některých otázkách již předkem se umluwili, a tím na sněmu rychleji mohli jednat, sestaupili se příchozí poslanci u poradní předběžní sněm. Prwní sezení bylo dne 11. čerwence w c. k. jízdárně. Sezení otewřel wládní radda a prozatímní starosta Kudler. Deputowaných přítomných bylo 197, dostatečný tedy počet, aby se porada za platnau uznati mohla. Starosta četl protokol již den před tím sepsaný, jenž zní takto: „ We Wídni 10. čerwence. Doblhoff pozdrawuje shromáždění a ustanowuje, aby se k usnadnění porad z přítomných poslanců jeden starosta a dwa místostarostowé wolili; 6 nejmladších audů ustanowí se za písaře. Za starostu zwolen byl tedy Dr. Jos. Kudler, za místostarosty Jos. Weisz a J. Monnheimer, za písaře pp. A. Purtscher, Th. Geier, Jos. Nezweda, Jos. Demel, Vinc. Prázdil a V. Kudlich. " Na dotázku starosty, má-li kdo co namítat proti tomu protokolu, pronesl Violand, aby se tituly wynecháwaly při čtení a jmenowání deputowaných, poslanci na sněmu říšském že jsau sobě w hodnosti wšichni rowni; titul poslance platí zde wíc jako kterýkoli jiný. Jiný poslanec byl toho mínění, aby se místo shromáždění národní užíwalo slowa shromáždění říšské. Violand wšak míní, že jsau deputowaní zwolení od národu k ustawení sněmu; dokud se úloha ta newykoná, přisluší tomu shromáždění wším práwem titul: „ shromáždění národní. “ Stran písařů ukázalo se později, že jsau tu ještě mladší audowé; ustanowili se tedy pp. A. Purtscher, J. Demel, Fr. Wojtěch, Fr. Kudlich, J. Nezweda a V. Prazdil předtím s dlouhým a. Pak se čtli wšelijaké přípisy saukromných osob o žáležitostech osoby se týkajících; uložily se prozatím ad acta. Starosta nawrhnul, aby se rokowalo o prozatímním řádu jednacím, jelikož se bez něho nemůže powest žádné rokowání. Několik audů prý již wypracowalo a dalo do tisku swé náwrhy k sněmu. Dr. Leop. Neumann činí shromáždění pozorno na to, že nebyl ještě wčerejší protokol auplně do porady wzat, aby se tedy ještě jednau četl. – Četl ale Neuwall prozatímní řád jednací, jenž obsahuje tyto články: 1. Bureau ústawního sněmu říšského sestáwá ze starosty, z dwau místostarostů a 6 písařů. Nynější obsazení jest jenom prozatímní. 2. Ku zkaušení jednotliwých woleb rozpadne se shromáždění na 9 odborů. Každý odbor ustanowí se podlé rozličných gubernií a bude takto předstawowati w malém říšský sněm. 3. Každý odbor si zwolí ze swého středu předsedu, písaře a dwa referenty. Dewátý odbor bude zkaušet prwní, prwní druhý atd., co se týče verifikací. 4. Wolba může jen wětšinau hlasů za neplatnau prohlášena býti, a pak se musí hned k rozepsání nowé wolby přikročit. 5. K poradám o řádu jednacím ustanowí se komisse z 9 audů, z každého odboru jeden aud. 6. Jak bude 192 woleb platných, prohlásí se shromáždění za ústawné a dá pozwat ministerstwo JMC. k zahájení říšského sněmu. Poněwadž se ale mezi tím wzdálilo mnoho poslanců, zdwihlo se sezení. Dr. Fischhof nawrhuje, aby se zasedalo také wečer, jsa toho mínění, že poslanci tam nejsau, um zu faulenzen, nýbrž aby pracowali. ( Mnohonásobné brávo! ) Ostatně se ale zawrhlo wečerní sezení, aspoň ještě na několik dní. Mnoho záleží na tom, aby sněm říšský také důstojně wystaupil. Čtauce referát o prwním tomto předběžním sezení, podiwili jsme se, o jakých malichernostech se jednalo a k jakým malichernostem se tleskalo. Nebylo diwu, že se mnoho poslanců wzdálilo. Ta nešťastná oklikatost a malých wěcí důkladné a přísné ohledáwání!! Druhé sezení poradního říšského sněmu dne 12. čerwence. ( Jednání o řeči jednací na sněmu říšském. ) Prokop Czicz z Haliče prawil: Wětšina deputowaných na prawici ( sedláci z Haliče ) nerozumí německy, nech se jim tedy w krátkosti před hlasowáním wyloží, oč se jedná. Mayer z Brna: Nemáme jen Slowani nářečí polského, nýbrž i rusínského, českého, ilirského. Stane-li se jednau překlad, musí se státi we wšech jazycích: z toho by nastal wětší zmatek, nežli s babilonskau wěží. Kdo wstaupí, musí přinest s sebau možnost, aby rozuměl, o čem se jedná; na poslanci žádá se nejenom aby přinesl swau osobu, nýbrž i potřebné wědomosti, přede wším ale známost jazyka, w jakém se jedná. ( Wšeobecná pochwala. ) Pr. Füster sauhlasí: že jest wěc swědomí pro každého poslance, aby znal řeč, w nížto se jedná. Dwojí jednání nestáwá se nikde; kdo nemá schopnosti, musí si schopnost zjednat. Stal by se jinak wěru babylonský zmatek; ztratilo by se tím peněz a času dražšího než peníze. Ctím každau národnost; ale jednota žádá, aby se jednalo wřeči německé, poněwadž 308 se slowanští kmenowé sami mezi sebau nerozumí, kdežto přewaha poslanců německy rozumí. Jeden poslanec prawí: že řád wolební nic o tom nepowídá, aby poslanec uměl německy; proto přišlo tolik neumějících německy. Nech se wezme na to ohled při zkaušení wolby a nech se jen ti připustí, kdo znají německy. Neuwall: Žádný zákon nemůže aučinkowat nazpět, proto zůstanau tyto wolby platné; když ale poslanci widí, že tady nic nemohau docílit, musí jim swědomí kázat odstup. Mayer nawrhuje, aby se ustanowila řeč německá za řeč sněmu říšského. Proti tomu jiný, že dokud není říšský sněm sestawen, nesmí se stát ustanowení žádné we wěci tak důležité. Bilinski z Haliče prawí, aby se k tomu zatím swolilo, by se mohlo kročit k dílu, aby se ale o tom neuzawíralo. Mayer: My můžem prozatímní uzawření činit; prozatímní řeč jednací sněmu říšského buď německá. Poslanec jeden: Polští deputowaní jsau nejčetnější; při woleních neřeklo se, že řeč sněmu říšského je německá. Jejich wolba jest podle práwa, musíme přemýšlet o prostředcích, aby w celku rozuměli něco o tom, o čem se bude jednat. Dr. Brestl: Jen ten může hlasowat, kdo má podílu w jednání. Nikdo nemůže hlasowat, newyslyšew rokowání; muselo by se to dít i s českými, wlaskými a walašskými poslanci, což zajisté je nemožné. Kdo nad to zná jednání pauze summarně, nemůže o wěci hlasowat; wolba je podlé práwa, nikdo nemůže nutit poslance, aby odstaupili, ale musíme se wyjádřit, že je nemožnost jednat w 5, 6 řečích. To mohl každý wědět, že se jedná w němčině. Ten nesmí přijmaut auřad, kdo jej nemůže wésti, a přijal-li jej, musíte jej postaupit; musí se tedy apellowat na čest poslanců, aby sami od sebe odstaupili, aby woliči se dowěděli, že kdo neumí německy, nemůže jich práwa zastáwat, a by předsewzali nowé wolení. Szaszkiewicz: Dokud není ustanoweno, že řeč německá je řeč jednání, jsau pánowé w práwu. Nemohu tedy nikterak na otázku tuto přistaupiti, dokud se nepozdwihne řeč co řeč parlamentární sněmu říšského za řeč jednání. Neuwall: Můžem dáti prawidla prozatímní; buď tedy wysloweno, wolení deputowaných platí, kdo ale nerozumí rokowání, nemůže hlasowat, a musí se dát na jich cit práwa. Poslanec jeden nawrhuje, aby se při každém hlasowání učinila opační zkauška. Bylo by pak hned widět, wědí-li wšichni, mají-li wstát čili nic, neboť nerozumějí-li, oč se jedná, wstali by po obakrát. Fischhof: Musím podotknaut, že páni poslanci jsau wlastně hluchoněmí. Neslyší, co se mluwí, a mluwit nemohau. Sdělí-li se jim konec rokowání, bude tak stát, jakoby teprw na konci byli přišli. Řekne-li který takowý, že může w tom postawení hlas dáti. Goldmark chce, aby každý, kdo chce mluwit, jmenowal swé jméno. ( Dokončení. )


7. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [repliky], Titulek: Co je proti přirozenosti?, Autor: Havlíček, Karel
Co je proti přirozenosti? Spisowatel článku: „ Die provisorische Regierung in Prag, “ w „ Allg. Österr. Zeitung “, prawí mezi jinými též následující welikau německau prawdu: „ Odpornictwí Čecha proti Němci jest proti přírodě, proti wěčnému zákonu, který menší rozdílné částě s weškerenstwem splynauti necháwá. “ Na to my prawíme: Odpornictwí Němce proti Čechu je proti přírodě, poněwadž Němců je míň, a tedy dle německé theorie s Čechy s wětšinau splynauti mají.


4. březen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Příspěwky na Pražskau wzorní průmyslowau školu, Autor: Straka, Pavel + Havlíček, Karel
S welikým potěšením čta od některého času w nowinách wašich o wznikání a zamýšleném zakládání průmyslné české školy w Praze, kteráž nám mnohostranné požehnání přinášeti slibuje; cítil jsem se probuzena, tím, seč má síla býti může, k tomuto swatému účelu přispěti; a tudy audy mého w Čechách nejmenšího sboru evangelického aug. wyzn. jen ze 330 duší sestáwajícího a we 34 osadách rozptýleného k nějaké oběti pobízeti. Až dosawad se mi podařilo dle přiloženého poznamenání jmen audů a ochotných přispěwků sesbírati, kteréžto zde wložené k dalšímu odewzdání posílám. Nejwíce mne wšak při tom srdce bolí, že já se swé strany wetší oběť při této příležitosti swé drahé wlasti přinésti nemohu pro welmi skaupě mi odměřené důchodky a pro mau četnau a mnohým již nepřízniwým a twrdým osudem nawštíwenau rodinu. Dař Bůh naší národnosti! Pawel Straka, pastor. Dod. Red. K důležitějším též pokrokům we wlasti naší náleží zajisté i to, aby dosawadní welmi bídné a chudé postawení evang. slowa Božího kazatelů slušně zlepšeno bylo. Než doufáme, že již doba tato příliš wzdálena není, jejížto brzké zjewení-se we wlasti i my co katolíci si přáti musíme.


3. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský deník, Titulek: [Zpráva o novoroční slavnosti], Autor: Havlíček, Karel
– Známy budau našemu čtenářstwu besedy přátelské, již po kolik let w sále Sw. Wáclawském dáwané: letos přenesli spanilomyslní podnikatelé tuto zábawu swau do čistě obnoweného sálu konviktského, který byl od společnosti samé k této příležitosti přiměřeně a w duchu národním ozdoben. W čele skwěl se weliký znak náš zemský bilý lew, a po stranách wlály korauhwe barew národních též českými lwy ozdobené, a na slaupech sálowých postaweny byly sošky panowníkůw našich českých. Společnost byla welmi hlučná, a udržowal se při wšem nejpěknější pořádek. Zábawa byla nenucená, srdečná, zcela jiná než o besedách na Žofíně, kdežto panuje wíce obmezenost a suchota. Hlawní wšak zásluha uspořádatelů této besedy jest smýšlení české národní, které se wšude i w přátelské rozmluwě u zhusta obsazených stolů i w hojných deklamacech a zpěwích jewilo. Písní zpíwáno jest chorem od celé společnosti několik i národních i od básníků; jmenowitě ale s průwodem hudby welmi rázná píseň měšťanská, která we zwláštních otiscích rozdáwána byla, a dwakráte opakowána býti musela. O půlnoci ozwaly se Jelenowy sbory. Weselost a rozmar panowaly dlauho ještě přes půlnoc až do nowého Roku, w kterém si přáti musíme, aby smýšlení tak pěkně objewené w této besedě wždy dále a wždy wíce po wlasti naší se šířilo, a hojného owoce wydáwalo. Nesmíme zapomínati, že smýšlení národní jest jenom počátek wšelikého budaucího pokroku a oswěty, kterých bychom se rádi we wlasti swé dočekali. Nezůstáwejmež tedy jen při počátku státi.


2. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Dopis z venku, Autor: Havlíček, Karel
Žihadlo Jako každá jiná Wčela bude mít i naše, co se na wčelu sluší, med, wosk, ale — i žihadlo. Med a wosk budeme sbírat po celém swětě, a koho snad někdy zabodne žihadlo, ať nám již teď dá napřed generální pardon! Jaká by to byla wčela bez žihadla! A také rány nejsou smrtelné, brzy se zahojí. Redakcí. Dopis z wenku. Od wrchnostenského ouřadu na Kř....ě, Rychtáři Topolowský! Nařizuje se Wám, abyste se od dneška za týden dostawil do zdejšího dwora s pěší robotou. S mrzutostí se pozorowalo, že již také Wy začínáte do Kwětů dopisowat. Co se to opowažujete? bez toho jsem již měl těch dopisů po krk, a teď ještě abych Waše četl! A při tom tak neotesaně píšete! Styďte se, starý...., hleďte si raděj worby, dobytka atd., nechte péra, jděte wedlé kritiky čihý anebo hat, a nepleťte se mezi učené pány. Wy jste to dorazil! Co pak myslíte, že jste tomu pánu, o kterého se ujímáte, něco pomohl? Wy bláhowý! tím wětší hanbu mu to dělá, že se o něj takowý chramosta zastáwá! Že se Wám ty knihy líbí?! Toť wěřím, Wám se arci ledacos líbí; jak pak se Wám líbil „ Český jazyk moje škoda "? Wiďte, že dobře! Holečku, když se Wám něco líbí, ještě to není proto hezké. – A také se ještě we swém škrobeném dopisu o mně zmiňujete, jakobych s Wámi stejného smýšlení byl. To se Wám nyní poprwé milostiwě promine, budoucně wšak po každé šatlawní trest následowati má. Pakli že Wám ale nějaký pokoutní písař ten dopis do Kwětu wyhotowil ( jak se domýšlím ): toho i hned dle wysokého nařízení ať mi udáte, a sice pod pokutou. Dáno na Kř....ě 1. Ledna 1846. Pawel Sekíra, direktor.


4. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [O provolání sedmašedesátníků], Autor: Havlíček, Karel
H.B. — We dwau zdejších Pražských časopisech a sice po německu we „ Waage “, po česku we „ Wlastimilu “ wyšlo práwě prowolání od strany jisté dobře známé, aby se prý občané podpisowali na žádost k J. M. C. a sice asi w tom smyslu, „ že prý býwalý sněm říšský neměl důwěru národu, že základní práwa od něho wypracowaná naplňowala lid obáwáním, že bylo rozpuštění sněmu říšského štěstí pro Rakausko, že jest oktrojowaná ústawa maudrý a mocný skutek a aby se při ní zůstalo, “ a konečně se J. M. C. žádá, aby prý ráčil setrwati při té ústawě. Jména těch pánů, kteří se podobné wěci psáti neostychají, jsau nasledující: A. Algeier, měšťan; Adolf Altmann, měšťan; A. Amler, měšťan; Karel kníže Auersperg; Jos. rytíř v. Baier, doktor lékařstwí; Josef Baltzer, měšťan; Eduard Balzer, Pražský měšťan; František Bayer, měšť. kupec; Jakub Beer, generál řádu křížown.; Karel Bellman, majitel domu; Jan Beran, měšťan; František Berg, měšťan; Jan Bergauer, měšťan; J. Bergmann, měšť. kup. a přísed. při c. k. směnném saudu; Mart. Bílý, měšť.; Jos. Borowička, měšť.; Kasp. Bronowský, měšť.; Wácl. Brich, měšť.; Fr. X. Brosche, kupec a majitel domu; Karel Brosche, majitel domu, kupec a towárník; Wácl. Brunhofer, zednický mistr; Jos. Budan, měšťan; Jiří hrabě Buquoi; Frant. Burian, měšťan; F. A. Credner, c. k. dworní kněhkupec; Wáclaw Dausek, měšťan; Adolf Diettrich, měšťan; Josef Diettrich, lékárník; Ant. Dietze, kupec; J. Dobroslaw, majitel domu; J. G. Dubský; F. W. Ehm, kupec; Em. Karel Eichler, kupec; Dr. lék. Marquard Eich; František Ellenberger; Čeněk Falk, Pražský měšťan; J. U. D. K. H. Fischer, zemský advokát a Pražský měšťan; Karel Fleischinger, majitel domu; Bedřich Fleschinger Fleischinger, měšťan; Ludwík Fortner; Zikmund Jiří Goldschmid, měšť. kupec; Jan Grein, měšť; Petr Greiss, měšťan a majitel domu; Josef Grossmann, měšťan; Karel Gruber, kupec; František Gruber, Pražský měšťan; Karel Grünböck, měšťan; Wilém Grünhut, měšťan; Ant. Haasche, kupec; Bohumil Haase; J. U. D. Rudolf Haase; Wil. Hanet, kupec; Jan Heissler, měšťan; Jos. Heissler, měšťan; Karel Helly, lékárník; Anton Herget; Karel Höfer, majitel domu; Frant. Homolka, měšťan; Wác. Horák, měšťan; Hyn. Jaksch, Domk. G. R.; M. Dr. Jan Ad. Katzenberger, měšťan a majitel domu; Wácl. Kaura, Beraunský měšťan; Karel Kehrn, knpec; Josef Kiederle, měšťan; Jan Kiemann, J. U. D. a zemský advokát; Karel Klier, majitel domu; Tad. Klinger, majitel domu; Josef Köhler, měšťan a kupec; Jan Kondrad, měšťan; Bohumil Könecke, majitel domu; Josef swobodný pán Kotz, c. k. pens. rytmistr; Bedřich Kranner, měšť. hodinář; Josef Kranner, architekt; Jiljí Kriner, kupec; Ant. Kříž, c. k. úředník archivní; M. J. Landau; Josef Laube, měšťan; Frant. Reichsritter v. Leon; J. U. D. Likawec-Oberhauser; Moric Likawec; Kajetan von Mayregg, měšťan a majitel domu; Josef Mertz, kupec; Karel Mitterbacher; Rudolf hrabě Morzin; Ant. Müller, kupec; Wendelín Müller, kupec a majitel domu; Mat. Nagelholz, kupec; Jan Naprawil, majitel domu; Erwín hrabě Nostic; Hugo hrabě Nostic; Wácl. Nowotný, měšťan; Wácl. Nowotný, maj. statku a měšťan; Jos. Oppelt; Jan Pack, měšť; Jos. Pelikán; J. U. Dr. Pelzel; L. F. C. Pelzel, kupec; Hyn. Platzer, řezbář; J. Prach, měšť.; Ant. Preiss, měšť.; Jos. Riedl měšť.; J. B. Riedl, měšť. a obchodník; Jan Riedl, měšť. a obchodník; Kam. kníže Rohan; Ant. Rost, měšť.; Josef Rost. majitel domu; Zik. Rudl, měšť.; Jan Ruffer, měšť.; Hugo kníže ze Salmu; Frant. Schebek; Josef Schediwý, usedlý měšť.; Ferd. Scheib, majitel domu; Frant. Scheib, měšťan a kněhkupec; Scheifler; Jos. Schlecht, měšť.; Fd. Schmidt, měšť. a kupec; Jos. Schmidt, měšť.; Ant. Schmura, měšť.; Jos. Schöbl, majitel domu; J. U. Dr. Ed. Schubert, zemský adv. a Praž. měšť.; Jan Schäcker, dohlížitel stawby; Dr. Jindřich Schuster, zemský adv.; Frant. Seichter; Wácl. Spitra, měšť.; Ed. Fr. Šťastný, wychowatel; S. Strohschneider, měšť.; Ondř. Stüdel, měšť. a kupec; Ed. Stephan, měšť. a pokrýwač; Mat. Teyssler, měšt. a hrnčířský mistr; Fr. Tempský, měšť. a knihkupec; Frant. von Thinelli; Tietz, auředník; Frant. hrabě Thun; Hrabě Lew Thun; Wilém Thurn, majitel domu; Wácl. Jan Tomašek; Ant. Tropsch, měšť.; Jan Trupkowský, majitel domu 1011-2; Jan Jak. Waníček, měšť.; Jos. Weselý, maj. domu; Jan Wyskočil; Rob. Wöhl; Wilém hrabě Wurmbrand; Aug. Želisko, hodinář; Ant. Zilliger, towárník; Jan Zilliger, maj. domu; Moric Zilliger, kupec; Karel Zimmermann, malíř; F. X. Zippe, professor. Žádost bude prý ležeti k podpisům w následujících místech ( což proto uwádíme we známost, aby snad někdo z omylu a z neopatrnosti nepodepsal tuto krásnau žádost ): Tato adressa nachází se k podpisowání u pánů: Krednera a Kleinbuba, c. k. dworního kněhkupce a uměleckého obchodníka na rohu Železné ulice, na Starém městě na welkém náměstí. W Kalwe-ském kněhkupectwí, na Starém městě, na malém náměstí. U Frant. Scheiba, kněhkupce na Malé straně w mostecké ulici. W Dittrich-owě lékárně na Malé straně w ostruhowé ulici. W Karlíně w hostinci „ Hamburku “. Neočekáwej nikdo od nás, že se ještě s těmito pány hádati budeme o ty wěci, o nichžto jsme se až do sytosti napsali a namluwili. Jen na jednu neslušnost, které se dopustili we swé žádosti, musíme wšeobecnau pozornost obrátiti. Oni žádají J. M. C., aby zůstal wěren swým slibům, které w oktrojowané ústawě udělil. Není to patrná urážka pro J. M. C., žádati jej o něco, což se samo sebau rozuměti musí u každého poctiwého člowěka? Každý poctiwý muž musí sdržeti swé slowo, tím wíce tedy císař; žádati tedy J. M. C. o takowau wěc, jest urážka důstojnosti císařské. Ostatně nás při tomto pádu také těší, že se naše dobře míněná wýstraha strany Wlastimila potwrdila. My jsme dobře wěděli, že Wlastimil tak jako německý reakcionářský časopisek „ Waage “ wychází nákladem mnohých pánů, kteří zde také podepsáni jsau a které bychom mohli zejména udati, proto že my nemáme obyčej, klepy rozšiřowati, a nepíšeme nic, o čem jistotu newíme. My jsme tak dalece liberální, že sneseme každé mínění, ale jen když je s poctiwostí wysloweno: ne ale jako páni wydawatelé Wlastimila učinili, že chtěli liberálním programem a několika prwními dosti swobodomyslně sestawenými čísly nezkušené lidi omámiti, aby jim pak poznenáhla swé přewrácené, swobodu podkopáwající smýšlení wštěpowali. Tenkrát mne redaktor Wlastimilu nejhrubším spůsobem nejen we swém listu, nýbrž i po jiných českých a německých nowinách za mau prawdiwau wýstrahu tupil a snižowal, já ale zwyklý jsa již podobným odměnám wšech těch pánů, kterým jsem byl přinucen nepříjemnau prawdu powědíti, ani slowem jsem neodpowěděl na tyto hrubosti. Teď mne osprawedlnil sám Wlastimil, neboť již po dlauhý čas swé prawé smýšlení okázal. Ukázalo se také, že naše slowo přece ještě také něco platí, nebo ačkoli si páni wydawatelé Wlastimila wšemožnau práci wzali, a rozličnými cestami swůj časopisek i zdarma rozesílají, přece jim nebylo nic platno.


20. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Vyučování řemeslníků., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. - Wyučowání prostonárodní řemeslníků na c. k. technice Lwowské w Haliči. Od 13. Prosince t. r. počal se každau neděli a swátek ( wyjma nejwětší ) od 10 do 12 hod. z rána wyučowati na tomto ústawě skrze celý rok prostonárodním spůsobem arithmetice, geometrii, fisice a mechanice, a sice zároweň s praktickým cwičením rýsowání. Každý ze stawu řemeslnického může účasten býti tohoto poučení, jen když se wykáže, že umí číst a psát. Ohlášení toho čteme w č. 143 Lwowské Gazety. Rozumí se samo, že se bude učiti w jazyku polském. Jaké to krásné pokynutí pro naši král. stawowskau techniku, aby se ona dle příkladu cís. král. techniky Lwowské o tak chwalitebné rozšiřowání wědomostí mezi národem naším pokusila. Kýž by i naši Čeští Páni Stawowé tuto potřebu nahlídnauti a o řemeslnictwo se lépe postarati ráčili!


19. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Hospodyně]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. Kdosi nechal w jedněch nowinách dwoje oznámení tisknouíi, že potřebuje hospodyni. W prwním chtěl míti ženskou nejen dobře wycwičenou, ale i hezkou a půwabnou; w druhém zas požadowal co nejhlawnější wlastnost – šerednost. Na prwní oznámení přihlásilo se 207 kandidátek na druhé ani jedna.


28. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [článek z Allgemeine österr. Zeitung], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Z Allgemeine österr. Zeitung podáwáme článek o nynějším chowáni Maďarů w záležitostech wlaských: „ Pryč s ujišťowáním wěčného přátelstwí a bratrstwí, pryč s darowanými korauhwemi, s deputacemi k přiwítání a poděkowání z Prešpurku a Pešti, pryč se wzájemnými komplimenty – pryč prawím: činy musí mluwit, a ty uwádějí uherský saucit k Rakausku u welikau pochybnost. Horní Italie se chce od nás odtrhnaut, a celé časopisectwo uherské jásá nad tím! Ani peněz ani wojáků nechtějí dát Uhři, ba hledí uherské pluky we Wlaších k odchodu, a wlaské pluky w Uhřích k odboji nastrojit. Tak jedná země, která od wěků spojena byla s Rakauskem, která zákony wázána jest, aby zastáwala udržení se rakauského mocnářstwí tělem i krwí. Nyní, kde máme swobodu a pojištění národnosti, nemůže se mluwiti o podmanění Italie. Takowými frázemi nedá se chowání Uherska opěkniti. A kdyby jsme i Wlachy pustiti měli, bude Uhersko přece zawázáno, pečowati o to, aby se docílily dobré wýminky míru. K tomu doráží nepřítel též na Tyroly, a Uhersko by založilo ruce a dělalo by diwáka? Rcete raději upřímně, že nechcete s Rakauskem mimo monarchii nic společného míti, a nemluwte prázdných slow! Wy chcete naši mladau swobodu chránit? My se sami obráníme, co se tkne wnitřního nepřítele, protí zewnímu nepříteli okažte swé wychwálené bratrstwí! Jděte do sebe. Bude čas, kde toho zapotřebí míti budete. Mezi Maďarem a Slowanem je rozdílná národnost, jako mezi Němcem a Slowanem neb Wlachem. Zdali byla národnost wlaská od nás kdy tak utištěna, jako chorwatská a slawonská od wás? My newnutili Wlachu naši řeč, jako wy swau co do počtu silnějším Slowanům, Němcům a Walachům. Ještě wám jednau prawím, rozmyslete se k dobrému! Zůstanete-li we swém nepřirozeném postawení k nám, snadno se stane, že my, až wy někdy – a to se snad dost brzo stane – nás o pomoc prositi budete, k wám s práwem wolati budem: Pamatujte na Wlachy!


19. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Absolutní a konstituční vláda, Autor: Palacký, František; Havlíček, Karel (přetisk)
Absolutní a konstituční wláda. Od F. P. ( Pokračowání. ) We Wídni wymožena jest swoboda naše nepatrným powstáním, při kterém něco osob padlo. Praha od 11. března až po tuto dobu — budiž jí to před celým swětem ku chwále — při tak welkém pohnutí ani nepořádku neměla. 15. t. m. wyšel hlas králowský i k nám: Máte konstituci a průwodkyni — nerozdílnau drůžku její: swobodu tisku. — Tato ale brzy na to měla prozatimním zákonem o tisku ( 31. bř. ) welkau ujmu utrpěti; nestalo se wšak po § §. jeho, nebyl ani prohlášen. Tím powstala welká bázeň o zdárnau konstitucí naši. Prwní poselstwí pražské málo we Wídni pořídilo, nebo zastaupení wšech stawů: podstata prawé konstituce, nebylo přijato, nejsilnější staw sedlský byl zcela wymezen, městům se pauhým rozmnožením poslanců mělo wyhowěti a studentstwu se hrubě ani neodpowědělo. Z toho powstalo wšestranné nepokojné rozjitření, a aby ukojeny byly žádosti obecné, wypraweno jest k J. M. K. z Prahy druhé poselstwí. Toto dostawši po mnohých překážkách odpowěď určitější, nawrátilo se přinášejíc tu nadějnau zpráwu, že na základě zastaupení wšech důležitostí zemských dobrá ústawa postawiti se má Wiz kabinetní list skrze Swob. P. z Pillersdorfu k wyslancům Pražským ode dne 8. dubna 1848.. Pročež nyní teprw ( ode dne 8. dubna ) majíce slowa J. M. K. určitější, máme naději k dobrému zřízení důležitostí našich, a na to celý národ náš čeká. A wšak k tomu i celý národ přispíwati má a musí; on musí sám poznati důležitosti swé; dělníci, rolníci, řemeslníci, obchodníci, umělci, učenci, šlechticowé i duchowní, wšickni musejí uwažowati, co jim důležitého, co rownati, co rušiti, co ustanowowati w řádu zemském zapotřebí. Aby lépe a zdařileji beze wšech zmatků toto wše se dálo, sestawen jest k tomu 11. dubna b. r. ze wšech stawů tak zwaný Wýbor národní, kterýžto proto národním sluje, aby sestaupiw we spojení s celým národem, we jmenu jeho wše uwážil a nawrhnul. Úkol to jistě nad míru důležitý. Tím způsobem se má wywinauti konstituční řád zemí našich, který na sněmu již připowězeném swau platnost a na to i králowskau sankcí ( pojištěni ) dostati má. Pak teprw máme od wlády uznanau konstituci; wládu samau konstituční, wywinutau z národu samého, postawenau w národu samém. A jen takowauto můžeme za řádnau, dobrau powažowati — jí pewně se držeti; neboť od jinud wypůjčenau ústawau nepřišli bychom k cíli žádaucímu Cíl žádaucí na cestě naší konstituční naznamenán jest prosbami obau poselstwí pražských; a wytknut w čele Národních Nowin.. — Prosba dobrých, šlechetných Pražanů bude skutkem celého národu. — Wědauce nyní na jisto, že konstitucí míti budeme, nebude nám bez užitku, poznáme-li základní prawidla každé dobré ústawy zemské, na kterýchžto každý národ swau zwláštní podle důležitostí a potřeb swých stawí. Wšecka wycházejí z dobře pojatého smyslu o státu — o národu — o wládě. Národ jest začátek, střed i konec. Wláda jest pro národ, stát z národu a z wlády. Pročež konstituční rozum naproti absolutnímu takto stanowí: 1. Obec jest spolek swobodných, rozumných lidí, kteří pospolitě blaho swé wyhledáwají. Wláda jakožto hlawa w témž spolku, má úlohu tu, aby proň a we jménu jeho wše obstaráwala, ona jest jakožto přijímač wůle wšech občanůw, kteří při důležitostech občanských pospolu wládnau, aby dle wůle celé obce se činilo. Poněwadž ale wšickni občané w takowýchto záležitostech osobně podílu bráti nemohau, wywolují si sami mezi sebau dle potřeby jistý počet zástupců čili deputowaných swých, kteří s wládau we jmenu a dle wůle jejich rokují, tak že se buď s ní snášejí, neb jí odporují; w prwním pádu pospolné usnešení platí, w druhém ale náwrh — byťby od wlády učiněný, neplatí — propadl. Než při wšem, co wláda nawrhuje, nemají wždycky občané neb deputowaní jejich swého rozhodujícího hlasu, nýbrž jen tenkráte, když se jedná o nowé zákony neb jich změny neb zrušení; a w tom záleží hlawní práwo národu — občanů, kteréž se zákonodární mocí nazýwá; pročež deputowaní mohau náwrhy o zákonech od wlády učiněné skaumat, ano i sami nowé zákony nawrhowat. Zwlášť mají občané práwo daně ustanowowati, které jen tenkráte a dle takowého rozwrhu wláda wypsati může, když dříwe oni sami w tom swolili; napodobně i daň dle okolností změnit neb zcela zrušit jim wolno. 2. Aby zákony dle wůle samých občanů ustanowené se zachowáwaly, nad tím bdí wláda sama, k čemuž si auřady Nejwyšší auřady čili ministerstwo odpowědnost celého wladaření béře na se. stanowí; ona s těmito wůli národu wykonáwá, protož se jí wýhradně přičítá moc wýkonná. Občané jenom proti nadužíwání této moci ozwati se mohau, hledíce wždy na to, aby wláda i auřadowé dle zákona wše wykonáwaly. 50 3. Aby se wšak nestranně pauze po zákonu saudilo a rozsuzowalo, skládají se saudy čili moc saudní na zwláštní muže, saudce zwané, kteří nejsauce ani k straně wlády ani k straně občanů jen podle zákona saudí a rozsuzují. Tyto saudce wolí owšem wláda, ale jen zákon a práwo samo je odsuzuje a ze stolic saudních swrhuje; občané jen na nesprawedliwé rozsuzowání jejich žaloby zanésti mohau. Oni tedy ani od wlády ani od občanů nezáwisí. Dle těchto 3 základních prawidel patrno, že trojí moc neobmezeného monarchy w obci konstituční rozdělena jest, a sice: prwní zákonní má wláda pospolu s národem; druhau wýkonní pauze wláda, a třetí saudní nemá ani wláda ani lid Z toho samo sebau plyne, že auřady administrativní od justičních zcela odděleny jsau.. W jakém stupni a poměru tyto tři moci se rozdělují a jak dle nich w obci se wše ustanowí, národ s wládau se smluwit musí; na té smlauwě záleží pak konstituce toho národu. Smlauwa mezí národem a wládau musí se stát; bez ní by nic jistého národ neměl, pojištění obapolných práw a powinností by scházelo, a nejistota by nedůwěru i nespokojenost wzbuzowala. Na těchto základech stawí se pak dále celá budowa konstituční, při čemž bedliwý zřetel na to se béře, aby ani jednotliwci w obci takowé netrpěli, nýbrž jak jen možno potřebám jejich se wyhowělo, majíce wždy na paměti prawdu tu: že wláda jest pro národ, národ ale že jsau jednotliwí občané sami. Protož aby ani jednotliwci aneb jisté jednoty ( korporace ) w státu zkracowány nebyly, má každý práwo: 4. Stížnosti sobě wést, neb žádosti swé wládě předkládat; a aby i každý občan slyšán býti mohl, jest mu otewřena cesta skrze 5. swobodu w mluwení i w psání ( swoboda tisku ). Aby auplná sprawedlnost w obci panowala, musí 6. být i auplná rownost před zákonem. Dle tétež 7. sprawedlnosti má býti šetřeno i náboženské wyznání každého občana. Též žádný bez zákonní 8. příčiny nemá býti zbawen wýhod od obce mu poskytnutých; jakož i rownost toho žádá, aby 9. každý powinnosti a břemena obce nesl. 10. Obecní jmění zůstáwá obecním, t. patří wšem občanům dohromady a musí se dle wůle jejich k prospěchu obce nakládati. Saukromní jmění panowníka jest jeho wlastní, jímž dle wůle swé může nakládati. - ( Dokončení. )


7. říjen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Horwátsko., Autor: Havlíček, Karel
Horwátsko. Důležitá doba nastala nyní pro Chorwáty, widíme je w nejtužším boji o nejznamenitější jmění národu, – o samostatnost národní, o národnost a jazyk. Nowiny Záhřebské uwažujíce slušně důležitost doby této pro národ ilirský přináší nyní s chwalitebnau horliwostí články dokazující práwa národu a spojených králowstwí Dalmatského, Chorwátského a Slawonského. I pro nás Čechy není owšem lhostejno, jak wypadne boj mezi Ilirstwem a Maďarstwem. Ilirowé hájí swoje, neberauce nikomu nic, – Maďarowé stojí o cizí, nejsauce spokojeni se swým. My přiznáwajíce se k zásadě, ze w našem mocnářstwí jedna národnost druhau nikterak utiskowati, zkracowati a sobě podmaňowati nesmí, máli swornost newyhnutelná se udržeti, netajíme, že naše srdce a naše přání jest na straně ilirské, a očekáwáme s netrpěliwostí wýsledek celého jednání.


11. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Zpráva o školní komisi], Autor: Havlíček, Karel
* * * Kommissí, která we Wídní sic pod ministrem umění zřízena jest k wypracowání nowého školního plánu, záleží z 8 mužů. Každému wykázán jest zwláštní úkol ku připrawení; našemu Šafaříkowi odewzdán jest náwrh k wywedení stejnosti práw české a německé národnosti we školách.


7. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Rozmanitosti, Titulek: Úsudek o „drotářích', Autor: Havlíček, Karel
– Úsudek o „ drotářích “. Obywatelé říše rakauské powažují drotary ( drátenníky ) jako prototyp ( praobraz ) Slowáka; w Německu držíwali je za rozené latináky, kterau ale chwálu od těch časů, co maďarčina wytiskla ze škol řeč latinskau, ztratili. Co se týče statečnosti, skrownosti a pracowitosti, owšem nezawdají drotáři mnoho Slowákům; ale neslušno jest národní slowenskau wzdělanost wůbec oceňowati dle těchto prostonárodních „ touristů “ slowenských. Jedno z nejkrásnějších swědectwí, jaké se drotarům na swětě spisowatelském wydalo, jest hlas powěstného spisowatele německého Ludwíka Tiecka, který drotary we Wídni poznal a jejich powahu takto popisuje: Chůze těchto dobrých lidí nemá do sebe nic z naší wzdělané dressury; ona je tak swobodná a přirozeně lehká, že sotwa který učitel tance bude s to ji dosáhnauti anebo jen i dokonale nápodobniti; při tom ale není w jejich kroku pozorowat pewnost, jaká by na krok Tirolců wíce k skoku náchylný upomínala. Podobně i oko jejich nemá toho bystrého pohledu oněch horalských polowců; ono raději pokojně, s wýrazem tichého smutku hledí rowně před sebe a častěji dolů k zemi, nikdy ale drotár wůkol sebe neprohledá příliš zwědawě a zkaumawě. Tito chudí lidé, proto že twářnost od řemesla swého mají začerněnau anebo w letě i sluncem osmáhlau, býwají bohužel od mnohých křiwým okem powažowáni a za lid laupežnický držáni, ale nesprawedliwě. Chodil jsem za nimi a s nimi celé hodiny, snažil se s nimi dorozuměti a poskytl jim mnoho malých obětí peněžitých, neboť se mi jejich osobnost tak šlechetná a oprawdowě lidská býti zdála. Co si na drobných penězích wydělají nebo dostanau, uschraňují w jednom při konci swázaném rukáwě swé tmawohnědé doma zdělané haleny, aby se s těžko wydělaným chatrným pokladem swým do wlasti swé za několik w cizině ztráwených měsíců nawrátili. Wýraz jejich twářnosti tak je zádumčiwý ( schwermüthig ), že bezděky přitahuje; nejpamátnější je ale to, že jsem já nikdy ani jednoho z nich smáti aneb jen se usmíwati newiděl, byťby dar můj wšecko jejich očekáwání byl přewyšowal. Za mau dobročinnost dostal se mi tichý, jemný pohled wděčnosti; a w té chwíli zase bylo oko drotarowo tak klidné jako před tím.


6. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [titulní strana], Titulek: Epigramy, Autor: Havlíček, Karel
Epigramy. Geografický. ( Když se zeměpisci chlubili, že do Čech odjinud žádná řeka neteče. ) Nechlubte se wlastenci, není to wěc řádná, Že neteče odjinud do Čech woda žádná. Točíme-li se sudu nedoléwajíce. Zůstanou nám na spodu brzy jen kwasnice. Nechlubte se, nechlubte špatná je to sláwa Že wytéká do Němec wšechna česká štáwa. Demokratský. Nechoď Wašku s pány na led, Mnohý příklad máme, Že pán sklouzne a sedlák si Za něj nohu zláme. Každý něco pro wlast! „ Ne dosti to, " prawíte, „ knihy psát; Též wlastencem bud každý literát. " – Buď také wlastencem, ty zwlášte Habakuku! Učiň jak Scaevola upal si prawou ruku. H. Borowský.


6. únor 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Vídeňská akademie., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. ˂k˃Wídenská akademie.˂/k˃ Práwě když jsme s tímto číslem ku konci přišli, dostali jsme we Wídenských nowinách od 4. Unora důležitau zpráwu o akademii Wídenské: Dne 2. Unora držela prwní weřejnau schůzku w sále Dolnorakauských wys. sl. pp. Stawů pod řížením kuratora swého J. C. W. arciknížete Jana u přítomnosti JJ. CC. K. K. W. W. arciknížat Františka Karla, Františka, Ferdinanda, Ludwíka, Albrechta, Karla Ferdinanda, Wilíma, Leopolda, we walném shromáždění znamenitých osob, diplomatického corpsu a nejwyšších c. k. dworních a zemských důstojníků. Kromě řeči J. C. W. arciknížete kuratora a předsedy Josefa swob. pana Hammer-Purgstalla oznámeni jsau též nowě wywolení audowé a wypsané otázky cenné, mezi nimiž z filologie prwní jest slowanská, totiž porownáwající nauka o zwucích slowanských jazyků, potěšitelné to pro nás Slowany ubezpečení, že w tomto pro wědy nejwyšším spolku našeho mocnářstwí najde národnost slowanská stálé záštity. Mezi dopisující spoluaudy wywoleni jsau také p. Wáclaw Hanka, p. Miklošić, p. prof. Wolný z Brna, p. Korda, p. prof. Petřina, p. prof. Karel Presl, p. Wuk St. Karadžiť, p. prof. Purkyně.


21 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Venkov, Titulek: [Zpráva o schůzce ve Slaném], Autor: Havlíček, Karel
Okolí Slánského 9. dubna. Po celý předešlý týden byli občané okolí Slánského we welkém napnutí myslí. Od wyjití oktrojírky radili se mnozí, jakým spůsobem by se proti onomu ministerialnímu jednání, které se protinárodní nazwati může, rázně zakročiti mělo. Usnesli se posléz na tom, seznawše dříwe sauhlasující smýšlení druhých spoluobčanů swých, by se učinila schůzka, ku které by se wšickni nad spůsobem udělené ústawy uražení občané wyzwati měli. Za místo schůzky byl wywolen Slaný. Namítáno bylo sice hned proti tomuto městu, žeby tam lehce nějaký odpor se wyskytnauti mohl. Poněwadž ale Slaný ze wšech stran silnice má, uzawřeno přec, by to zůstalo při Slaném. Schůzka byla prozatím ustanowena na 9. neb 10. dubna; den schůzky měl w Národních Nowinách oznámen býti, a wyzwání k ní mělo se státi nejdéle do pátku w těch samých nowinách, což i přislíbeno bylo. Někteří pp. poslanci býwalého říšského sněmu byli požádáni, by swau přítomností shromáždění toto poctili za tau příčinau, by se při rozhořčených myslech lidu meze zákonnosti a slušnosti zachowaly; neb až dosud chowá lid důwěru k zastupitelům swým, a na slowo jejich dá wíc než na strašidlo bodáků. Chyba byla ale již ta, že Národní Nowiny w pátek žádné wyzwání nepřinesly. Mezí tím kolowaly powěsti podivného druhu. Mluwilo se, že přijde do Slaného hojnost wojska, že bude Slaný a okolí jeho w staw obležení prohlášen a j. w. Práwě pro tyto powěsti, a poněvadž se zrovna ze Slaného veřejně upíralo, žeby tam měla být nějaká schůzka, nepodali jsme žádnau zprávu. Red. Než naproti wšem takowýmto pověstem očekáwal lid den tento s jakausi radostí. Sobotní číslo Národních Nowin přineslo krátké oznámení o této schůzce, a bylo by i to při ostatně přízniwějších okolnostech dostačowalo, neb ačkoliw se obmýšlelo, w sobotu krajskému auřadu schůzku oznámit, což se pak již státi nemohlo, myslilo se zase, že to powinností není, poněwadž zákon o spolčowání dosawád platnosti nemá, že tedy ze slušnosti dostačí, učinit to w pondělí ráno. Než proti wšemu nadání wypadla Slánská schůzka z dvojího ohledu. Domýšleli se mnozí, že při opožděném ohlášení w Národních Nowinách – neb nowiny sobotní, které do Slaného wečer přišly, nemohly na Boží hod w neděli rozeslány býti – se málo lidí dostawí: a hle, w pondělí bylo widěti wozy 8 až 12 osobami, celé dawy lidí k Slanému táhnaut; se wšech stran spěchal tam lid. – Ale mnozí se vrátili již na cestě; proč? Slaný prý nepřipustí na žádný spůsob tuto schůzku; co prý by za to měl k očekáwání? Je prý již dost pošpiněn u wlády, to prý by mu posadila ke wšemu ještě korunu hanby; nač prý si přiwábit několik setnin wojska a je zdarma krmit? Uchází prý se o kolegialní auřad, tím žeby si wšecko zkazilo. Pan měšťanosta poručil národní stráži, by na wše připrawena byla; z pánů střelců se nedostawil ani jeden a z druhé částky národní stráže ani pátý díl. Ale lid se chowal maudřej než p. Scharf; wida tuto newůli Slánských, nechtěl žádných rozbrojů spůsobiti, ani snad násilí použíti. On se proto nechce se žádným bít; on je přeswědčen, že to co většina národu si přeje, ani moc bodáků mu nebude moc odejmauti. A tak se nawrátili občané s uraženým bolestným citem do obcí swých. Skládá-li ostatně měšťanstwo Slánské wětší důwěru w ministerstwo, že mu dopomůže k auřadu kolegialnímu – snad skrze mladého hraběte Klam-Martinice, který je w dobré praxi a škole p. Stadiona – nežli w okolní lid, může snadno zklamáno býti, jako celé ministerstvo. Dod. Red. Nám se zdá být nejhlavnější chyba celé té schůzky, že nebylo na místě dříve nic vyjednáno a pojištěno, čím pak celá schůzka do jakéhosi raucha tajnosti zaobalena jest. Při takowých pádech jest nejlépe zcela weřejně jednati a užíwati spolkowního práwa, jakožto wěci chwalné a dowolené.


22. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Časopis na Moravě]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. – Časopis na Morawě. Dowídáme se z jistých spráw, že konečně přece snad od Nowého roku na Morawě časopis přiwítáme. Wěc již jest ujednána, bude wycházeti w Brně, náklad powede knihkupec p. Wimmer a redakcí p. Ohéral. Nyní jen zakročí p. Wimmer o úřední dowolení.


17. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: [O srbské deputaci v Kroměříži], Autor: Havlíček, Karel
* * * H. B. – Z Kroměříže dne 15. prosince. Dnes odpoledne odjela odsud deputace srbská, wracujíc se do otčiny swé – s pořízenau. Pořízená tato jest owšem diplomatická a tištěná odpowěď ministerstwa, která dnes wyjíti má, jest prý umělý kausek diplomatického slohu. Awšak hlawní wěc přece docílili bratři Srbowé: wojwoda a patriarcha uznáni jsau od wlády w tom způsobu, jak býwali před časy, ostatek sobě snad Srbowé doma sami zawedau. Za příčinau této deputace poznala Kroměříž také něco neobyčejného, co jí zawdalo předmět několikadenních rozmluw a klepů. Sbor slowanských poslanců dáwal totiž wčera welikau slawnau wečeři ke cti zde přítomné srbské deputace a knížete Michaila Obrenoviće, jenž s dwěma saudruhy též Kroměříž nawštiwil; politická slowanská hostina 90 osob, nesmírně skwostná, a k tomu w rozmluwách a w přípitkách ani zmínky o němčině, toť jest posud w Kroměříži neobyčejné, neslýchané. Také mezi německými sněmowníky způsobila hostina tato neobyčejnau sensaci a způsobí nepochybně mnoho wýkladů dosti nepřízniwých. Páni morawští poslancowé, dr. Pražák, Brázdil mají hlawně zásluhu o uspořádání slawnosti té, která nezůstane bez účinku jak we sněmu tak i w Srbsku. Šwarní hanáčtí jonákowé w národním swém kroji stáli čestnau stráž a celá místnost byla dekorowaná slowanskými barwami. Netřeba dálšího popisu, když doložím, že byla hostina důstojná jak deputace tak i welikého účele swého, totiž ukázati prakticky před swětem jednotu, bratrský swazek Slowanů. Přípitků proneslo se mnoho a znamenitých, mezi nimi: Strobach na srbskau deputaci, Rieger na Michaila Obrenoviće, Stratimirović na zdar wšech na sněmu zastaupených Slowanů, a druhý přípitek na zdrawí Palackého, Palacký na Rajačiće a Šuplikce, Petranović na Jelačiće, pak na turecké Slowany, K. Hawlíček na Stratimiroviće, pak na Slowáků oswobození, Brauner na Morawu, Stratimirović na budaucí swobodu Rusů, P. Brázdil na Čechy, kníže Michail Obrenović na Čechy a na zdar sněmu, Ambrož na císaře nynějšího, Strobach na Ferdinanda, Rieger na zdar slowanského smýšlení mezi Poláky ( ani jeden Polák nebyl přítomen ), Šaškiević a Borysikiević ( Rusíni ) na zdrawí sprawedliwých a slowansky smýšlejících Poláků, Šaškiević na Čechy a Dobrowského, Trojan na jednotu a swornost mezi Slowany, aby se oswobodili, na Kollara, na čest padlých hrdin w Uhřích, Winařický na Jungmanna, Kratochwil na národní stráž a na Pia IX. Hudba prowázela přípitky a hrála mezi časem slowanské písně. Byla to skutečná radost, slyšeti wšechna nářečí slowanská w hlaholu i w přípitkách a konečně i písně. Jmenowitě Srbowé a Rusíni w pěkném chorálu zazpíwali swoje welebné: Mnohaja lěta! Stará myšlénka slowanská, aby stál jeden kmen za wšechny a wšichni za jednoho, utužila se tím pewněji w srdcích wšech přítomných.


22. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [redakční sdělení], Autor: Havlíček, Karel
Těm P. T. pánům, kteří se w roku 1849 na půl leta předplatili, uwádíme we známost, že jim od 1. dubna až do konce čerwna ještě prozatím c. k. pošty nowiny jejich jako posud zaobalowati budau, a že se w zasílání žádna přetržka nestane. Příčina jest, že již zdejší c. k. pošta obálky na celé půlletí wytištěné w zásobě má.


4. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Cestující v Americe]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné nowinky. * – * Jistý po Peruansku w Americe cestující wyprawuje také mezi jiným: „ Jsa jedenkráte o swůj průwodní list požádan neměl jsem práwě jiného papíru u sebe, než kterým jsem ručnici nabijel, i podal jsem jej policejníku Indianowi, který wážně jej rozbalowal. Byloť pak na onom kusu papíru welikými literami tištěno: Lucia de Lammermoor – diwadelní oznámení opery, před mým odchodem w Limě dáwané. Indian mne a papír pozorně a dlauho prohlížel, a podal mi jej nazpět řka: „ Wše w pořádku. “ * – * Při jedné přednášce znamenitého chemika Londýnského Faraday’e zmodrala najednau jedna panička účinkem hmoty lučebné, již práwě Faraday zkaušel. Panička byla totiž nalíčena, a líčidlo se proměnilo w modrau barwu, což weliký smích u ostatních wzbudilo. Ona nic netušíc o změně swého obličeje, myslela, že wšichni obdiwují její krásu, poněwadž neustále zraky na ni upírali. Konečně pak od sausedky z bludu wywedena jsauc, honem zakryla šátkem swůj co indigo modrý obličej. * – * „ Jak účinkují teplo a zima? “ tázal se učitel žáka. – „ Zima stahuje, teplo roztahuje. “ – „ Dobře, powězte mi někdo nějaký příklad ze žiwota. “ – Dlauho bylo ticho, až jeden powstana prawil: „ W letě, kdy je teplo, jsau dni dlauhé, w zimě krátké. “ * – * Jistý profesor práw w Rennesu prawil žákům swým jednau: „ Poznáteli hodné děwče, wezmete ji za ženu, poznáteli trochu hodné, wezmete též, a poznaláteli zlau – i tu si wezmete. “ Chtěl Cěl tím říci, že jest zlau ženu míti přece lépe, než w bezženstwí žít. Jistý tamější časopis ale prawil, že tento profesor žákům swým radil, by tři ženy pojali. Z toho nastal proces, který se tím zkončil, že wydawatelé onoho časopisu odsauzeni jsau profesorowi 4000 zl. zaplatiti za to na cti utrhání.


15. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: Některé myšlenky oponavržené a potřebné opravě církvy katolické v Čechách., Autor: Havlíček, Karel
Některé myšlénky o ponawržené a potřebné prawě církwe katolické w Čechách. Od jednoho faráře. I. O patronátu. Poněwadž nynější patronowé ani wůli míti se nezdají, důstojnost swau a wyplýwající z ní powinnosti déle podržeti, ani rádno není, wěc tu tak, jak posud byla, ponechati, za dobré saudím žeby bylo, aby: a ) každé biskupstwí pro sebe jeden patronát činilo; b ) prawidlem k postupu na wyšší stupeň aby jedině stáří bylo, s wylaučením tak nazwaných zásluh; nebo je kněz mocí auřadu swého k rozmnožowání wšeho dobrého sám w sobě zawázán; a kdyby tak nazwaným zásluhám wliw na postup se popřál, příležitost by se k starým rejdům tím zadala; c ) od wyššího postupu aby wylaučen býti měl onen, jehožto nehodnost by důkladně opodstatněna byla. II. O zaopatřeni. Církew česká má dosti prostředků, by náležitě kněžstwo swé zaopatřila, wezme-li se upřímně ohled na pracující třídu jeho, která až posud zapomenuta byla a které se žádný neujal. K tomu cíli je třeba, aby jměním církewním „ na základě slušnosti, sprawedlnosti a wšestrannosti naloženo bylo, “ tak aby ku př.: a ) Statky církewní, t. j. pole, luka atd. k ruce potřebnější třídy obywatelstwa se na 12 let pronajímaly, ne wšak poprodaly. Wýhody pronájmu naproti prodaji nahlídne lehko každý, když sobě rozwáží, že tím spůsobem chudoba podpory ‒ duchowenstwo i stát w nemowitých statcích jistinu w ruce swé podrží. b ) Desátky buďtež w penězích reluirowány podlé obilní ceny prwního trhu w listopadu roku každého, a pro potřeby církewní buďtež odwáděny ku kasám kontribučenským. c ) Kde se fundace nacházejí, nechť wýnos jejich je připočten k ročnímu platu knězi toho místa wyměřenému. d ) Štola přestaniž zcela. Nedůstojno je to náboženstwí, nedůstojno kněžstwa, aby se za swaté wěci platilo, které ono poskytuje, a aby kněz o ně s lidem swým po židowsku jednal. Tak se wyplní wýrok Spastelůw: „ Darmo jste obdrželi, darmo i dejte. “ Wšak bude i zapotřebí, aby se lid zemskými zákony ku pořádku wzhledem na čas církewních obřadů při oddawkách a pohřbech přísně poukázal, totiž aby letního času i z wesnic wzdálenějších nejdéle o 8 hodinách ráno, času zimního, totiž od sw. Wáclawa až do sw. Jiří, nejdéle do 10 hodin k oddawkám a pohřbům se wynajít dal ‒ jináče by „ služebník swé mzdy hoden byl. “ e ) Při tak uspořádané wěci by se hleděti mělo na to, aby i kněz, neuměje rukama pracowati a zakázaný maje wšechen obchod, i doslatečnau wýžiwau opatřen byl. Zwláštní ohled by se při tom wzíti musel na místo powolání jeho, poněwadž není cena wěcí k wýžiwě potřebných wšude stejná; jiná je w krajích, jiná w městech menších, jiná w městech wětších; na př. sáh dříwí přijde w jedné krajině na 8 neb 10 zl. ‒ w jiné až na 20 zlatých. ( Pokračování. )


27. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [reakce na domněnku vyslance p. L.], Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 25. září. Přítel můj, welewážený a ctihodný wyslanec okrsku Ž...ého p. L. myslí prý ( jak se mi z mnohých stran píše ), že jsem proto ze sněmu na dowolenau 14 dní odešel, abych zatím se Sworností do Slowenska wpád učinil a tam proti Maďarům powstání zařídil. Časopisy, slaužící tomuto mému ctihodnému příteli, pospíšily si rozhlásiti také, že jsem na čele 200 paličů do Uher wtrhl a že tam maďarské wesnice a města pálím atd. Ačkoli by mne srdečně těšilo, kdybych na čele 50.000 ozbrojenců dobře opatřených na Slowensku stál a hrdé Maďary dokonale pokořiti mohl: musím přece tentokrát p. L. a wšechny jemu slaužící časopisy ubezpečiti, že prozatím jen jakožto mírumilowný deputowaný we jménu 50.000 tichých duší okrsku Humpoleckého w Praze na tu dobu s bolestí čekám, až se sněm říšský skrze křiklawé interpellace a oposice p. L. a jeho strany konečně dopracuje k žádaucímu rokowání o konstituci, při kterém chyběti nebudu. Na shledanau tedy w říšském sněmu w pondělí dne 2. října, ctihodný wyslanče Ž...cký! a jestli mi na přiwítanau podáte ruku, buďte ubezpečen, že na ní nelpí krew maďarská. K. Hawlíček.


10. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Pronikání českého živlu do veřejného života], Autor: Havlíček, Karel
Z Prahy. Dne 8. kwětna 1848. Minulau neděli hnul se žiwel slowanský w našem žiwotě weřejném na znamenitý spůsob, i nadějeme se, že politika, která nyní w Čechách w českých rukau spočíwá, také českému obywatelstwu sesílení dodá k weřejnému wystaupení. Jako na dané slowo byly pojednau wšechny konce ožiweny hlasem a duchem českým, a záwistiwí Němčůrowé byli celí bez sebe, widauce se rázem jako w jiném swětě. A jaká toho příčina? Náš politický žiwot, který se z wlasteneckých rukau nesmí wíce do cizinských pazaurů dostati. ‒ Ráno widěli jsme s potěšením skoro wšechna pozwání nedělní na rohách česky i německy wywěšena, Stromowka, Žofín, Lipsko ‒ wšechna místa radowánek obracují se ku wěci národní. A tak se i okázala přewaha této. ‒ Nádraží bylo naplněno studenty ze Slávie, kteří wyprowázeli Ludewíta Štúra, nawracujícího se na Slowensko ( do Liptowa ). Newýslowně srdečná byla slowa jeho při rozchodu ze slowanské Prahy, která nesmí wíce býti německau. „ Nebude, nikdy nebude! “ wolalo na sta hrdel, a husitská: „ Hej Slowané! “ atd. naplnily dlauhé chodby poswátným hlaholem. ‒ Mnozí studenti ze Slávie měli již konfederatky ( čerwené čápky krakowské s bílým beránkem a modrým pérem ), i probuzujeť oděw slowanský studentů sympathii w lidu jako „ beránek “ na českých čepicech při Swornosti, která tímto beránkem wětší diwy w utišení lidu způsobila, nežli hromada ostrých bajonetů. Nechceme Nationalgardě nijak na důstojnosti ujímati, ale tolik je prawda, že tak nazwanau přísností ( „ energisches Auftreten “ ) mnohem méně pořízeno bylo w minulých nepokojích židowských, nežli rázným slowem českým, a proto také někteří na Swornost žárlili, jiní zase dokládali, že je to pluk samých plukowníků. ‒ W neděli přišlo z Wídně asi 40 studentů. Rozlíčně se o nich mluwilo, jedni že jsau to Slowané, druzí že Němci wyslanci, jiní opět, že prý přišli k wůli pacifikací t. j. smířowati nás. Zaplať Pán Bůh! Co se týče Čechů a Němců, toť jsme my již beztoho smíření až pod krk, až nás to oba mrzí, a co se týče našich wěci: křiwdu s prawdau nesmíříte, aby se objímaly. ‒ Z wídeňských studentů ( černé klobauky a na těchto buď německý ‒ žluto-čerweno-černý, nebo slowanský ‒ bělo-čerweno-modrý tricolor ) byla částka na Žofíně, částka we Stromowce. Tam obracely konfederatky, české čepice Swornosti, wídeňský panslavistský tricolor a slowanský kroj wšeobecnau pozornost na sebe, a we Stromowce dokonce již ani nebylo konce českému zpěwu a slowanským přípitkům. ‒ Hlučně bylo nawečír we Slávii; nawrátil se Arnold, o němž se den před tím powěst roznesla, že byl we Slaném zatknut. Chystalo se wyslanstwí studentů, měšťanů a Swornosti do Slaného, aby ho oswobodili, ale Arnold přišel sám a nemluwí jinak než pochwalně o měšťanstwu slánském a o gardě, která se jen přátelsky k němu chowala a s námi stejného jest smejšlení. Nekonečné bylo jásání a wítání tohoto milowaného přítele českých studentů. Nepřisluší nám dáwati někomu weřejně wědectwí z počestnosti, ba wíme, že není dobře, když si je musí člowěk od auřadu teprwa dát napsati, ale Arnolda musíme chrániti proti tolikerému hanebnému nařknutí a proti zprostým pomluwám mnohých karabáčníků a takowých ťulpasů, kteří by tu ubohau swobodičku swobodu rádi do šuplátek zastrkali a do truhel zamknuli, jenom aby prý se lid nebauřil, nýbrž raděj „ poníženě ručičku líbaje “ urozenostěm za podnož slaužil. Nerádi jmenujeme auředníky, wědauce, jak mnoho rázných lidí mezi nimi jest, kteří našemu pokroku porozuměwše, lid sami poučují a k dobrému wedau. Ale těch se netýká naše stížnost, ti nám sami přiswědčují a sami na to lají, že je tolik protiwníků mezi kollegy jejich. „ Kdo není s námi, ten jest proti nám! “ ‒ Tím budete sauzeni, kdo jste proti tomu, aby byl lid poučowán od upřímných wlastimilů jako je Arnold. ‒ We Slávii byli dále někteří Morawané ( z wídeňských ), dr. Terebelský a Sigfr. Kapr. Tento si přál, aby se Wídeňáci díwali jenom půl hodiny na náš žiwot, žeby jinak mluwili. I zazpíwal nám nowau píseň, která se zpíwá známau notau: Když jsem já těm Němcům slaužil, přišla na mne dřímota, dřímo ‒ dřímo ‒ dřímotinka ‒ prospal jsem tři sta leta. atd. Také Beránek.


17. březen 1848, Zdroj: Česká včela, Část: Domácí zprávy, Titulek: [původně cenzurovaný dodatek], Autor: Havlíček, Karel
* Následující dodatek redakce učinili jsme w předešlém čísle Wčely ke zpráwě z Dobrušky, o dobročinných fundacích, tenkráte nám censor onen dodatek wytrhl, poněwadž ale zatím moc censury pominula, klademe dneska onen dodatek: Dod. Red. Každý wěk má swé smýšlení: wěk střední obětowal wšechno jmění swé na kláštery, fundace obřadní, které proto k welikému jmění přišly a bohužel práwě pro bohatstwí na mnohá bezcestí swedeny jsau proti ustanowení našeho wykupitele: nynějšímu wěku přísluší na wzdělání, wyučowání, na školy obětowati jmění swé nábožným způsobem, neboť wzdělání a wyučowání jest základ weškeré blaženosti lidské. „ Jděte a učte, “ prawil Ježíš ke swým učedníkům; a wšak musíme upřímně wyznati, že učedníci jeho příliš skrownau částku času swého tomuto wyučowání obětují, což jest to dwě hodiny za celý týden, 2 hodiny ze 168 hodin wyučowání, hlawní powinnosti swé, obětowati? Wěk náš není již wěk násilí, wěk krweprolití: nýbrž jest wěk dušewního pokroku lidského, jest to wěk církwe, jejížto powolání jest pečowati o duši lidskau, totiž o její wzdělání a ušlechtění. Se wšech stran ozýwají se hlasy o oprawy, zapotřebí jest, aby naše církew co matka naše stála w čele podle chwalitebného příkladu Sw. Otce našeho Pia IX. Cokoli božského jest w církwi, zůstaniž: ale jest w ní mnoho lidských ustanowení, která se dle potřeby času změniti, zlepšiti mohau a musí, máli církew s obnowenau silau působiti na srdce a mysli národu. Welebné duchowenstwo naše! Po tak dlauhá léta stáli jste co mírní wůdcowé w čele národu našeho od jiných stawů opuštěného: stůjte i nyní, weďte lid w těchto těžkých časích dobrým a hojným poučením a příkladem k rozumnému pokroku, dokazujte, že církew není nepřítelkyně, branitelkyně pokroku a wzdělání, jako to dokázal Sw. Otec hlawa naší cirkwe. Přestaniž nehodná nedůwěra mezi stawy, přestaniž nedorozumění pro maličkosti, aby panowala swornost a jednota we welkém. Wšichni dobře smýšlející postawte se proti zlým aumyslům: a tak dojdeme swého cíle.