15. duben 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel, Titulek: Ze Smíchowa., Autor: Havlíček, Karel
Ze Smíchowa. Dne 11. Dubna dáwala se na Smíchowě w prospěch průmyslowé školy Pražské beseda snahou tamějšího knížecího Šwarcenberského úředníka p. Špatného, kterau se známá již dostatečně horliwost Smíchowanů opět krásně potwrdila. Z počátku přednesl p. Jan Dworský, měšťan Pražský a držitel dworu Klobického na Smíchowě jadrnau řeč, která se též tištěná rozdáwala, a z které my pro swé čtenáře jenom následující část wyjímáme: „ W Anglicku a w mnohých jiných průmyslowých zemích skutečně zřízeny jsau připrawowací ústawy čili tak nazýwané školy průmyslní, a sice ne wšady na státní autraty, nýbrž na mnoze nákladem saukromníků, dílem dobrowolnými dary, dílem i na akcie, ano w Angličanech je po školách těchto takowý shon, že prý se akcionářským spolkům oprawdu wyplácejí, jelikož se tam od žáků obyčejně neskrowný plat za připauštění k přednáškám požaduje. Hle! jaký to nápotom musí býti rozdíl, slauží-li člowěku síly tak rozmanité w potřebách jeho, čili nic! A jak má obyčejný průmyslník náš obstáti wedlé oněch kauzelníků? Hoch náš umí z wětšího dílu sotwa čísti, když se dostane na řemeslo aneb když se oprati chápe, má-li sedlákem se státi, tak že se zřídka hned k čemu jinému hodí, leč ku práci nádennické, přiměřené tělesným jeho silám, jakož jmenowitě k posílkám, k chowání dětí a k podobnému obsluhowání. Když pak se co učedník prawý konečně přece k řemeslu dostane, má chuďas arci mistra swého a towaryše, kteří kráčeli též jen jednau a tau samau drahau, za wzor nepřekonatelné dokonalosti; co oni sami neumějí, nemohau arci také naučiti jej, a tak stojí napořád nepohnutelně řemeslo u nás, an zatím jinde mocně ku předu kráčí. Proto zůstáwáme po dwě století pozadu za mnohými sausedy, proto upadli průmyslníci naši w nedůwěru, proto dílem zakořenil se nešťastný předsudek, jen co je z ciziny, že je dobré a zboží domácí že nemá weliké ceny; ano proto nachází u nás tak mnoho cizinců wýžiwy, proto mají tu wýrobky cizí hojného odbytu! Nápodobně daří se i rolníkům: hospodář skoro každý řídí se nanejwýše dle předchůdců a sausedů swých; cokoliw činí, dělá to prawidelně proto, poněwadž tak činili a činí jiní; jen s patrnau wlastní škodau pozná někdy chybu tu neb onu, a wyhýbaje se zlým následkům jejím, upadá w omyly jiné, ne-li zrowna zase w chybu tu samau, jenže třeba jiným spůsobem. Neznaje zákony činnosti přírody, nemůže si býti úplně wědom prawých příčin rozličných účinkůw. Kdo z nás na př. náležitě nahlíží, proč wlastně se auhoří, mrwí a orá, w čem wlastně záleží mrwa a které části jak prospíwají půdě té neb oné? A když tomu naskrze nerozumíme, jak těžko tu zadost učiniti, jak lehko s účelem zcela se minauti! Těm a podobným nedostatkům může jen dobrými školami pomoženo býti, w nichž by se mládež naše co nejlépe připrawowala k powolání swému. Proto se dáwno již ozýwali po Čechách taužební hlasowé wlastimilů po školách přiměřených. Awšak arci že školy ty musí založeny býti na základech přirozených, národních, aby mládež rychle porozuměla wýkladům a zažila hned, co jí přednášeno. Čech musí míti školy české, jako Němec německé, Francauz francauzské atd.; neboť chceme-li koho poučiti, musíme mu přede wším srozumitelni býti. Školami německými poslauženo jest tedy poněkud jediné těm z našincůw, kteří mnohá, dlauhá léta obětují dušewnímu swému wzděláwání; to ale může wždy sotwa tisícátý, a i ten má z počátku arci zbytečné těžkosti co přemáhati, maření sil i času co želeti; a když konečně zwítězí, odcizí se obyčejně jazykem i duchem rodu swému. Následky wychowání přewráceného máme, Bohu žel, před očima. My naříkáme na zlé časy, přičítajíce namnoze winu přílišné nynější lidnatosti, žiwnostníci se lekají, kdykoli jim někdo přibyde, dokládajíce, že beztoho již mohau ledwa žiwi býti. Uwěříte-li, welewážení přátelé! že w Čechách před wěky mnohem wíce řemeslníků pracowalo a blaze žilo? Wypočítáno jest určitě, že byl počet průmyslníkůw před 600 lety skoro o polowici wětší, než je teď, a při tom mohl tehdáž jediný měštan Pražský swému králi ( Karlowi IV. ) na místo požádané půjčky – darem dáti 100,000 kusů dukátůw! Práwě tehdáž ale zkwétala také národnost naše. Tak dokazují děje wlasti, jako děje ostatních zemí, že nikdy a nikde nekwětlo blaho národů bez kwětu národnosti. Wše to uwážiwše, můžeme teprw náležitě oceniti wýrok Jednoty wlastenecké ku powzbuzení průmyslu w Čechách od 1. Prosince m. r., dle něhož má česká průmyslní škola w Praze zřízena býti, škola to každému našinci přístupná, která by prawým základem byla průmyslu českého i wšeho dalšího dobročinného působení Jednoty a spolu wzorem podobných blahodějných ústawů, wyhowujících potřebám swrchu dotčeným buď za mírný poplatek ( rodičů zámožných ), buď zcela bez platu. Wěru – poznalať Jednota průmyslní dobře půwod bídného stawu našeho we swětě průmyslním a nemohla štastněji woliti cestu neomylnau k cíli swému – totiž „ ku probuzení pYů - myslu " oprawdiwého,, w Čechácb. ( Dokončení. )


5. březen 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: [Do Jičína]., Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. Do Jičína. P. T. panu F—chowi. Na žert jsau wěci, o kterých we Kwět. č. 29. mluwíte, tuze důležité a na prawdu tuze neprawdiwé. Nám se zdá, že jste wynechal w dopisu swém motto: „ Když není sůl slaná, čím budeme soliti? “ To by Wám lépe bylo wyswětlilo staw nynější u Wás. Přijměte tuto šňupku espaňolu zase na wzájem od „ Pražského nowináře. “ Kdyby nebyl nyní čas tak důležitý a drahý, obětowali bychom ještě kausek papíru na odprošení Wašeho slawného král. swob. krajského města, aby ráčilo milostiwě pamatowati, že leží w Čechách. Takto ale myslíme, že bude nejlépe, nechati Wás, až se třeba sami hlásiti budete. Dobrau noc! Postscriptum. Též Wám, wážený pane! odesíláme noční čepičku, račte se o ni dobrotiwě rozděliti se wšemi, kteří ji potřebují.


15. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 13. září. Z ohledu wčerejších událostí udělali Brestl a Goldmark náwrh, by stát zapůjčil 2 mil. zdejším průmyslníkům, které by pomalu, bez auroků spláceti mohli. Náwrh ten byl as od 30. audů komory ( z lewice ) podepsán a od welké části podporowán. Brestl prawí we swém odůwodnění, že dobře nahlíží, že takowá podpora je proti zásadám státní ökonomie, a že mnozí průmyslníci jiných měst též podpory potřebují. Na Wídeňského průmyslníka ale že se musí wzíti ohled zwláštní, neb neustálau službau w národní gardě swobodu celého státu chrání. Že nežádá almužnu, nýbrž jen půjčku. Kdo ruče dáwá, dáwá dwojnásob. Šuselka žádal to samé pro swé komittenty. Pinkas pro Prahu. Náwrh byl odkázán finančnímu wýboru, který má za 24 hodin swůj úsudek komoře předložiti. – Dále je na denním pořádku Selinger-Strasserský náwrh. Strasser: Jeden syn zdědil po swém otci několik panstwí, wšecky byly sprawedliwě získané, až na jedno. Dwa sausedé totiž se dělili o kořist, a dali mu toto panstwí, by k jejich hanebnostem mlčel. S těmito panstwími wládl direktor dle swé wůle, a rozmrháwal důchody pána swého. Konečné byli obywatelé již netrpěliwí a wyhnali direktora i s příwrženstwem jeho, otewřeli pánu oči, který ihned nowý řád wěcí jim přislíbil. W tomto smyslu wede tuto parabolu dál, mluwí o zrádným sausedu, který se chtěl s tím jedním panstwím obohatit, a konečné od hrdinného kmeta za hranice zahnán. Ukazuje, jak pochwalně cizozemské nowiny o této wálce smýšlí; lituje, že jenom centrum 25. čerwna uznalo zásluhy wojska w Italii, a prawí, že jeden list ( Charivari ) předstawil co obra, když Selingrůw náwrh swým učinil. Toho aby předstawowaly co obra, kdo w stawu bude dokázati, že italská armáda není udatná, neb žeby lépe bylo, kdyby sardinský král byl zwítězil a snad na Sw.-Štěpánskau wěž swůj prápor zarazil. ( Sykot, tleskot. ) Napominá Poláky na lewé a Čechy na prawé straně, Štayerce atd., by powážili, že to jejich synowé jsau, jenž tak udatně bojují. ( W plaužiwé swé řeči byl několikrát přetrhowán woláním: „ ne číst. “ ) Borkowski: Nepochopuji, jak je možná lidé s panstwími porownáwati. Wěc ta nezáwisí od skwělých wítězstwí, ani od časopisních článků, nýbrž od zodpowědění následujících dwau otázek. Zdali armáda tolik dokázala, by mohla si dělat nárok na to nejwyšší, co ji sněm dáti může – swé díky. Welké wítězstwí stojí mnoho lidí, a lidská krew je drahá, pročež musíme hleděti na prospěch, jaký nám z nich wyplýwá, a ten myslím není tak welký. Proto není člowěk méně patriotau, když rozwahy žádá. Druhá otázka je, zdali wálka sprawedliwá. Prawí se, že se newálčí proti swobodě, nýbrž pro zachowání cti rakauské zbroje a k docílení čestného míru. Tato čest zbraně není méně nebezbečná pro swobodu, než despotstwí samo. ( Potlesk. ) Pročež lituji těch, kteří buď dobrowolně neb nuceně na této wálce podílu berau. Co se obětowawosti armády týče, tu nechci upírat, ale nedržím na tuto cnost, když se ji špatně užíwá. 524 Na patriotismus nesmíme ukazowat, neb i ten má swé meze, a i to je patriotism, bdíti nad ctí prwního rakouského sněmu. A jaká je to čest, když ukážeme swětu, že podmanění cizího národu se s našimi náhledy srownáwá? My jsme zastupitelé národu, máme ukázati, že tuto powinnost jen nuceně plníme? Já slyšel mluwit o swrchowaném národu, má snad jen we Wídni býti a ne také w Itali? Pauto, které národy dohromady drželo, bylo řetězy otrocké, a teď, když se rozkotaly, máme nowé ukauti? Čestný mír! Jest ten národ swobodný, který činit smí jen to, co se od něho žádá? Co, kdyby Rus překročil hranice a řekl: Já nebojuji proti waší swobodě, já chci jen čestný mír uzawřít, já wálčím jen proti waší konstitucí, swobodě tisku a řeči, která wám beztoho nezpomáhá a mě škodí. Snad ta samá armáda potáhne proti konstitucí. Budem jí pak za to také díky wzdáwat? ( Ministr wálky wyskočí jako diwý a křičí cosi, pro tleskot a sykot není mu rozumět. President napomíná galerie a dáwá ministru wálky přátelské ponaučení. ) Co nechceš, by činili jiní tobě, nečiň to jiným. Já slyšel powídat, že wojsko jen swau powinnost konalo; ale od března mají mnohá slowa jiný wýznam. Také w Krakowě a w Praze konalo wojsko swau powinnost, jenom we Wídni ji zanedbalo. Má-li armáda swé powinnosti, má je sněm též. Wojsko se nesmí we swých kastowých ponětí s cti potwrzowat, nýbrž k prawým ponětím wésti. Já se wyjádřil, proč nemohu býti srozuměn. ( Hřmotný tleskot a slabý sykot jej doprowází z tribuny. ) Dále mluwili ještě o tom náwrhu: Violand, Füster, Borrosch ( tentokrát welmi wýborně, zítra obšírně jeho řeč podáme ). Po řeči Borroschowě wystaupil asi w 2[půl ] hod. ministr Latour s tau zpráwau, že národní garda žádala od ministerstwa, aby jí wojsko w udržení pořádku pomáhalo. Následkem toho wznikla důležitá debatta, a sněm prohlásil se, že pohromadě zůstane, až nastane pokoj. Doufá se, že weliký boj nenastane.


28. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [dodatky ke zprávě o spisech prof. Koubka], Autor: Havlíček, Karel
Ke swým dříwějším zpráwám o spisech p. prof. Kaubka musíme přidati, že wydá také p. professor Kaubek chrestomatii sebranau ze spisů polských básníků Mickiewiče, Malčewského a jiných. K této chrestomatii přidá p. professor také malý slowník polsko-český. Zajisté wítaná bude každému tato chrestomatie, kdo si kaupí polskau mluwnici od p. professora; a kdo zná p. Kaubka, může s jistotau očekáwati, že jeho básnická wýtečnost sebere do chrestomatie zlomky z polských básníků nejwýbornější.


8. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy, Titulek: Soave povídky., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. Františka Soave Powídky pro mládež dospělejší. Z wlaského jazyka přeložil Kristian Štefán. W Praze u Jar. Pospíšila. Swazek prwní za 18 kr., swazek druhý za 14 kr. stř. Pro wýtečnost obsahu ( půwodní spis poctu či cenu obdržel ), pro stručnost powídek i pro úhlednost wydání spis tento pochwaly hoden jest. Hodí se zwláště pro ty, kteří, učíce se českému písemnímu jazyku, zastaralými formami se daremně másti a trmáceti nechtějí. Překladatel poznamenal na nápisu knihy: pro mládež dospělejší, to platí o obsahu i o slohu. Prwní swazek obsahuje dwanáct, druhý tři a dwacet powídek. Sbírka jest tímto swazkem ukončena. Ostatně i dorostlejší najde w nich utěšenou a prospěšnou zábawu.


8. červenec 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Školy na Slowensku., Autor: Havlíček, Karel
– Školy na Slowensku. Slow. národ. nowiny píší: Podžupan stolice Tolňanské podal spráwu weřejnau o této stolici, kdežto se mezi ostatním i o školách zmiňuje. Rozšiřowání maďarského jazyka we školách jinonárodních nejwíce prý překáží nedostatek prostředků, pro který ani učitelowé ani dítky nemohau kupowati školní knihy: proto radí, aby se takowé knihy z důchodů šlechtických, stawowských kupowaly. Na to by tedy dali páni stawowé peníze? A měli by na to peníze, když na jiné nemají? Co se nás Slowáků týče, za takowau milost my urozeným pánům pěkně děkujeme. Dowídáme se také odtamtud, že jsau w Uhřích školy jako w Grabowci, kde má učitel ročního platu 8 zl. ( píši osm zl. ) w. č., 6 mír žita a 2 míry kukuřice!!!! Pak má být za takowé prostředky lid wzdělaný! —


19. březen 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Oesterreichischer Beobachter]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Oesterreichischer Beobachter. Přáli bychom si srdečně, aby nyní přede wším redakce časopisu Oesterreichischer Beobachter, jenž wšeobecně platí za organ naší wlády, auplně změněno bylo. Ten kwas, jakým napuštěn jest, ten již za této redakce sotwa pomine. Můžeme wěru wyznati, že jsme my tento časopis, který nám ostatním redaktorům w Rakauských zemích za wzor (! ) ustanowen byl, nikdy bez oškliwosti a bez opowržení do rukau newzali, a chowání redakce jeho za nejposlednějších dob bylo již tak nerozumné a zrowna dětinsky-středowěké, že jenom wšeobecný posměch wzbuzowalo. Jak psal o Šwýcařích w čas Sonderbundské wálký! Kterak psal o Wlaších! kterak nyní o rewoluci francauské! Wěru tak jako bychom my wšichni poddaní císaře Rakauského jenom děti byli a to ještě děti mauřenínské! Wšak mohlo naše čtenářstwo pozorowati, že jsme my članky jeho jenom pro wšeobecný posměch do nowin swých přijímali.


9. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Zprávy], Titulek: Rusíni v Haliči, Autor: Havlíček, Karel
Rusíni w Haliči. Pan ministr Pillersdorf následující odpowěď wydal na žádost Rusínů Haličských: Rusinskému shromáždění we Lwowě. Peticí, mně Malceským guvernérem doručenau a na J. C. M. psanau od we Lwowě usedlých, wzděláním a postawením swým wážných Rusínů podal jsem J. M. C., kteráž z ní s radostí wyrozuměla, jak wřele a wěrně rusínský, w Haliči nemálo rozšířený národ při císařské rodině a monarchii stojí a se za dobrodiní od J. C. Milosti mu udělené uznalým proukazuje, konečně kterak shromáždění toto o dušewní i tělesný prospěch swého národu pečuje, žádosti a potřeby swých saukmenowců w nynější době k stupním trůnu přinesši. Po krátkém úwodu následuje odpowěď na petici a sice: 1. W krajích, kde je obywatelstwo zcela aneb aspoň z wětší části rusínské, aby se učilo w nižších školách w řeči rusínské, tam wšak, kde má polské obywatelstwo přewahu, aby se wyučowalo řečí polskau. 2. Poněwadž by se rusínská řeč we swém nynějším stawu dostatečně nehodila k přednášení wědeckých wyšších předmětů, wyhowuje se žádosti, aby se i na wyšších ústawech rusínskému jazyku slušné práwo dalo, w té způsobě, že se na wyšších ústawech w rusínské zemi pro začátek aspoň stolice toho jazyka zřídí, aby se tak studující mládeži rusínské k důkladnému se přiučení swé mateřské řeči příležitost pokytla. 3 – a 4tému punktu petice, aby se totiž zemské zákony i w rusínské řeči uweřejňowaly, pak aby wšichni auředníci w krajinách rusínských téhož jazyka mocni byli, wyhowělo se již w ústawě od 25. dubna b. r. 5. Důkladné wzdělání řecko–katolického duchowenstwa w rusínském jazyku uznáwá se též za sprawedliwé i potřebné; stran toho ráčila J. M. C. poručit, aby se nejen wýslowně pozornost a péče biskupů k tomu wedla, nýbrž i aby se k dosažení toho též zřizením obligátních stolic a zawedením mluwnického cwičení w rusínském jazyku dopomáhalo. 6. Bude se wždy hájit zákonní rownost wšech tří 223 katolických ritů we wšech práwích, privilegiích a hodnostech, i nedopustí se, aby se jakkoliw některému před druhými přednost dáwala. 7. Připauštění Rusínů rozených k wšem weřejným auřadům, jakož i ke wšem městským a obecním službám wyřklo se již w §. 24. ústawní listiny, a wláda bude wždy dbát o slušné šetření toho zákona. Konám příjemnau powinnost, Rusínům we Lwowě shromážděným potěšení J. M. C. nad tím projewiti, že rusínský národ w Haliči tak wěrně s wládau smýšlí, tak wděčně při wládě stojí, která pečliwě o jejich blaho se stará, je spolu o otcowské pečliwosti našeho mileného krále ubezpečiti. We Wídni 9. máje 1848. Pillersdorf. Dod. Red. Žádáme každého, aby si pilně powážil celý smysl této žádosti, a pozná hned, kolik bilo. Z daleka widěti jest ta pěkná tajná wrata pro němčinu připrawená, aby ona zase co tučná matka seděla na prwním místě w auřadech a we školách. Jak wláda, když chce, pěkně zná okolnosti we swých zemích? Jak ona pěkně wí, že jí Rusínowé, zwyklí wždy na nesmírné potlačowání národu swého, nejlaciněji zadají přátelstwí swé! Ó chytří jste, páni! tuze chytří! — ale my taky.


8. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Něco pro učitele a o učitelích, Autor: Havlíček, Karel
Něco pro učitele a o učitelích. ( Dokončení. ) Skoro w každé obci jest nějaké obecní jmění, nejwíce polnosti, také jiné důchody, a na mnohých místech jest dosti patrné. Newím owšem nač se w rozličných osadách wynakládá; tolik ale wím, že se na nic důstojnějšího, na nic užitečnějšího wynaložiti nemůže, než jsou školy. Nedíme ani o tom, že takowé obecní jmění w malých místech, we wesnicích častěji dost zbytečně a mizerně se rozběhne a někdy i propije, poněwadž u nás ještě newznikl prawý občanský duch, aby se totiž každý o wšeobecné dobré staral, tak jako o swé. Každý jenom dbá o sebe a co sám, jenom sám nemůže užíti, o to již welikou starost nemá. Nenaučili sme se ještě rozuměti jak náleží tomu, co spojené síly mohou, a jak prospěšno jest každému starati se o wšechny swé krajany. Strany škol můžeme práwě nejlépe ukázati škodliwost takowého nelaskawého soběckého smýšlení. Byť by si škola w obci ( we městě neb wesnici ) sebe hůř zřizena byla, nenapadne přec žádnému ze swého něčím na ní přispěti. Že ale to, co pak na necwičené a zanedbané děti swé jinde wynaložiti musí, aby se pak z welikou ztrátou času a peněz, jenom drobátko zase naprawilo, co se z mládi promeškalo, co se tak snadně míti mohlo: na to nemyslí žádný. Kdyby se w leckterém městě od někoho malý příspěwek na školu žádal, neměloby hubowání ani konce: že by ale jeho děti mnohonactekrát tolik wyzískati mohli w budoucím žiwotě, kdyby z mládi něco řádného zwěděli, nenapadne žádnému. Jenom počítejme to, co každý za psaní rozličných písemnosti wydá, které by si sám sestawiti mohl, a oč pro newědomost swou od rozličných malých i welkých, urozených a neurozených šejdířů připrawen býwá! A toho by nikdy zapotřebí nebylo při dobře zřízených školách. Nesmíme si arci mysliti, že je škola jen proto, aby tam kluci metlou dostáwali, pak klečeli, pod komínem stáli atd. Patrně je to na každé osadě znáti, kde je moudrý a wycwičený učitel, a doufám, že mi w tom každý, kdo měl příležitost bydleti w osadách s dobrou a špatnou školou přeswědčí. Celé pokolení má z toho nejkrásnější památku, poštěstilo-li se mu choditi do školy za času dobrého učitele. Již z toho také následky blahodějného působení cwičeného učitele widíme, že z jeho osady, byť by dost nepatrná byla, wždy některé děti na študie přicházejí, a potom do wyšších stawů přístupu najdou, z čeho pro osadu takowou nejen čest nýbrž i častěji znamenitý užitek wyplyne. Děti, které skrze dobré wedení we škole již nějakou zwědawost a wšimawost, a touhu po dálším wycwíčení přijali, také w řemesle wždy dále dojdou, než jiné zanedbané. Takowý bystrý mladík, wyučiw se nějakému řemeslu, nespokojí se při cestowání na zkušenou jenom třemi milemi za pec ( jak říkáme ), nýbrž nabyw jak w řemesle swém tak w ostatním žiwobytí, a w spůsobech náležité zkušenosti, prowozuje umění a žiwnost swou s nejlepším prospěchem, a do takowého 46 místa, kde řádní řemeslníci usedli jsou, wždy se i mnoho práce i peněz táhne. Mohl bych zde na wýstrahu jedno králowské swobodné město uwésti, které mi wšak práwě šetrnost wyslowiti nedowoluje. Staw školy normální w něm již po dlouhý čas byl nízko pod kritikou, páni učitelowé by každý jiný ouřad, při kterém by žádného rozumu zapotřebí nebylo, lépe zastali než práwě učitelský: a jaké následky z toho pro město? Obchod a řemesla ustawičně klesají pro neumělost městských synků, kteří mimo to, že se nic neučili, také ještě dále z města nebyli, než že někdy za humny na třešně wylezli: žádná práce od jinud do města nejde, ba ještě z města wen i práce i peníze od blízkého wětšího města se zanášejí. W záležitostech obecních a městských málo kdo moudré slowo promluwiti dowede, z čeho pak mnoho jiných smutných následků wzrůstá. Zkrátka není nic w obci tak důležitého, pro wšechny zároweň tak užitečného, jako dobrá škola, a proto myslím, že se obecní jmění lépe wynaložiti nemůže, než na zwýšení platů učitelských, to jest na zlepšení školy. Owšem se rozumí, že se pak, když slušný plat wykázán bude, při obsazowání místa učitelského na to dbáti nesmí, čí strejček jest, čí dceru atd. si wezme, zdali šumařiti umí, a ( Bože odpusť hříchy! ) kolik sudů piwa pánům sousedům a kolátorům propíti dá! To wšechno nejsou hlawní dobré wlastnosti na učiteli, nýbrž wzdělanost, hodnost, pilnost a jiné jim podobné čím wíc tím líp. Také se rozumí, že celé obce nejsou na takowém stupni wzdělání, aby potřebnost škol dobrých nahlížely, a již dokonce ne, aby samy z obecního jmění něco na plat učitelský přidati chtěly, nýbrž že by raději mnohá obec a mnohý kolátor weřejnou licitací drželi, kdo míň wezme: tolik wšak naděje we wlast naší máme, že se skoro w každé obci nalezá jeden neb wíce takowých mužů, kteří i to nahlídnutí a zároweň tolik podnikawosti a moci na ostatní mají, aby je k tomu přemluwili. Známo jest, že jeden činný a rozumný sto ostatních za sebou táhne. Na jednu wěc ještě ku konci, než o tak krásné wěci jako jest zwelebení škol, mluwiti přestanem, pozornost čtenařů obrátit musíme: aby powážili, že jest zwýšení platů nejhlawnější potřeba k zwelebení škol, poněwadž pak o schopné lidi nouze nebude. Cokoli se teď jenom pro pouhé lepší wzdělání učitelů stáwá a ještě stane, zůstane wždy jen marným prostředkem. Opakujeme ještě naposled: Staw učitelský musí i we platu, i we wážnosti, i we wzdělanosti znamenitě powýšen a s jinými stawy méně než on jest důležitými na stejný stupeň hodnosti přiweden býti, máli prawé wzděláni a štěstí národu našeho pewný základ dostati a statečně wykwésti. Blaze wšem, kteří k tomu něčím přispěti mohou!


11. březen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: [Dodatek redakce k situaci v Opavě], Autor: Havlíček, Karel
Dod. Red. Milerádi slyšíme tento wlastenecký ohlas ze sestřenské země swé Slézské! Ejhle! i tam našla škola naše podpory, i tam uznáwají potřebu nejen této školy, nýbrž i wšech ostatních škol, ku kterým má tato býti počátkem. Jen ať takowý duch dále se šíří po Morawě a Slézsku: ne záwist a zlost provincialská, nýbrž bratrská láska celého národu ať si w Čechách neb we Slowensku neb na Morawě, w Čáslawsku nebo Znojemsku anebo na Orawě bydlí. Středowěká úzkoprsost pominula již aneb měla aspoň pominauti. Pomáhejme wšichni tam, kde možno pomáhati, kde ku práci jest příhodná doba, na každého ostatního časem swým řada dojde, každý se dočká zisku, až jen po létech uzraje símě, které nyní rozsíwáme – ba rozsíwati počínáme. Neboť posud ještě nejsme daleko ad počátku, ale – Mocná Ruka Nejwyššího pomůže nám.


8. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Die deutschen Hegemonen, Autor: Havlíček, Karel
Die deutschen Hegemonen. ( Pokračowání. ) My bychom neměli nic proti rozdělení podle národností, kdyby se bylo poctiwě počítalo a kdyby se při subtrakci we Poznaňsku nebylo zapomnělo na addicí w Hornoslezsku a w západním Prusku, pak by nám ještě bylo přibylo. Tak ale se jen od německých auředníků a generálů táhla hranice bez ohledu na skutečnost a na přání národu. Pruští „ Vereinbarerowé “ w Berlíně nemohli to owšem se swým swědomím „ vereinbarowat “ a byli tak málo „ deutsch “, že měli pochybnost a chtěli se přeswědčiti, ba wzpomněli si, že obywatelé welikého wýwodstwí Poznaňského zwláštní práwa mají. Ale jak silně, jak pewně „ deutsch “ wystaupili hegemoni we Frankfurtě proti takowému počínání, jak odhodlaně wystaupili proti tomuto „ Sonderbundu “ swědomí. Hrdě odmrštili wšeliké wyšetřowání a celé Německo bylo sworné. Jižní i sewerní Němec, ultramontan pan v. Radowitz s atheistau Strauszem, rytířský p. Lichnowský s měšťanským Dahlmannem, ba i pánowé Raumer a Stenzel, ačkoli nesworní strany frankských císařů, byli wšichni sworní w roztržení Polska. Demarkace welikého wýwodstwí prošla tak welikau wětšinau hlasů, žeby jí to byl mohl záwidět pozdější císař sedmihlásek. Ostatně wšak platí tato demarkace tak málo, jako wáš císař na wypowězenau. Či snad myslíte, že efemérní wýrok efemérní moci může wymazati tisíce let historie dějů plné? Či snad myslíte, že popel Boleslawa Welikého, který w Poznaňském chrámu leží, bude wydáwati swědectwí, že jest Poznaň německá pewnost? Či snad myslíte, že polská krew bude kolowati jen za hranicemi waší demarkace? Udělejte mi křidau čáru přes prsa a poručte, aby mi jen směla jedna komora srdce mého tlauci! Wěřte mně, milý pane! že struha, kterau německý Narrenschiff ( parlament ) do oceanu našich utrpení wyril, brzy pomine; skutek ten bude mít jen na papíře stín skutečnosti; ale slowa, která jste při tom mluwili, nepominau a zůstanau srdci každého Poláka hrobním nápisem Německa a úcty, kterau jsme kdy k tomuto národu měli. Owšem Rus nás knutuje, ale Němec mluwí dykami; Rus nás poráží na zem, ale Němec nás kope koňskau nohau swé dialektiky; onen apelluje k pěsti swé, tento k filosofii; onen nám nerozumí, tento nás dělá nerozumnými. Že němečtí hegemoni jako wlaský bandit, jenž nůž brausí kříž líbaje, nás zawraždili, odwoláwajíce se na sprawedliwost, že we jménu swé swobody naše utištění, we jménu wzdělaní naše pokažení, we jménu jednoty naše rozdělení žádali, a aby se jejich šlechetný kmen čistý udržel, z nás chtěli učinit zpotwořené plemeno — to nás owšem rozhorlilo, naše srdce ranilo, důwěru w lidskost nám wzalo — ale to by wás wždy ještě bylo mohlo učiniti hodnými naší nenávisti.... Ale že se nikdo proti tomu nepozwedl, když onen politický dotírač a parlamentární kejklíř Jordan o národu, jehožto stáří a neštěstí i nejhanebnějšímu zlosynu úctu wynucuje, řekl, že neumí nic než mazur tančiti; že tenkrát, když se to řeklo o národu, který má swaté, jako Wojtěch, Stanislaw a Kazimír — krále, jako Boleslaw, Lokietek, Jagiello, Zygmunt, Batory a Soběski — hrdiny, jako Witold, Žolkiewski, Chodkiewič, Čarněcki, Pulawski Košciuško — státníky jako Skarga, Zamojski, Potocki, Stašič — mučenníky jako Trepka, Lukasinski, Zawiša a Konarski — bitwy, jako Plowce, Grunwald, Kluszyn, Chorim, Kirchholm, Samoriera a Grochow, a politické činy, jako statut Wislica, spojení s Litwau, oswobození waší Wídně a konstituci 3. máje — že tenkrát žádný z wašeho středu neměl tolik poctiwosti, aby se byl začerwenal; že tenkrát žádný z wašich hegemonů nezwolal: „ My chceme Polsko rozdělit, ale ne zhanobit; zabít do smrti, ale ne do smrti ulehtat! “ že w tomto shromáždění, kde se tak často a tak bez potřeby wolalo k pořádku, jen tato nesmírná podlost docela w pořádku byla — to nám musí jen jeden cit wštípiti proti těmto hlawním zrádcům prawdy, cti a důstojnosti — cit nejhlubšího hlawního opowržení. Jednau bude historie saudcem mezi Polskem a Německem; ona ještě najde prawé jméno pro onu civilisaci, která národy wraždí a tupí; ona nám ještě powí, kterak se jmenowati mají ti, kteří, když Polsko bylo mrtwolau, ještě tuto mrtwolu okrádadli; ona nám ještě zjewí, že zločincowé neměli ani oprawdiwau smělost k oprawdiwému zločinu — neboť příčinau náhlého přewratu w Poznani nebylo ani naše chowání, ani ochrana „ deutsche Brüderů “ w Poznani, ani přeswědčení o potřebě Wojenské Hranice — ne prawá příčina byl obrat Německa proti Rusku, prawá příčina byla bázeň před Ruskem. Strach, mizerný strach dal jim mizernau smělost k nejmizernějšímu činu. Když jiskry létající z Pařížského vulkánu přes Rýn také wyschlé Německo zapálily, když se zde otřásaly legitimní moci a padaly monarchická lešení — tu se báli němečtí hegemonowé Ruska, hájitele legitimnosti a monarchismu, tu se zdála wojna s cárem newyhnutelná — a pospíšili si tedy býti welikomyslní z chladného soběctwí; tu mluwili o swobodě Polska, protože jeho pomoci potřebowali, tu se neptali na deutsche Brüder w Poznani, proto že celé Německo bylo w nebezpečenstwí; tu nehledali Wojenskau Hranici, protože mělo býti celé Polsko bojištěm, a proto wzali otrokům pauta, aby z nich byli dobří wojáci. Ale brzy přišel ruský generál de Berg do Berlína, a od toho okamžení počal nenadálý obrat wěcí. Dostali upokojitelné ujištění, že se cár místo zlosti jenom usmíwá, místo jednání že se jen bude pokojně díwat; a tu byli němečtí hegemonowé šťastni, že se zbawili nebezpečné wálky jen za jedinau jako pírko lehkau wýmínku, aby Polákům nedrželi slowo. Byli rádi, že za něco tak malého, jako je wěrnost, dostai něco tak welikého, jako je pokoj, a kromě toho ještě přídawkem kus Polska! To je jediná prawá příčina wšeho toho, co se nám stalo; to je ten prawý prostředek mezi počátkem a koncem německé politiky k Polákům. Cár zatáhl panáčky německé komedie: ze strachu před Ruskem nám napřed dělali naděje, ze strachu před Ruskem nás potom zradili a podmanili! Ale ještě rychlejší než lidská zráda jest odplata Boží. Že němečtí hegemonowé potají podali ruku cárowi, podobalo se podaní ruky Dona Juana příšernému comthuru. Zrazujíce nás, byli jste sami zrazení, a když Poláci padli w Poznaňsku, zdwihla reakce hlawu swau. Reakce! — wím jak nepoctiwě se za našich časů tohoto slowa užíwá, wím že jsau strany, které jmenují wšechno reakci, co jest stát, rodina a wíra, wšechno, co není anarchie od nich obmýšlená aneb howadská bezrozdílnost; to wšechno wím, a snad we mně budete hledat tolik poctiwosti, že se takowého jezowitstwí štítím. Ale přece užíwám tohoto slowa reakce a sice dle nejlepšího wědomí a swědomí swého. Neboť w Poznani nejprwé poznal klopýtající monarchismus, že pod ním již půda se netřese, poznal, že jest wedle konstitučních ministrů ještě bürokratie ke wšemu odhodlaná proto, že hrozí nebezpečí její dalšímu trwání. Na Poznani ukázala se nejprwé politická cholera r. 1 848: staw obležení, a Steinäcker byl důstojný předchůdce Wranglůw na cestě wojenské diktatury. Wzpomeňte si pane ( Gervine ) na jarní měsíce r. 1848, sledujte skwělý, triumfatorský wůz revoluce, a řekněte mi, nezastawil-li se poprwé w Poznani a nepraskl-li? Chcete pochopitelný, německy důkladný důkaz na to a sice z akt ztwrzený? Dám wám; wyšetřující komisse pruského národního shromáždění wytáhla jej z aktowního prachu. Dne 28. dubna oznámil komandující generál von Colomb wrchnímu presidentu v. Beuermannowi, že chce udeřiti na polské kadry; wrchní president upamatowal jej na wýslowní příkaz od konstitučního ministerstwa, že se nesmí bez swolení občanského řízení žádné wojenské kroky díti; a pan v. Colomb oznámil, že tedy od toho upustí. Ale hned den na to obdržel ke swému podiwení p. wrchní president lakonické psaní od komandujícího generála, který ohlásil: „ že se jinák rozmyslel a dal příkaz, aby se udeřilo. “ Wíte-li pak, milý pane, co to bylo to jinák? Byly to rozkazy, které p. v. Colomb wedle odpowědných z Berlína obdržel z neodpowědného Potsdamu — a ačkoli ministerstwo nařídilo přestati se wšemi wojenskými kroky, dal král skrze generálního adjutanta von Neumanna p. v. Colombowi psát privátně: „ že Allerhöchst derselbe očekáwá, že komandující generál se nyní činně do toho wloží. “ Pan v. Colomb to slyšel, a pan v. Colomb je hodný sluha, mezi ním a Boží Milostí nestál žádný list popsaný paragrafy — roztrhl tedy úmluwu Jaroslawickau a tím tak nowě fabrikowanau konstituci. Tuť mi přece přiswědčíte, že to bylo proti konstituci, že to byla reakce, že se zde počaly ony neodpowědné činy z Boží Milosti, které se ukončily rozehnáním Berlínského národního shromáždění, Berlínským stawem obležení a oktrojowanau ústawau. Ale ještě přísnější, ačkoli také dobře zaslaužený byl trest božské sprawedliwosti. Wedle reakce, která w Poznani počala, wzala za swé i jednota německá, a když se chtělo Německo utužiti Poznaňskau Wojenskau Hranicí, bylo roztrženo. Ačkoli se to zdá paradoxní, račte jen na něco pomysliti, milý pane, a uznáte, že tomu je skutečně tak. Pomyslete jen, kdyby se bylo skutečně Polákům slowo drželo, kdyby bylo Prusko s naší pomocí wypowědělo wálku Rusku. Žeby se byla mohla podařiti, o tom swědčí neobsazenost ruského Polska, pomatenost cárowa w tuto dobu, a žeby wás byla málo stála, na to máte za rukojmí naše hrdinstwí a waši — chytrost. Jak by bylo ale w tomto pádu zcela jinák w Německu a w Prusích! Jak by bylo spojilo společné jednání, kdežto společné rokowání jen trhalo! Jaký tu odwod pro wšechny wášně, které později německau jednotu rozryly, pro wšechny ty mladé a staré krtky, kteří ji podryly! Jak by tu byly musely před welikanskau politikau swatého křižáckého tažení malicherné politiky diplomatických podskoků zmizeti! Když jste nás zradli, byli jste sami zrazeni; když jste nás roztrhli, byli jste sami roztrženi; když jste se rozdělili o raucho národního Krista, rozpadl se wáš pracně sešitý a zaplacowaný císařský plášť we swých 37 kloců, a Německo stálo zase we swé ohawné nahotě. Wšechno ztratilo a přede wším swau čest! A z hrobu, který kopalo Polsku, powstal mstící duch Sláwy. ( Pokračowání. )


5. květen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [poznámka o reakci na dřívější článek], Autor: Havlíček, Karel
Slyšíme z dobrého pramene, že ti pánowé, kterýchžto servilní žádost k JMC. jsme wčera w nowinách swých zmínili, dali sobě wytisknauti zwláštní exempláře, které budau nepochybně po wenkowě rozesílati aby podpisy sháněli. Což tuto pro wýstrahu ke wšeobecné známosti uwádíme.


16. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: [Dopis z Přibyslavi.], Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. Podobný ba ještě mrzutější dopis strany nehodného přijetí p. biskupa Brněnského, spůsobem papauškowitým, dostali sme z Dačic ( na Morawě ), tak že se tam, jak prawí náš p. dopisowatel, dítky české na zpaměť učiti museli německau píseň k uwítání p. biskupa, které pra nic nerozuměly, tak že si ji teprw doma českým prawopisem napsati musely, aby se ji na zpamět naučiti mohly, jak nám i sdělena jest: Hoher her cu dajnr frajde – Las unz bunte blimchen štrajn – Und im wajsn unšulcklajde – Unzr rajnes here dir wajn atd. Jaká přewrácenost? Což pak není lépe ( když už jinák být nemůže ), aby raději dítky rozuměly tomu, co zpíwají, než p. biskup? Zajisté děje se visitací pro powzbuzení a ponaučení dítek, ne pak pana biskupa, který se takowým přewráceným a newčasně podlízawým jednáním s dětmi co nejwyšší duchowní pastýř jenom uráží. Líto nám jest, že sme onen dopis z Dačic pro jistau nepříjemnau okolnost wytisknauti nemohli. Naopak sdělil nám dopisowatel náš Polenský, že tam Hradecký p. biskup od dítek i od lidu přirozeným jazykem přiwítán jest; na wítězné bráně skwěl se nápis: „ Sláwa “, a při slawnostném oswětlení byly we škole i na jiných domech nápisy jen české, a J. Exc. pan biskup procházeje se wečír po městě, se zalíbením a s wděčností to přijal. Také dali páni Polenští, kteří wůbec národnost swau s chlaubau a rádi wyznáwají, k této příležitosti pěknau kantátu tisknauti, která se od mužských sborů před děkanstwím zpíwala. Redakce.


9. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk dopisu], Autor: Havlíček, Karel
Práwě se nám dostal do rukau jeden saukromý dopis našeho welezaslaužilého nebožtíka Fr. J. Slámy ode dne 14. čerwence 1843, we kterém čteme takto: Spisku „ Die Stellung der Slowaken in Ungarn “ od p. hraběte z Thunů, jestlis ještě nekaupil, již nekupuj; an jsem ho již tedy četl. Očekáwal jsem ráznější mluwu, jakkoliw srdečnosti a 918 důwodnosti nechybí. Jaksi bázliwě nadchází pan hrabě té wýčítce Maďarů, pročže se do uherských záležitostí plete? Dobře, že se na saukrewnost odwolal: Maďaři ale s tau odpowědí spokojeni nebudau. Jsauť wšak swětější příčiny, z kterých se wěcí jejich ujímati smíme a máme. Potlačeného se ujmauti welí zákon přírody. Anglicko, Francausko ujímaly se utištěných Řeků a drží nad nimi do dnes ruku ochranau. My Čechowé máme ale k tomu swatější práwa. Pomaďaření Slowáci poboří se swými nynějšími utiskowateli sjednocený rakauský trůn, a náš osud i národní žiwot zhasne pod okowy buď pruského, buď baworského státu. Kdyby Maďarů dnes již 12 milionů a nikoliw teprwé as 4 miliony bylo, již by neměl císař rakauský w Uhřích dnes ani zejtra co mluwiti. Uhájení národnosti slowanské w Uhřích jest bránění trůnu císařského a s ním spojeného našeho národního žiwota. Ale jest ještě wíc, proč se o Slowáky zasazowati smíme. Že Maďarstwa ještě stáwá, naší krwí, naším železem i zlatem se z weliké části stalo. Dlauholiž tomu, že synowé této země u Bělohradu na obranu Uher krwáceli. Z té wísky, kde ty i já rození jsme, dwa jsem znal ještě inwalidy, z nichž oba w Uhřích pod Laudonem bojowali a jeden místo swé jen dřewěnau nohu z obrany hranic uherských si přinesl. I smějíť tedy wnukowé těch, kteří nohy, ruce a žiwoty za spásu Uher složiti nelitowali, také slowíčko za blaho swých pobratřenců promluwiti, když se jim křiwda dost newděčně stáwá. — Ale poručíme to zatím prozřetelnosti Boží a držme se tím wěrněji toho, co nám Bohem dáno. Osudy národů rozhoduje Bůh a ne sněmowé, dokona takowé, jenž práwa a sprawedlnosti šetřiti neumějí. ( Narážka na těhdejší sněm uherský. Red. ) Nám Slowanům jest ještě potřebí školy, až se wyučíme, wystaupíme nepochybně také na pole skutečného žiwota. Učme se tedy dobře, abychom s pochwalau welikému swému powolání dostáli. Učme se milowati wěrně, co nám berau nepráwě: učme se zwlášť sjednocowati a nepřenáhlenosti; neboť jen pro nedůstatek těchto dwau wlastností zdají se Slowané tak dlauho za wyučenau nedostáwati. Dod. redakce. Neočekáwal asi nebožtík spisowatel těchto řádků, že již tak brzy se počne o této wěci rozhodowati. Wláda rakauská stojí nyní na rozcestí: rozhodne buď sprawedliwě pro Slowáky a zachrání sebe, aneb je zase ponechá pod poručnictwím Maďarů a uplete sama na sebe bič. Bohužel! že snad wšechny naše řeči w této záležitosti jsau hlas wolajícího na paušti: ale konečně se musí uznati, že otázka slowenská jest mnohem důležitější pro Rakausko než pro Slowany. Nás je tuze mnoho, my se přece neztratíme třeba ještě dlauhý čas jsme zápasiti museli se zlým osudem. Ale...


24. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Prvorozenec v Královci]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowná Nowinka. * - * Dne 25. Srpna křtěn byl w Králowci prworozenec kazatele tak zwané wolné obce, Grabowského od k. Dowiata z Gdánska, ale obřadu církwe francauské reformowané. Kmotři byli: hrabě Luckner, dle wíry tak zwaný wolný protestant; direktor Dr. Sauter, evangelík; dánský konsul Sclagegg, římský katolík; obchodník Goullen, tak zwaný křest. katolík, to jest Rongian; obchodník Meierowic, wolný protestant, druhdy žid; obchodník Anheim, žid. - Podiwné kmotrowstwí!


27. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [pokračování překladu zákona o obci, část druhá], Autor: Havlíček, Karel
Prozatímní zákon obecní. Částka druhá. O působností obci místních. I. Hlawa. O okresu působnosti přirozeném. 1. Působnost sprawowací. a ) Uzawírací. §. 71. Wýbor obecní má dobré obecné wšestranně hájiti, a o opatření toho, čeho obci třeba, prostředky zákonními pečowati. aa ) Obecní mohowitost a statek. §. 72. Wýbor obecní powinnen jest, weškerau jak mowitau tak nemowitau majetnost obce a wšecka obecní práwa zewrubným sepisem stále we přehledu míti, a každému audu obce dowoliti, by w to nahlédnul. §. 73. Wýbor obecní zawázán jest, k tomu přihlédati, aby weškerá mohowitost obecní, z které jíti může užitek, sprawowána byla tak, aby se z ní co možné nejwětších stálých důchodů dosáhlo. §. 74. Poněwadž obecní mohowitost i statek jest majetnost obce jakožto osoby hromadné, nikoliw pak obecních audů těch, které každého času jsau, pročež wšeliké zcizení mohowitosti obecní i obecního statku i wšeliké jeho rozdělení se zapowídá a jen wýmínkau může se, přiwedauc náležité důwody, od sněmu zemského k tomu dáti powolení. §. 75. Wýbor obecní powinnen jest, k tomu hleděti, aby žádný obecní aud, který k tomu má práwo, nebral žádných wětších užitků ze statku obecního, nežli se k zaprawení potřeb jeho wyhledáwá. Wšeliký po zaprawení potřeby přebýwající užitek jíti má jakožto důchod do obecní pokladnice. §. 76. Wýbor má o to pečowati, aby takowé přebytky wýroční, které obyčejné potřeby pokladniční přewyšují, bez prodlení pod zákonní jistotau na úroky byly dány, a pokud ustanoweny nejsau k určitým aučelům obecním, aby k mohowitosti základní byly přiraženy. §. 77. Wýbor obecní má každého roku na základě sepisů a aučtů ustanowiti předběžní aučty příjmů a wydání obecní pokladnice, jakož i ústawů obecních na spráwní rok nejprwé příští. §. 78. Jestliže příjmy na potřebné wydání nepostačují, má wýbor o to pečowati, aby k zaprawení toho, co schází, buď nowé příjmy byly způsobeny, aneb aby to bylo rozwrženo na obec. §. 79. K rozwrhům na daně přímné i nepřímné, které při oněch přewýšuji 10 ze sta, při těchto pak 15 ze sta, daně obecní zapotřebí jest powolení od zastupitelstwí krajského. Přewýšuje-li rozwrh 15 ze sta daní přímných a 20 ze sta daní nepřímných, může se we skutek uwesti jen z mocí zákona. Uzná-li wýbor za dobré, učiniti náwrh k rozwrhu, kterýž přewýšuje 10 ze sta při daních přímných a 15 ze sta při nepřímných, musí, prwé nežli se to předloží k wyššímu potwrzení, swolati purkmistr weškeré woliče obce ke shromáždění, při kterémž se o tom hlasowati bude, zdali náwrh takowého rozwrhu k wyššímu místu podán býti má, čili nic. Hlasowání wykonáwá se slowem „ ano “ a „ ne “ podle wětšiny hlasů wšech woličů, počítajíc hlasy z rozličných sborů wolebních auhrnkem. §. 80. Wýbor obecní má práwo pro dobré obecní udělati dluh, jenž by se splatil z řádných příjmů pokladnice obecní, wšak tak, aby nepřewýšowal polowici wýroční sumy příjmů obecních. Chce-li udělati dluh wětší, kterýž by wšak nepřewýšowal celau wýroční sumu obecních příjmů, musí k tomu zjednati powolení zastupitelstwí krajského. Přewyšuje-li ale dluh wýroční příjem obce, anebo chce-li wýbor obecní užíti obecního auwěrku, může k tomu dáno býti powolení jen zákonem zemským. bb ) Auředníci a služebníci obecní. §. 81. Wýbor ustanowuje počet auředníků a služebníků obecních a jich platy; zřizuje osoby spráwní wšech ústawů obecních, pokud práwo k tomuto zřizowání podle nadání nebo smlauwy nepřisluší jinému; konečně pak osoby wšecky, ježto mají plat od obce, i ustanowuje jim užitky, jakož i autraty pocestní i jiné náhrady, ježto se dáti mají předstaweným obecním neb jiným osobám we službě obecní. §. 82. Wýbor obecní zřídí buď zwláštního pokladníka aneb ustanowí z raddy obecní auda toho, kterýž práce pokladníkowy wykonáwati má, i swěří někomu ze swého prostředka druhý pokladniční klíč. §. 83. W každé obci musí wýbor ustanowiti nejméně osobu jednu ku pracím kancelářským způsobnau, jížto má míti purkmistr w přicházejících pracích za písaře. §. 84. Když k opatření chudých nepostačují prostředky spolků dobročinných a zřízených ústawů, má wýbor příspěwek k tomu potřebný dáti z obecní pokladnice, i může ustanowiti, kterak se s ním naložiti má. cc ) Ústawy policejní. §. 85. Wýbor powinnen jest, na ústawy, jichž potřeba jest k zachowání wnitřního pokoje i weřejné bezpečnosti, powoliti potřebné prostředky peněžité, i odpowědný jest ze wšelikého obmeškání, ježto se jemu w příčině té za winnu dáti může. §. 86. Když se w okolině obce ( t. j. w mezích jejich ) spáchá nějaké weřejné násilí ( wýboj ) zlomyslným uškozením na majetnosti, powinna jest obec dáti náhradu těm, komu bylo uškozeno, nebude-li pachatel postížen, a nedokáže-li obec, že nezáleželo w moci její, by spáchaný wýboj zamezila. b ) Dohledací. aa ) Přímně skrze wýbor. §. 87. Předstawení obecní, jakož i spráwcowé obecních ústawů mají wýboru wýročně klásti aučty o tom, kterak s látkami a s penězi bylo naloženo; wýbor powinnen jest, je zkaušeti a konečně pořízení jich wydati předstaweným a spráwcům ústawů. bb ) Skrze komisse. §. 88. Wýboru přísluší práwo, ustanowiti censory, aby jak předběžní náwrhy tak i aučty w platnosti i w čísle zkaušeli a o wýsledku toho dali zpráwu. §. 89. Wýbor powinen jest, několikkráte w roce pokladnici dáti skontrowati skrze komissary, ježto k tomu ustanowí. §. 90. I má práwo, weškeré řízení předstawených obecních dáwati zkaušet skrze komissi, a ke spráwám ústawů obecních taktéž skrze komisse dáwati dohlížeti. §. 91. Dále má práwo, k podniknutím obecním dohlížeti skrze zwláštní komisse. §. 92. Konečně pak může k dáwání dobrých zdání i náwrhů zřizowati zwláštní komisse. §. 93. Wolení audů wšech zwláštních komissí zůstawuje se wýboru w ten spůsob, že práwo má powolati důwěrníky i také odjinud, nežli ze swého prostředku. c ) Obecná ustanowení. aa ) Spůsobnost k uzawírání. §. 94. Aby wýbor mohl wůbec platné uzawření učiniti, musí pohromadě býti nejméně dwě třetiny audů majících práwo k hlasowání. §. 95. Když který starší odstaupí nebo pro dokazanau překážku nemůže přijíti, jest předstawený powinen, powolati náhradníka toho, který má nejwíce hlasů w té třídě, ku které scházející aud náleží. ( §. 36. ) Náhradník musí we shromáždění ( §. 102 ), ku kterémuž jest powolán, až do konce setrwati. §. 96. Každý starší obecní má odstaupiti, když nastane nebo na jewo wyjde okolnost takowá, kteráž by jej z počátku od wolebnosti byla wymínila nebo wymezila. ( §. 35. ) §. 97. Když w poradu a w uzawření bere hospodaření předstawených neb některého staršího obecního, ti, jichž se dotýče, hlasowati nemají, ale musí při sezení zůstati jen proto, aby dali žádané zpráwy. §. 98. Když se jednání dotýče záležitostí saukromých některého staršího neb nejbližších jeho příbuzných, má tento odstaupiti. bb ) Uzawírání. §. 99. Ku platnému usnešení wýboru wyhledáwá se prostá wětšina hlasů. cc ) Předsednictwí. §. 100. Purkmistr ( starosta ) nebo w nemožnosti jeho předseda nejstarší radní obecní ( kmet ) předsedá, a každé zasedání jest neplatné, při kterém se toho nezachowáwá. dd ) Weřejnost. §. 101. Wšecka zasedání wýboru musí se držeti weřejně, a pod žádnau zámínkau nedowoluje se sezení tajné. Jen tehdáž, když poslauchači sobě dowolí, poradu wýboru wýborowau rušiti anebo dokonce we swobodě její překážeti, má předsedatel práwo i powinnost, prwé nadarmo napomenuw posluchače k pořádku, z místa zasedacího je dáti odstraniti. ee ) Hromady řádné. §. 102. Wýbor drží do roka dwakráte řádné hromady, totiž w zimě ke zkaušení aučtu roku minulého a w létě ke zkaušení předběžného náwrhu na rok budaucí. §. 103. W těchto dwau shromážděních má se také jednati o wšech záležitostech, o kterých uzawírati wýboru přisluší. ff ) Hromady mimořádné. §. 104. W důležitých a pilných případech může swolán býti wýbor we hromadu mimořádnau. §. 105. Toto swolání wycházeti může jen od starosty neb w nemožnosti jeho od kmeta, kterýž jej zastupuje, a každé zasedaní, kteréž se nezakládá na takowém předběžném swolání, jest nezákonní a uzawření w něm učiněná nemají platnosti. Starosta wšak powinnen jest, na písemnau žádost nejméně dwau třetin řádných starších obecních neb na příkaz auřadu župního swolati hromadu mimořádnau. gg ) Protokol. §. 106. O každém zasedacím jednání má se wésti protokol, který bude od předsedníka, od jednoho staršího k tomu zřízeného, a od písaře podepsán, w obecní listowně schowán, a každému audu obce na žádost jeho dowolen, by weň nahlédnul. 2. Wykonáwací. §. 107. Starosta zastupuje obec co osobu hromadnau zewnitř w záležitostech práwa civilního i we spráwních. Když zřízen býti má zástupce práwní, přisluší wýboru jej woliti. §. 108. Listiny, w nichž se zakládati mají záwazky obce k osobám jiným, musí podepsány býti od starosty a od jednoho kmeta obecního. Týče-li se listina wěci takowé, kdežto při wejití w ní potřeba jest wýboru obecního, musí nad to ještě swolení od wýboru dané w listině wysloweno býti spolu s podpisem dwau starších obecních. §. 109. Starosta jest powinnen, každé usnešení wýboru obecního we skutek uwesti spůsobem od wýboru udaným. §. 110. Jen tehdáž, když se starosta domníwá, že se usnešení wýboru příčí tomuto zákonu obecnímu nebo zákonům wydaným wůbec, anebo se tím stane obci podstatná škoda, jest powinnen, wykonání stawiti, a bez prodlení tu wěc wznésti na auřad župní, kterýž jej jí w případnosti posléze jmenowané podati má na zaslupitelstwo krajské k rozhodnutí. §. 111. W obau prwních případech §. předešlého, jest i také župan powinnen, usnešení stawiti, když toho obdrží wědomost. §. 112. Starostowi náleží hospodaření s weškerau mohowitostí obecní, awšak má se přísně držeti článků předběžního rozpočtu. §. 113. Přijdau-li w běhu roku spráwního pilná wydání, které we příslušné rubrice rozpočtu předběžního nenalezají buď dokonce žádného swého zahražení aneb neauplného, musí sobě starosta wyžádati k tomu powolení wýboru. §. 114. W případech nejwyšší pilnosti, kdež bez weliké škody a bez nebezpečenstwí není možné, prwé zjednati sobě powolení, smí starosta tu potřebnau wýlohu zaprawiti, musí wšak potom bez prodlení wyžádati sobě swolení wýboru. §. 115. Obecní rok spráwní srownáwá se se státním. §. 116. Ten měsíc po jeho projití má starosta wýboru předložiti aučet we přijmu i u wydání náležitě wykázaný. §. 117. Na základě tohoto konečně pořízeného aučtu má purkmistr udělati předběžní náwrh o wšech příjmech i wydáních na budaucí spráwní rok, i má jej předložiti nejprwé příští řádné hromadě wýboru. §. 118. Wšickni auředníci i služebníci obecní a wšecky jiné osoby od obce placené poddány jsau purkmistrowi. Tento ustanowuje auředníky a služebníky obecní a má je we swé kázni. §. 119. K nejhlawnějším úlohám purkmístrowým náleží wykonáwání policie čistotní, zdrawotní, chudobní, čestní, ohenní, tržní, mrawnostní, stawební a čelední, potom dohlídka k mezím a péče o bezpečnost osoby a wlastnoty. §. 120. Starosta powinnen jest, žebrotu po ulicích zameziti a žebráky k obci nenáležité wypowědíti. §. 121. Powinnen jest, w prawý čas opatřiti wše to, čeho potřeba jest, k wykonáwání powinnosti, w obau předešlých § §. jemu uložených, jakož i wůbec k zachowání wnitřního pokoje a weřejné bezpečnosti a podle § §. 113 a 114 pečowati o zjednání prostředků peněžitých k tomu snad potřebných. Odpowědný jest ze wšeho obmeškání, ježto se jemu w té příčině za winnu dáti může. §. 122. Předstawení obecní mají práwo, přestupky těch opatření a zřízení, ježto učiněny jsau podle § §. 119, 120 a 121, pokutowati až do sumy 10 zl. stř. §. 123. Pokuty jdau do pokladnice obecní. §. 124. Kdyby kdo platili nemohl, mají se pokuty změniti we přiměřené práce ku prospěchu obecnímu. Wšak aby netrwaly déle nežli týden. II. Hlawa. O působnosti swěřené. §. 126. Působnost swěřená wykonáwá se od starosty neb od jeho náměstníka. Wláda může ji dáti zastáwati zcela nebo z části i také od auředníků, jež sama zřídí. §. 127. Purkmistr powinnen jest, prohlašowati zákony a zákonní nařízení auřadů. §. 128. Naň náleží wybírati odwáděti přímné daně. §. 129. Dále náleží naň spolupůsobení w řízení konskriptním a rekrutním. §. 130. Též pečowati má o záležitosti ubytowání wojska a o záležitosti přípřežní. §. 131. Powinnen jest, zločince w činu postižené neb od auřadu stíhané, jakož i uprchlíky wojenské zadržowati a bez prodlení dodáwati. §. 132. W těch případech, kdež na někoho wzejde pilné podezření spáchaného zločinu, má to starosta bez prodlení oznámiti příslušnému auřadu. 133. Taktéž má o wšem tom, co se w obci přihodí, a na čem moci státní záleží, dáwati zpráwu auřadu župnímu. §. 134. Obzwláště má purkmistr wykonáwati policii nad cizinci, pokud lato jemu zwláště swěřená jest. Jestliže prostředky, jimiž wládne, nepostačují, aby sprostil obec od podezřelých osob, ježto se wykázati nemohau, aniž mají od čeho se žiwiti, má se w tom utéci k auřadu župnímu. §. 135. Starosta má wydáwati od sebe na požádání audům obecním listy domácí a cizincům wyswědčení o zdržowání se i o chowání jich. §. 136. Listy domácí platí jen na čtyry léta. §. 137. Konečně náleží naň dohlídka nad mírau i wáhau. §. 138. Wůbec má starosta wšechny auřední záležitosti, ježto mu tímto zákonem swěřeny jsau, anebo nařízeními pozdějšími k němu přikázány budau, jakož i wšechny od auřadu župního přicházející rozkazy a nařízení u weřejné službě wykonáwati pilně a spůsobem jemu od zákonu neb od předstaweného auřadu předepsaným. §. 139. Když spůsob wykonáwací zůstawen jest obci zcela nebo z části, wázán jest w té příčině usnešeními wýboru. W případech nejwýše pilných platí wšak ustanowení §. 114. §. 140. We wšech záležitostech k působnosti starostowě příslušných mají kmetowé obecní od něho dáti potřebowati podle jeho nařízení a pod jeho odpowědností. §. 141. W nemožnosti starostowě má nejstarší kmet obecní zastáwati jeho místo. Díl druhý. O obci župní. Částka I. Zřízení. Co jest obec župní. §. 142. Wšechny wespolek obce místní, které w župě ( okresu ) leží, dělají obec župní, a rozdělení župní srownáwá se s nejnižším rozdělením politickým. Wýbor župní. §. 143. Důležitosti župní sprawuje wýbor župní pod wedením přednosty. Sestawení jeho. §. 144. K sestawení wýboru župního swolá župan ( hejtman okresní ) wýbory wšech obcí místních k župě přislušících, kteří ze sebe wywolí wýbor župní. §. 145. We wýboru župním má býti audů neméně než dwanáct, aniž wice než třicet. §. 146. Wýbor župní wolí se na tři léta a slauží bez platu. Po projití tohoto času má župan swolati wýbory obecní nowě zřízené k obnowení wýboru župního. 291 §. 147. Wůbec zawázán jest každý, jsa obrán za auda wýboru župního, by přijal wolbu, i platí zde wýjímky přiwedené w §. 64. Též zde platí ustanowení §. 65. §. 148. Wýbor župní wolí z prostředku swého přednostu prostau wětšinau hlasů a dostatečný počet písařů. Částka II. O působnosti wýboru župního. §. 149. Župní wýbor rokuje a uzawírá o wšech záležitostech, kteréž se týkají prospěchůw celé župy anebo kolika obcí místních, k ní náležitých, w mezích okresu přirozené jich působnosti. 1. Nařizowací a dohlédací. §. 150. Župní wýbor woliti má z osadníků župních důwěrníky, jenž mají zkaušeti listy konskriptní a přisedati při odwodních komissích. §. 151. Přednosta wýboru župního oznamuje uzawření jeho auřadu župnímu, aby učinil w tom přiměřená nařízení k obcím místním. §. 152. Proti uzawřením wýboru župního jde odwolání skrz auřad župní k zastupitelstwí krajskému; potwrdí-li toto dotčené uzawření, přestáwá wšechno další odwoláwání. 2. Posuzowací. §. 153. Wýbor župní powinnen jest, náwrhy a dobrá zdání, o něž ho auřad župní požádá, wzdáwati, wěc zrale uwážiw, a, třeba-li, wyslyšew i wýbory obcí místních. Ustanowení o sjezdech župních. §. 154. Má-Ii přednosta za to, že se uzawření wýboru župního příčí tomuto zákonu obecnímu anebo zákonu jinému, powinnen jest, aby jednání stawil a bez prodlení wědět dal županowi; totéž práwo přísluší stejným spůsobem i také župunowi, kterýž w obojím případu jednání podati má krajskému. §. 155. Župan swoláwá dwakrát alespoň do roka župní wýbor k řádnému sjezdu, a sice poprwé na začátku jara, po druhé na začátku jeseni. W záležitostech důležitých a pilných, anebo žádá-li toho alespoň třetina audů, nebo když mu to krajský nařídí, má swolati župní wýbor na mimořádný sjezd. §. 156. Župan má býti přítomen w sezeních nemaje wšak aučastenstwí w hlasowání. §. 157. Má-li župní wýbor mocí uzawírati, musí býti přítomny dwě třetiny audů jeho, a k platnosti uzawření jeho wyhledáwá se prostá wětšina hlasů. §. 158. Sezení jsau weřejná kromě případů wytčených w §. 101. Protokoly a jednání podepisowati a chowati má přednosta a písař. Díl třetí. O obci krajské. Částka I. Zřízení. Co jest obec krajská. §. 159. Wšechny wespolek obce župní, ležící w auzemí krajském, dělají obec krajskau. Zastupitelstwí krajské. §. 160. Důležitosti krajské sprawuje zastupitelstwo krajské pod wedením přednosty. §. 161. W zastupitelstwě krajském má býti audů neméně než 24 aniž wíce než 60. Sestawení jeho. §. 162. Zástupitelstwo krajské sestawí se tím spůsobem, že wýbor každé župy, w auzemí krajském ležící do něho wywolí jednoho alespoň auda ze swého prostředka. §. 163. Poslanci krajští wolí se na tři léta a slauží zdarma. Nowau wolbu pokaždé rozepisuje wláda. §. 164. Když wláda z důwodů důležitých rozpustí zastupitelstwo krajské, musí rozepsati wolbu nowau w prodlení čtyr neděl. §. 165. Krajské zastupitelstwo wolí ze sebe přednostu, náměstka jeho a dostatečný počet písařů. Částka II. O oboru působnosti zastupitelstwa krajského. 1. Nařízowání. §. 166. Zastupitelstwo krajské rokuje a uzawírá o záležitostech takowých, které se týkají kraje celého anebo kolika žup, anebo které mu zůstaweny jsau podle ústawy místní a župní. §. 167. Zástupitelstwí krajské jest druhau instancí u wšech odwoláních proti usnešením wýborů místních nebo župních, jenžto se netýká okresu působnosti swěřeného. §. 168. Zastupitelstwo krajské má práwo, přeswědčowati se skrze wyslané komisse, že se základní mohowitost obcí místních w kraji chowá bez stenčení a w dobrém stawu. §. 169. Když starosta zastawí usnešení místní obce, které by dobrému obecnímu mohly býti na ujmu ( §. 110 ), rozhoduje o tom zastupitelstwo krajské. §. 170. Přednosta zastupitelstwa krajského sděluje uzawření jeho krajskému, aby wydal potřebná nařízení k wýborům místním a župním. 2. Náwrhy. §. 171. Zastupitelstwo krajské má práwo, w prospěchu kraje wynášeti náwrhy na krajského. 3. Dobrá zdání. §. 172. Zastupitelstwo krajské podáwati má dobrá zdání krajskému anebo místodržícímu k jich žádosti. Ustanowení o sjezdech krajských. §. 173. Zastupitelstwo krajské shromáždí se do roka dwakrát k řádnému sjezdu, který prawidelně nemá trwati přes 14 dní; den, kdy se sjezd sjede, ustanowí místodržící. §. 174. Sjezdy mimořádné mohau se držeti jen na swolání místodržícího. §. 175. Wládu zastupuje na sjezdech krajských krajský nebo zřízený od něho komissař. §. 176. Co se týká weřejnosti, spůsobnosti k uzawírání, usnášení a wedení protokolu, platí ustanowení, obsažená w austawě župní. ( §. 157 a 158. ) §. 177. Přednosta zastupitelstwa krajského powinnen jest, w případech §. 154 uzawření jeho stawowati, jednání bez prodlení krajskému wědět dáti, jenž i se swé strany má práwo stawowací a w obojím případu jednání i s připomínkami swými podáwati má na místodržícího. Dáno w Našem hlawním městě Holomauci dne 17. března 1849. František Josef. Schwarzenberg. Stadion. Krauss. Bach. Cordon. Bruck. Thinnfeld. Kulmer.


20. červen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: [Fr. Ladislav Rieger doktorem práv], Autor: Havlíček, Karel
Wčera měli jsme příjemnau slawnost w našich staroslawných wysokých školách Pražských. Náš Fr. Ladislaw Rieger powýšen jest toho dne na stupeň doktora weškerých práw. Rieger náleží do řady mužů, jejichžto snaha o zvelebení národu našeho mnohými skutky oswědčena jest, mužů, kteří sobě za přednější powinnost wytknuli, dbáti o rozšíření sláwy jména českého. Není žádný druh snažení wlasteneckého za poslednějších dob, we kterém by Rieger dobrého aučastenstwí byl neměl, w mnohých a to důležitých podniknutích ale stojí on mezi nejpřednějšími. Což tedy diwu, že wčerejšího dne weliká síně slawného Karolína naplnila se hostmi oswědčujícími pozorností tauto uznání zásluh jeho: bylať tu celá téměř naše literatura shromážděná, a může se říci, že krásna, důrazná řeč p. Riegrowa, s kterau se ku konci slawnosti k přátelům swým a k celému shromáždění obrátil, a we které wřelými slowy oswědčil prawočeské smýšlení swé, může se říci, že tato řeč našla mysli a srdce aurodné. Rádi máme, když se i slawnosti zewšednělé a středowěkostí swau nám odcizelé, jako jsau naše promoce, udělí směr srdečnější, směr k žiwotu. Nepochybujeme, že nyní p. Rieger dosáhnuw hodnosti doktora weškerých práw tím wíce příležitosti nabude, pracowati dále w tom směru, we kterém wšichni pracujeme: na cestě práwa a sprawedlnosti kráčeti tam, odkud wzejde blaho národu našemu, wyhledáwati a brániti swatá práwa národnosti a jazyka našeho, kráčeti dále s dobrým swědomím a proto beze wšeliké lidské bázně! H. B.


18. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [O smyšlení národa českého], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Smýšlení českého národu zatwrdilo se nawždy proti tomuto ministerstwu, a český národ bude tak dlauho w opposici, až tato wláda padne. My nebo oni – to jest heslo wšeobecné: my jsme my a oni jsau oni, my s nimi nemáme nic společného, a tak jako oni bez ohledu na nás wšechno činí, nebudeme se nyní my při ničem na ně ohlížeti. Nač nyní swoláwá ministerstwo důwěrníky do Wídně k poradám o ústawy zemské? To maudré ministerstwo, které wždy we swých nowinách celý náš sněm jako newědomý powažowalo, které bez nejmenšího ohledu na sněm samo ze swé wůle nejdůležitější kroky učinilo, takowé ministerstwo potřebuje nyní najednau radu těch samých mužů, které w Kroměříži za hlupáky wyhlašowalo! Čeští poslancowé nepřijali toto pozwání, ani Palacký, ani Pinkas, ani Strobach, ani Trojan, oni jednali tak, jak toho žádá čest národu českého. Český národ od počátku nebezpečných dob téměř držel Rakausko pohromadě, a nyní má takowau odměnu? My nechtěli do Frankfurtu, a teď nám chce ministerstwo udělat doma Frankfurt! A od takowých lidí měli bychom jít nyní do Wídně žebrat a sbírat ty drobty, které jim od stolu zbyly, když na slowanské autraty hodowali? Toho český národ neučiní! A co by se nyní dalo we Wídni pro jednotliwé země získati při poradách ministerských? Snad aby ta miserie, kterau nám ponechali, byla o něco málo snesitelnější? – Toť by byla wěru newděčná práce. Čím hůř to udělají, tím líp pro nás, tim dřiwe budau se swým hospodářstwím u konce! Aumysle této wlády jsau již příliš známy, oni nás chtějí zahubiti, oni chtějí námi wydláždit swé německé Rakausko, oni nás chtějí poznenáhla zase uwesti do absolutních časů, ne za národy, ale za děti powažují nás, a ani ne za děti, nýbrž za stáda, která nemají jiného aučele než žiwiti swé pastýře. S takowými ministry nebudeme wyjednáwat, ale se založenýma rukama budeme se díwat na jejich pád. Ten na sebe zajisté dlauho čekati nedá. Celé Wlachy powstanau nyní k boji proti Rakausku, w Uhřích wede se Maďarům mnohem líp, než jsme sami myslili, a čím dal k jaru, tím wíce wzroste jejich síla; Chorwáti a Srbowé nemají nyní žádnau příčinu, wládu podporowat; w Německu bude Prusko wywoleno za prwní mocnost, a pochybujeme, že w Německu zwítězí reakcionářská politika. Finance naše jsau w nejšpatnějším stawu, každý měsíc pohltí wojsko celý příjem státní, a ostatek jde na dluh, a ustawičné rekrutowání také neučiní ministerstwu mnoho přízniwců w národu, a kdyby i Němci ( kteří ostatně wždy říkají, že jim jde jen o swobodu a ne o národnost ) toto reakcionářské ministertwo podporowali, přece se nemůže udržeti na dlauhý čas. Byl by to také prawý zázrak, aby se udrželo ministerstwo, které má proti sobě skoro wšechny slowanské a liberální část německých národů, proti kterému Maďaři a Wlachowé zjewnau wojnu wedau, a které si ještě nyní ustanowením libowolným weliké náhrady za robotu weškerý selský lid proti sobě popudilo. Dlauho již tato hra trwati nemůže, brzy nastane jiný akt!


25. březen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Wšeobecná roční schůzka Průmyslowé Jednoty České dne 23. Března., Autor: Havlíček, Karel
Wšeobecná roční schůzka Průmyslowé Jednoty České dne 23. Března. Tenkráte s nemalým očekáwáním, s nemalými nadějemi a obáwáními sešli se rozliční audowé Jednoty do welikého sálu na Žofíně, počet shromážděných audů a posluchačů byl dosti znamenitý. Po přečtění spráwy za rok minulý ( za nepřítomností pp. gener. direktora a jednatele presidowal a četl pan Pomsel ) a aučtů, wystaupil p. hrabě Frant. Thun neočekáwaně s náwrhem, aby se statuta Jednoty w některých kusech změnily. Pan hrabě ačkoli se dosti jasně newyjádřil, přece jen patrně směřowal k tomu, by měsíčním schůzkám, we kterých za posledních dob některá mnohým nelíbá usnešení přijata jsau, moc a činnost odňaty byly. Tento náwrh podporowán od p. profesora Wiesenfelda, našel w p. Riegrowi a p. Kreutzbergowi statečné odpůrce a s welikau wětšinau hlasů odložen jest až na konec schůzky. Při té příležitosti přijata jest chwalitebná zásada, že generální schůzka tak dlauho trwá, pokud celé jednání ukončeno není, byť by i několik dní po sobé. Na to přijato jest jednohlasně, aby sl. direkce k J. M. C. Králi našemu wznesla žádost weškeré Jednoty o založení w Praze banku hypothečního, který zwlášť pro hospodáře a rolníky užitečný bude, podáwaje jim také dobré příležitosti wykaupiti se z roboty. Dále přijato welikau wětšinau hlasů, aby Jednota i u wys. sl. P. P. Stawů králowstwí Českého to si wyžádala, by k J. M. C. Králi našemu o totéž hlas swůj opět wznesli. Žádost o založení bursy w Praze odložena jest prozatím, až by kupectwo Pražské o wěc tu důkladněji se uradilo. Při jednání tomto wyznamenali se zwláště p. baron Riese a p. Kreutzberg. Nyní nastalo důležité wolení. Pro odstaupení tří 106 pánů z nejužšího wýboru totiž J. O. knížete Salma, gener. ředitele Jednoty, p. barona Koce z Dobrše, jednatele, a spráwce pokladnice p. welkokupce Fiedlera woleni jsau tito přednostowé. Prwní wolení wypadlo úplně dle přání našeho: za gener. direktora zwolen jest 92 hlasy J. O. kníže Karel Šwarcenberg, známý také co přízniwec naší národnosti a sice s welikau wětšinau hlasů, neboť nejbližší kandidat jen 18 hlasů dostal. Za jednatele wywolen jest též s welikau wětšinau hlasu ( 85 ) p. hrabě Wojtěch Deym Jest to bratr našeho wůbec milovaného městského heytmana Pražského c. k. dworního raddy p. hraběte Morice Deyma. ( nejbližsí kandidat měl jen 13 hlasů ), a za spráwce pokladnice pan šlechtic von-Lämmel, ale poněwadž tento poslední ani na nejwraucnější prosby wolení přijmauti nechtěl, stalo se, že wywolen jest p. Riedl po dwojnásobném wolení, a když již mnoho spoluaudů bylo odešlo. Neboť při prwním wolení p. Riedl 42 a p. baron Villani 40 hlasů dosáhli, nebyl to wšak důstatečný počet, načež pak při druhém wolení strana p. Riedlowa zwítězila, dobré ponaučení, aby se před ukončením našinci ze sálu newzdalowali. Konečné přijato jest, aby sl. direkce wypsala den, kdy se w dalším jednání gener. roční schůzky pokračowati má, a jmenowitě o náwrhu změny statut. Doufáme, že wywolení, pan gener. direktor a pan jednatel důstojnosti tyto přijmau, čehož si owšem co nejsrdečněji přejeme. Konečně jen dodáwáme, že se o škole průmyslowé žádná nepřízniwá zmínka nestala.


8. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Kritika, Titulek: Kritika vojenské hlídky, Autor: Havlíček, Karel
S welikau nelibostí musí každý poctiwý hleděti na ty stálé wojenské wýprawy a demonstrace, které se před očima Pražanů konají. Nesmírné patroly časem i s jízdau wláčí se ustawičně we dne w noci po Praze, a newí nikdo, proč by toho zapotřebí bylo, ne-li snad proto, abychom měli ustawičné „ Memento mori! “ A národní garda tak jest obtížena ustawičnými ponůckami, že wěru se domýšleti musíme, nechce-li snad wláda mermomocí každému hodně zoškliwiti tento nowý konstituční ústaw. — Také se silně začínají po Praze ukazowati husaři: ejhle! jak se tomu dobře rozumí, že Čechowé nejsau s Maďary za dobře! Ostatně ale můžeme ubezpečiti wládu, že se od nás násilí obáwati nemusí: my působiti budeme jen na rozum, na přeswědčení, přeswědčeni jsauce, že se wšechno to w Čechách státi musí, co za dobré uzná weškeré obywatelstwo.


18. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Říšský sněm], Titulek: [Jména poslanců, kteří podepsali návrh], Autor: Havlíček, Karel
H. B. ‒ Nechtěli jsme dříwe podati jména poslanců, kteří onen známý náwrh dra. Pinkasa dne 8. ledna podaný proti ministerstwu podepsali, až budeme míti w rukau sněmowní stwrzený protokol, abychom snad omylu nějakého w udání jmen se nedopustili. Byli tedy podepsáni: Z Čech a sice z Prawice: Binninger, Brauner, Dušek, Frost, Hašek, Haušild, Hawelka, Hawlíček, Jonák, Kaubek, Klaudy, Král, Kratochwíl, Kučera, Loos, Mokrý, Mucha, Nebeský, Neuberk, Palacký, Pinkas, Pokorný, Presl, Pibyl [ Přibyl/Pribil ], Půlpan, Reichert, Rieger, Riegl, Robl Strany p. Robla, poslance Budějowského, musíme zde podotknauti, že mylně udán byl w Nár. Now. w jednom dopisu z Budějowic jakožto Frank-furtista, naopak že se posud wždy co wěrný syn české wlasti ukázal. Žádáme pp. dopisowatele, aby w udáních swých wždy opatrní byli a proti prawdě se neprohřešowali. Red., Rozsypal, Sadil, Staněk, Šantl, Šediwý, Šembera, Schönhanšl, Škoda, Stiebitz, Štrobach, Tomek, Tomíček, Trojan, Tyl, Wěenský [ Wězenský/Wězenský ], Wěžnický, Winařický, Wocel. Z Čech z Lewice: Borrosch, Löhner, Nadler, Pokorný, Sidon, Stamm, Umlauft, Zimmer; pak ještě Kaim, Leberl. Z Morawy z Prawice: Bittner, Brázdil, Dwořák, Francl, Nezweda, Ohéral, Pražák, Reimerhofer, Štáfa, Wítek, Zapletal. Z Morawy ostatní: Boese, Demel, Hönig, Kučera, Procházka, Szábel. Ze Slezska z Lewice: Beinhauer, Hodurek, Lazzel, Schneider, Sterz, Stieber. Z Haliče: Betkowský, Biliňský, Bušek, Dobřaňský, Duněwič, Durbasiewič, Dylewský, Helcel, Hubický, Hyciek, Kaňský, Konopka, Kosakiewič. Košowský, Krajinský, Krause, Langie, Leščiňský, Longchams, Machalský, Makuch, Manheimer, Marin, Meisels, Meyer, Mycewský, Noskowský, Pawlikoský, Piečikowský, Podlewský, Popěl, Scibala, Sierakowský, Smařewský, Smolka, Stawarský, Stobnický, Šeleščiňský, Třecieský, Wěnkowský, Wěřchlejský, Zajačkowský, Ziemialkowský. Z Dolních Rakaus: Bauer, Brestl, Eichler, Fischhof, Fussl, Füster, Goldmark, Heigl, Krause, Leithner, Marcher, Purker, Purtscher, Rauscher, Rigler, Scherzer, Schuselka, Schwarzer, Steininger, Teufel, Thar, Violand. Z Horních Rakaus a ze Solnohradu: Brandl, Klausner, Leithner, Lindinger, Meindl, Meyer, Peitler, Peyer, Sontag, Wiesbauer. Ze Štýrska: Halm, Krainz, Mikl, Supanz, Scheucher, Sturm. Z Ilirska: Janeš, Nagele. Z Pomoří: Cerne, Defranceschi, Madonica, Pitteri, Vidulié. Z Dalmacie: Filipi, Grabovac, Ivičevié, Micheli, Paitoni, Petrovié, Radmilli. Z Tyrol a Vorarlsberka: Festi, Maffei, Prato, Pretis.


2. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [úvaha], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Jeden z nejpamátnějších, nejwětších roků přešel práwě do minulosti a zanechal po sobě celému lidstwu ewropejskému znamenitau památku. Swoboda zatlaukla rukau mocnau na paláce králů, a otewřely se jí, a zwláště národowé slowanští slawily w tomto roku swé zmrtwých wstání, swé znowuzrození! Badatelowé dějin člowěčenstwa budau rok 1848 se zwláštním zápalem zpytowati, mnohá až posud tajná pásma dějin jeho pozdějším potomkům odhalowati, kteří nadšeně wolati budau: „ Jaké to byly weliké časy! Že nám nebylo popřáno, žíti w nich, aučastníky býti we welikých činech našich předků! “ My ale, hercowé těchto welikých dram, stojíme nyní s pečliwau, zamyšlenau twáří u konce bauřliwého roku, přemýšlíme o swém započatém ale neukončeném díle, lekáme se roku nastáwajícího, nemohauce ještě zapomenaut na hrůzy minulého. Jaká jest příčina našeho starostliwého očekáwání, čeho se lekáme? – Zakusili jsme owoce swobody, bylo sladké, a práwě proto lekáme se nyní tím wíce, abychom se nemusili opět laučiti s milau wolností práwě nabytau, aby nám neuhasla pochodeň, která tak líbezně počala oswěcowati krásné luhy naší wlasti, lekáme se, že ruka nelidská, nebratrská opět uwrhne na šije naše staré jarmo, že shasne zářící pochodeň naší swobody. Awšak nehodno jest nám lekati a strachowat se přede zlými: nejsme my slepí nástrojowé času, ale jsme pánowé jeho, sami twůrcowé swého osudu. Nesténejme zdětile, ale co mužowé chopme se činu. Opírejme se statečně s mocí swau, mocí dobrau proti zlým mocnostem, a mějme pewnau důwěru, že neodolá moc zlého moci dobré. Přičiňme se, pomáhejme si sami a Bůh nám pomůže! Nepřijdeť swoboda sama od sebe, nepřijdeť z pauhé milosti králů a mocnářů, nepřijdeť najednau w okamžiku: my sami musíme si jí w potu twáří zaslaužiti, z wlastní síly swé půdu její po mnohá léta wzděláwati, chceme-li trwanliwě, w pokoji a bez starosti užíwati owoce její. A tato aurodná půda swobody jest wzdělanost, ušlechtilost, statečnost občanů. O to se starejme, k tomu pracuj každý podlé sil a postawení swého: a štěstí a swoboda náš národ neminau. Žádná moc tohoto swěta a byť se i s celým peklem spolčila, neudrží národ wzdělaný, ušlechtilý a statečný w poddanností, w otroctwí. S takowým wědomím, s takowým úmyslem počínáme my nowý tento rok, a najdeme-li w celém národu swém stejně smýšlející, nepotřebujeme se ani tohoto roku rozhodného ani žádného jiného času lekati.


13 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Josef Jelačić, bán Trojjediného králowství Chorwátska, Slavonie a Dalmatska (Pokračování), Autor: J. D.
Josef Jelačić, bán Trojjednoho králowstwí Chorwátska, Slavon a Dalmatska. ( Pokračowání. ) Když březnem r. 1848 weškerým rakauským národům práwo za tolika krwawých wojen perně zaslaužené a dlauho taužebně očekáwané dáno bylo; když císař Ferdinand wšem swým zemím s jásotem uwítané nowé swobodné řízení byl udělil, Uhři pak ruchu w sausedních zemích použíwajíce, násilně od weškeré monarchie odštípiti se pokaušeli; když wšeliký národ rakauský wyslance snažnými i ráznými přáními i prosbami opatřené, do Wídně wyprawowal: i tu též chorwátská deputace k swému bánu a králi chwátala, oswědčujíc swau oddanost, swau wěrnost a swé nejhlubší přání, nawždy s weškerau monarchií w spojení setrwati, i žádala obrsta Josefa Jelačića za swého bána. A když císař brzy potom žádosti jejich wyhowěl a miláčka weškerého wojska za bána trojjediného králowstwí, za tajného raddu, za feldmaršállieutnanta, za majitele dwau pluků a komandujícího generála w spojeném banálním, varadinsko-karlstadlském generálkomandu ustanowil, i tu málo bylo těch u wojště, jenž by nebyli radostí newymluwnau pohnuti byli. Německé, uherské a polské důstojnictwo plesalo nad tím, každému bylo, jakoby toto skwělé wyznačení nejlepšímu jeho příteli se bylo doslalo, neb w každém stálo přeswědčení žiwé: muž ten se k tomu hodí. Jelačić wšak w prwním okamžiku prohlídna těžké postawení swé, rozhodl se k předsewzetí, kteréž prowesti jest jeho neunawitelná, newywratitelná a jediná snaha až do té chwíle. „ Los můj padl, “ psal tehdáž w saukromém psaní, „ půjdu rownau cestau a hráti budu poctiwou hru; zhynu-li, padnu co wojín, co patriot a co wěrný sluha swého pána a císaře. " Nawlíkání maďarského systému Uhrů na wšecky s uherskau korunau spojené země nebylo se žádného národu bolestněji dotknulo, jako Jihoslowanů: nastaupil prudký boj mínění, který je wíc a wíce proti maďarským utiskowatelům rozkwašowal a zwláště wtíráním cizé řeči k nenáwisti rozplameňowal. Odtrhowání se Uherska od monarchie a pak srocené, pauze Maďary obsazené ministerium, zasadilo weškerému mocnářstwí ran nejbolestnějších. Uhry nechtěly s Rakauskem nic společného míti. I obeslaly wyslance do Wídně a později do Frankfurtu, zrowna tak jako ňáká cizá wláda; i chtěli swé wlastní od obecné přísahy zbawené wojsko; i pokaušeli se o to wšemi spůsoby, přewrátiti ducha we wojsku císaři wěrně oddaném; i oswědčili swé sympathie pro nowě wzniklau Italii hlasitě a bez obalu; i odepřeli swému králi, jenž už sotwa dle jména jim platil, pomoci proti Karlu Albertu; i powolali swé w hořejší Itálii bojující udatné pluky nazpět; i ohražowali se už předkem proti wši aučastnosti na placení rakauského dluhu státního: „ a byť monarchie w záhubu wešla. " Toto wše podnítilo králowsky smejšlející Chorwáty k tomu, že kwapně a náhle chtěli odděleni býti od 800letého auwazku uherského. „ Pro císaře a nerozdwojenau monarchii! " zwučel ryk wojenský Jihoslowanůw, hnedle po wší zemi rozšířený, a následek toho byl, že Srbowé při prwním autoku Maďarů na Karlowice naspěch a takowým spůsobem wystaupili, který od bujarého, nekultowaného národu nedal se jinák očekáwati, jejich newčasných kroků ale nemohl ušlechtilý bán podporowati. Jelačić dobře nahlížel, že on, chtěl-li by w čelo jihoslowanského hnutí se postawiti, a wšecky ty náhle dautnající žiwly bezwládí uhasiti, aby porozumněn missi swé dostál, a spolu císaři a monarchii w skutku pewnau byl podporau, musí nejprw hluboce a pewně se wkořenit w sláwskau národnost a spojiti w sobě zájemy wlasti swé. Awšak on nehleděl toho dosíci zapřísaháním se ducha Wšeslowanska, před nímž se zprwopočálku i rakauské i jinoněmecké nowiny w brnění odíwaly; taktéž nehleděl toho dosíci senilními úklony před moskowickým cárem, jak maďarské nowiny by byly rády rozhřáté Wídeňské aule na nos powěsily; ániž pak přitom se sháněl auzkostliwě po přízni lidské we swé wlasti, aniž pak si naháněl strany lahocením a úsměvem. Jelačić stal se modlau swého národu, proto že odhodlaně s opatrností uměl spojiti přísnost, proto že duch a ráz w každém jeho kroku widěti byl. Neumdlený se ukázal, neočekáwaný a wšude, kde třeba bylo jeho přítomnosti; on chlácholil lid, napomínal auřadníků k powinnosti jejich plnění, zapřísahal duchowních, by mocně působili na lid od oltářů a s kazatelen, chwálil, trestal a wěděl rownati a sauditi, jak práwě okamžik a okolnosti žádaly. A když jednau doshromáždění jeho příkazů neposlušného wstaupil, a obecné proti němu reptání s wyhrožowáním nastalo, ano když jeden podžupan, na četné swé příwržence se spoléhaje, říci se mu opowážil: „ Ani pomocí 10.000 bajonetů nás neustrašíte, " odepnuw šawli, hodil ji před nohy řečníka, a zahřměl jiskřícíma očima a powýšenau rukau takto: „ I bez zbraně zawede bán pořádek a pokoj w zemi! “ Tauto pewnosti myslí jeho a ducha přítomností uchwáceno bylo celé shromáždění w ustrnutí, a roznícené „ Živio " rozléhalo se wůkol. Tak se nowému bánu powedlo, jednu wůli, jednu mysl, jednu duši wlíti w jeho slowanské hnutí, a přeswědčení w každé mysli zbuditi, on že toliko jest, který wlastenecké zájemnosti hájí, pokoj a řád w zemi udržeti s to jest. I Chorwátsko mělo swých přehnanců, swých zákeřníků, snad i Maďaronů. Ale nechať jich aučely byly jakékoli – co národ trojjediného králowstwí chce a žádá, zahrnuje se w těchto slowích: Wěrnost králi, spojitost monarchie, ohražení národnosti, wolné rozwíjení její wedle každé jiné. Člowěk musel s welkau newůlí čisti, co tehdáž maďarská strana o takowém muži psala, který w každém ohledu wší cti důstojný, neauhoný a zachowalý jest, který nic nečinil, leč co práwo národnosti wlasti jeho požadowalo, a zájemnosti státu rakauského zpříma zwelebowalo; kterýžto muž w čas wšeobecného oslabnutí a nedospění přiklad síly, maudrosti a wěrnosti dáti se odwážil. Pročež s pochwalau zmínili se nutno o chorwálskych nowinách, kteréž pokojně a důstojně píšíce, ledwa na maďarské narážky odpowídaly, ale wěc swé wlasti a bána swého wznešenau rozníceností zastáwaly. Awšak dojem, báném na Jihoslowany wšechny učiněný, počal čím dál tím wíce Maďarům nebezpečným býti. Nebylo na tom dosti, že nowinách nekáraným a trpkým pohaněním a potupením hyzdili, nýbrž i hleděli jej také, když takowými tisknutými kocowinami k odstoupení jej pohnati nemohli, uwésti w podezření u samého monarchy. Tehdá byl w Innsbruku w knížecím hradě císař nemocen ležel. W takowém stawu bídném bylo monarchowi předstaweno od uherského ministerium, jakoby wpády Srbů – kteréž ono lehko překaziti mohlo, kdyby nebylo chtělo záminky užíti a celý tím národ poděsiti: Wlast jest w nebezpečenstwí! – byly od Jelačiće zosnowané pocházely. I zachtělo se jim také wšeslowanské hnutí w Praze spojiti s působením bánowým, a wynutili pozwolna od císaře onen manifest proti Jelačići znící, kterýž jej wšech auřadů a důstojností zbawuje, kteréhož wšak potom weřejně mělo užíwáno býti, kdyby bán záměrům uherského ministerstwa nechtěl se podřídili. A zajisté ze wšech kausků, kterých se maďarské ministerstwo winným stalo, jest tento nejpošetilejší a pro zemi nejnebezpečnější. Na to byl Jelačić císařskau billetau nejprw do Innsbrucku k odpowídání se wolán, a bylo mu zakázáno, že nesmí wstaupiti do sněmu na 5. čerwna 1848 do Záhřebu swolaného. Obyčejný člowěk byl by w této případnosti od dalšího pokročení se dal odwrátiti; ale ne tak muž charakteru jako jest bán, ten chce wítězit aneb umřít. Na chorwátském sněmu, při němž i zwláště slawné uwedení bána před se jíti mělo, dostawilo se již deputowaných ze wšech krajů w Záhřebu, a Jelačić, který poznati mohl, pod jakým wplywem pozwání ho došlo, umínil si proto pro wšechno držeti sněm zemský. Uwedení jeho dálo se při obecném plesu pomocí nesjednoceného arcibiskupa a patriarchy z Karlowic, dílem proto, že spojený biskup w Záhřebu přítomen nebyl, dílem proto, aby se skutkem dokázalo, že i w Chorwátsku náboženslwí a církew swobodnými se staly. A w tom okamžení, když jej od nepřátel obklíčený kral za zrádce prohlásiti musel, držel Jelačić w stawowském sále w Záhřebu onu wýbomau řeč, která tisícůw myslí nejnadšeněji k wěrnosti k jejich pánu a králi roznítila. Jelačić, aniž o tom wěda, co a jak s ním wlastně císař naložil, nastaupil 12. čerwna cestu do Innsbrucku, prowázen jsa chorwátskau deputací. W tom jeho průwodu byli i obrst Denkstein, hrabě Nugent, hrabě Ludwík Erdödy, baron František Kulmer, hrabě Karel Drasković a jiní. Když skrze Tyroly jel, jehožto obywalelé tak jako Chorwáti pewně drží s císařským domem, jel jako u wítězosláwě: wšude wolalo se Vivat, hudby a alpských zpěwáků wšude hojnost. I samo jméno Jelačić není Tyrolanům neznámo, a posud žije mnohý starý střelec na horách, který pod bánowým otcem k wítězstwí u Feldkirchu pomohl. Přišed do Innsbruku, neuslyšel bán nižádné zpráwy o sesazení swém, kteréž před šesti dny w skutku wyřknuto bylo. Kníže Pavel Esterházy, uherský ministr zahraničních 348 záležitostí, měl z Pešti odměřený rozkaz, aby bez jeho přítomnosti se nedowolilo bánowi sejíti se ani s císařem ani s jakýmkoli knížetem. Podle toho wyswětlení chtěli chorwátští deputowaní w tu chwíli se odebrali, i také bán se wyjádřil, že se nesrownáwá s hodností J. Majestátnosti ani s jeho wlastním postawením, aby se dohlídce uherského ministerstwa podrobowal. Posléz pak k slyšení připuštěn byl u arciwéwody Františka Karla a arciwéwodkyně Žofie. Bán byl nejen příwětiwě ale i u pohnutí a se srdečností uwítán, z čehož patrno bylo, čím Jelačić se stal trůnu a čím ještě býti by mohl. Jak toho dne potom u císaře slyšení měl míti, zabráněno mu toho pro okliky uherského ministra, a arcikníže Jan doléhal na bána, pewně při swém prwním wyřknutí stojícího, aby nějakau prostřední cestu wynalezl. Na to bán místo saukromné audience ponawrhl weřejnau a slawnau. I měl tedy celý dwůr se sejíti: císař, císařowna, arciknížata a arcikněžny, též ti, jenž diplomatického sboru w Innsbrucku byli a které páni a paní ku dworu náleželi. Tak také uherský ministr kníže Esterházy se srozumíwal. ( Dokončení. )


1. duben 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: České adresy na psaních., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. České adresy na psaních. Za příčinau oznámení z Dětěnic w čísl. 24. těchto listů, kdežto na Mladoboleslawské poště psaní wráceno jest proto, že českým nadpisem ( adresau ) opatřeno bylo, uweřejňujeme tuto podobný pád, který se w Praze roku 1841 přihodil. Zdejší měšťan a mistr krejčowský p. Jakub Kučera poslal dne 24. Dubna 1841 na zdejší filiální poštu psaní s nadpisem: „ Slawnému práwu do Cerhonic ( u Písku ) " a sice franco s recepisem. Auředník ale psaní žádným spůsobem přijmauti nechtěl, proto že adresa česky psána byla. Wedl si tedy p. Kučera dne 25. Dub. ztížnost u zdejší wrchní pošty ( Oberpostamt ), we které uwádéje na to dworní nařízení a zákony, dowolující, ba předpisující w listinách, we wšelikém weřejném práwním i krompráwním jednání w Čechách řeč Českau i německau, jakož i nařízení předpisující úředníkům w Čechách a poštowním také wýslowně známost jazyka českého, na takowé protizákonní libowolné jednání úředníka slawný wrchní poštowní auřad pozorna činí, s tau žádostí, by to pro budaucnost naprawiti ráčil. Na to odpowěděl Pražský wrchní poštowní auřad dne 30. Dubna 1841 číslo 3087 p. Kučerowi, že zároweň nařízeno jest, psaní s českými nadpisy na zdejších poštách přijímati, pakli jen tyto nadpisy dle předpisu a srozumitelně učiněny jsau. Dodáwáme jen, že dle předpisu na každém psaní poště odewzdáwaném zřejmě udáno býti má jméno osoby a místa, kam náleží, pak – možnoli, poslední pošta neb aspoň panstwí a kraj, w kterém ono obydlí nadepsané osoby leží, což oprawdu zapotřebí jest, poněwadž mnoho míst stejná jména má, a tedy snadné by tu byly zmatky. Z tohoto pádu každý nahlíží, jaký jest staw wěci.


23. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Něco pro usmání, Titulek: Co se v Kolíně přihodilo, Autor: Havlíček, Karel
Co se w Kolíně p. Kurandowi při swatbě přihodilo, a co p. Šuselka strany toho we Wídni na sněmu způsobil, jest každému čtenáři našich nowin známo. Poněwadž ale komedie, we které tito dwa hrdinowé wystupují, pro Čechy wždy aspoň drobet pamětihodná jest, sdělujeme zde následující wyňatek z jednoho Wídeňského německého časopisu. Jest to Wiener-Charivari, Katzenmusik, a sice od 20. srpna. Tento satyrický časopis podáwá také welmi trefné karikatury a satyry na říšský sněm a jmenowitě píše o tomto dnu ínterpellace Šuselkowy takto: Šuselka: Wysoce slawné ministerium! Welmi dobrý můj přítel hodlal před několika dny w jistém nádražním hostinci w Čechách wykonati swaté dílo zasnaubení swého. Zástup luzy nedbající na swatost tohoto okamžení jemu několikráte po sobě w tom překážel a wytržky činil. Poněwadž přítel můj jest spolu deputowaným we Frankfurtu, a onino w čas nejswětějšího a nejkrásnějšího manželského spojení takowý rámus prowádějící zločincowé byli Čechowé, patrno jest, že celá ta událost je politická. Táži se tedy, má-li ministerstwo aumysl, wydati zákon, jenž by na wýtržky prwní manželské noci deputowaného trest smrti určowal a takowé wýtržky jakožto nevyhnutelný casus belli powažowal. Ministr Bach: Ministerstwo — ministerstwo — ministerstwo, milí pánowé! posawád necítilo chuti, míchati se do záležitostí prwní manželské noci jakéhokoli občana, třeba byl i deputowaný. ( Pořadatelé sněmowny dají několik Čechů wywésti, kteří se z radosti nad tauto odpowědí zbláznili. ) Šuselka: Widím se tedy nucena, abych sám strany té wěci náwrh učinil; neboť prwní manželská noc jest swatá, a takowá noc — Neuwall se stydí. Šuselka: Německá čest je — Hawlíček: Hahaha! Hahaha! Šuselka: … je w osobě Frankfurtského … Palacký ( mlčí swau prwní řeč ). Šuselka: … deputowaného zhanobena … Čechowé zpíwají píseň: „ Šuselka nám píše “. Šuselka: Žádám nejpřísnější potrestání těchto excesů. Rieger: Musím se panu interpellantowi podiwiti. Což myslí, když urážka mé osoby pokárána býti musela, že se to také stane strany Kurandy. Ó to je rozdíl! Já jsem Čech! atd. Tolik Charivari w žertu; my ještě oprawdu přidati musíme: Ó ty mizerná liberalnost Šuselkowská a Kurandowská! Kdyby se we Wídni kocowina za kocowinau ozýwala, neopowáží se p. radikální Šušelka ani slowko proti tomu prohoditi, aby si swau stranu nerozhněwal. Ale když jeho kamarádowi p. Icikowi Kurandowi w Kolíně zahráli kočičí, tuť již celé Rakausko se tím pohnauti a říšský sněm obtěžowati musí. Otázka: Byl-li by některý náš deputowaný, kdyby mu ku př. w Liberci neb w Žatci kocowinu udělali, tak dotírawý, aby o tom podal obšírnau zpráwu sněmu?


13. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [redakční sdělení o předplatném], Autor: Havlíček, Karel
Poněwadž se měsícem tímto končí čtwrtletí Národních Nowin, zweme P. T. wážené obecenstwo k opětnému předplacení. Národní Nowiny budau wycházeti jako nyní každodenně ( w pondělí jenom půl archu ) a cena předplatní jest čtwrtletně se zásilkau poštowní 3 zl. stř. ( Pro Prahu a okolí bez zásilky 2 zl. 30 kr. stř. ) Měsíční předplacení se zásílkau po poště se nyní jako wůbec na počátku nowého čtwrtletí přijímati nemůže, a sice za příčinau obtíží w expedici. Žádáme také wažené obecenstwo, aby ráčilo dříwe než na konec tohoto měsíce předplacení zasílati, proto aby se zatím wšechno náležitě obstarati mohlo, což pak w několika posledních dnech jest příliš nesnadno a s mnohými newyhnutelnými mýlkami spojeno. Račiž též každý udati jenom tu poštu, z které chce nowiny odebírati.


4. duben 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Z Holomouce]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Z Holomauce. Známo že Němci Holomúčtí žádali: O připojení se k interesům německym k powšechné weliké wlasti. Na to prawí Týdenník: Tauto žádostí zdá se, že se zamýšlí odtrhnauti od koruny české. Morawané! doufám že jsme wšichni přeswědčeni, že takowým odtrhnutím by se národnosti naší připrawila smrt. Naše interesy jsau jiné, nežli Německa, musely by tedy zpříčiti se; sesláblí wšak jsauce odtrhnutím od Čech nebyli bychom w stawu nenacházejíce odnikud wýdatné podpory odolati přewaze Němectwa. Postawení Němců we wlasti naší bydlících jest takowé, že se nikdy nějaké křiwdy s naší strany obáwati příčinu nemají, že nejenom u bratrů swých w Německu, ale i u wlády, kteráž německá jest, wždy dostatečné podpory míti budau. Proč tedy ta žádost? Ostatně myslím, že k upokojení našemu přeswědčeni byti můžeme, že to k tomu nepřijde, an se tu o zrušení základního zákonu řízení zemského jedná, na který král český přísahati musí, tedy jenom dokonalým srozuměním zeměpána se Stawy Slezkými, Morawskými a Českými se to státi může, a doufám, že ani tito, ani oni k takowému roztrhnuti roztrhnuti nepřiwolí, an by tím oni podporu mocnau, tito zem ztratili. Čechowé! kdyby i nás zradili stawowé naši, ujmete, jako wěrní bratří, wy se nás. Nejwraucnější přání naše budiž: co nejužejší politické spojení s Čechami; tak jen máme jistotu pro zachowání naší národnosti; nebo ťať jsau jakékoliw zákony, mocnější potlačuje přece slabšího.


26. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: O sněmu říšském, Titulek: Otevření sněmu říšského dne 22. července, Autor: Havlíček, Karel
Otewření sněmu říšského dne 22. čerwence. O 10 hod. sešli se poslanci a wywolili 20 audů, aby přijali J. C. W. arc. Jana. O 12 hod. wstaupila J. C. W. do sálu w průwodu ministrů a důstojníků s welikým jásáním sněmu a posluchačstwa a četl tuto řeč: Pánowé poslanci! Od J. M. Císařské našeho nejmilostiwějšího konstitučního císaře maje nařízení, aby zahájil ústawující sněm říšský, wykonáwám dnes tuto radostnau powinnost, a pozdrawuji Wás pánowé ze wší duše, jenž jste powoláni, byste dokonali welké dílo znowuzrození wlasti. ( Pochwala. ) Utwrzení nabyté swobody pro budaucnost naši žádá Waše otewřené, nezáwisné saučinkowání w ustanowení ústawy. Wšechny národnosti rakauské monarchie jsau srdci J. M. C. stejně blízké. ( Dlauho trwající pochwala. ) We swobodném jich sbratření, w auplné rownopráwnosti wšech jakož i w úzkém swazku s Německem najdau wšechny důležitosti pewný základ. ( Hřímawá pochwala lewé strany, prostředka a galerií. ) Bolestí naplněno je srdce J. M. C., že nemohly ihned w dostatku w žiwot wjíti weškerá požehnání, jež swobodné ústawy w maudrém užíwání národům ubezpečují. J. M. C. sdílí w žiwém aučastenstwí trudnosti swých národů. W ohledu na Uhry a jejich poboční země jest se od práwocitu jejich šlechetnomyslných obywatelů nadíti uspokojné wyrownání nerozluštěné posud otázky. ( Pochwala. ) Wálka we Wlaších není proti snahám wlaských národů o swobodu, ona má ten přísný záměr, s auplným uznáním národnosti zachowati čest rakauské zbraně proti mocím wlaským a chrániti nejwětší důležitosti státu. ( Powšechná pochwala. ) Když dobrotiwé úsilí, pokojně rozhodnauti nešťastné rozpadení, bylo marné, bude úkol našeho udatného wojska, dobýti pokoj, čestný. ( Hřímawá, dlauhá pochwala. ) Přátelské poměry Rakauskau ke wšem druhým mocnostem zůstaly nezměněny. Přátelský poměr s králowstwím španělským, po délší čas rozrušený, opět je obnowen. ( Bravo! Bravo! ) Následkem dáwnějších operací finančních a shluknutím událostí uwedeny jsau finanční záležitosti státu w takowý staw, že potřebí kromobyčejných prostředků, a že ministrům dá w nejblíže příštích dnech k tomu příčinu, aby předložili sněmu potřebné náwrhy se wšemi wýkazy. W powolání zastupítelů národa ke wlastní poradě o důležitostech wšeobecných spočíwá nejjistější rukojemstwí duchowního i hmotného wýwinu Rakauska. ( Welmi hlučné Sláwa. ) J. M. C. wyřizuje skrze mne Wám pánowé a celému národu císařský swůj pozdraw a ubezpečení o swé srdečné náklonnosti. – Konstitujicí sněm je zahájen. ( Jásání nemělo konce. ) Odpowěď presidentowa: Císařská Wýsosti! We jmému konstitujícího sněmu říšského wzdáwám Waší cís. Wýsosti co náměstníkowi J. M. Císařské našeho konstitučního císaře slušné díky za slawné otewření prwního rakauského říšského sněmu. Národ rakauský sněmuje – sněmuje poprwé se swobodným stejně smýšlejícím swolením našeho ctěného, našeho starodáwního císařského rodu. We jménu národa wzdáwám J. M. C. milowanému císaři Ferdinandowi Dobrotiwému horaucné díky, že se stal sám twůrcem nowé, swobodné, národní ústawy. Přetwor Rakauska z neodbytného rozkazu času wyšlý obdržel dnes z ruky W. C. W. auplné zaswěcení zákonitosti. ( Dlauhá pochwala. ) Powoláni jsme dle slowa W. C. W., bychom dokonali welké dílo nowuzrození swé wlasti. Slawným dějem dnešního dne děje se zasnaubení konstitučního trůnu se swobodným a proto šlechetným celým nárorodem. ( Pochwala. ) Wšemohaucí požehnejž tomuto sňatku a plodu z něho pochodícímu. Z něho připowídáme pewnau wěrnost a upřímnau příchylnost ústawnímu trůnu. Jakkoli je nám bolestno, že zde pohřešujem J. C. M. swého mileného císaře při tomto tolik důležitém ději, takž w tom widíme přízniwé znamení, že J. C. M. je zastaupen w osobě onoho wůbec milowaného prince, který daleko před námi myšlénku swobody prwní uskutečnil, který byl swobodný, oblíbený princ, kdežto naše naděje národní swohody dřímaly ještě w zárodě. ( Nekonečná pochwala. ) Jemu skládám we jménu zastupitelů národa slawnau přípowěď, že budem powinnosti na nás wložené dle swých nejlepších sil a w duchu daného nám dobrotiwým swolením J. M. a od národa poslanstwí swědomitě plniti. Bratrsnost buď ta síla, jenž w opatrném, maudrém počínání překoná wšechny těžkosti welikého úkonu a pomůže nám k požehnáním, jež W. C. W. wystawil co plod ústawů swobodných w maudrém užíwání národů k ožiwujíci naději wlasti. Sláwa J. C. M. našemu dobrotiwému konstitučnímu císaři! ( Třikráte Sláwa. ) Sláwa panujícímu nyní konstitučnímu rodu a jeho trwání k trwanliwému blahu nowého swazku! Sláwa oblíbenému šlechetnému německému princi arciknížeti Janu! ( Nekonečná pochwala. ) Sláwa té, co je srdci jeho nejmilejšího a swědkem tohoto slawného děje. ( Ustawičná pochwala. ) Sláwa swobodnému sjednocenému národu rakauskému, sláwa a čest rakauské zbrani a našim udatným bratům jí wládnaucím. ( Pochwala. ) Se stálým sláwy woláním odebrala se J. C. W. – Wrátiw se president, promluwil ke sněmowníkům a určil budaucí sezení na den 24. w pondělí.


6. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: , Autor: Havlíček, Karel
Dnešním dnem wyjde prwní číslo nowin „ Pokrok ", které bude wláda naše we swém smyslu wydáwati. Poněwadž tedy nastaupila doba, kdežto wláda sama může smýšlení a jednání swé zastáwati, majíc k tomu zwláštní swůj časopis: můžeme nyní již směle odporowati wládě we wšem tom, co se nám k prospěchu národu českého býti nezdá. Až posawád, ač se nám mnoho welmi nelíbilo, šetřili jsme wládu co bezbrannau a nezwyklau ku konstitučnímu zápasu w nowinách. Krátkými slowy řečeno: Prohlašujeme Národní Nowiny za nowiny opposiční. W budaucím čísle podáme swé politické wyznání wíry, aby každý sám dle swého dobrého swědomí usauditi mohl, chce-li držeti s námi, neb býti proti nám. Redakce Národních Nowin.


6. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
– Roznesla se powěst po Praze, že w sobotu nebude dáwán „ Jun Hus “ od Tyla, poněwadž prý je zapowězený; místo něho se skutečně hráti bude w prospěch p. Illnera jiná hra, wčera zle oznámen byl na rozích „ Jan Hus “ na neděli dne 7. ledna.


17. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Slováci, Titulek: [otisk dopisu], Autor: Havlíček, Karel
– Ze saukromého listu ze Sw. Mikuláše na Slowensku máme zpráwy, že bywši tam guerilla maďarská exekuce činila, strachu a hrůzy mnoho naplodila, ale nejwíce dědinám jako Wrbici, Žgáru, Smrečanům, Porubce, Wawrišowu, Přibylině a j. dobytek pobrala, málo wšak ho ztráwila; byl jim nawrácen; w noci chytali mladé lidi, ale málo jich nachytali, neboť se mladíci porozutíkaly do hor; we Wrbici se guerille podařilo 14 jich nachytati; jak ale dne 29. čerwna Rusi přišli, měli obywatelé pokoj a strachu méně, cesty se otewřely, neboť dříwe nebylo kromě židům nikomu wolno z města wyjíti; obilí stalo se welmi drahé, žito platilo 9, pšenice 14, owes 5 zl. 30 kr., odnikud nic nedocházelo, nebo byly kopce jako Sturec, Čertowice barrikádami zataraseny, doliny od Orawy wšechny strážemi zamčeny. – Jak ale Maďaři uslyšeli o Rusích, utíkali pryč, s nimi také stoliční auřad celý, wyjmauc kastelána Pongrace Foska; nejwíc při tom wytrpěli přípřežníci a koně Slowaků na wšechny strany toho dne jezditi museli. Pan Bartoš, farář, Augustini, Bella, Kiral nawrátili se w sobotu dne 7. čerwence wečer z Peště; wyprawují mnoho o swém utrpení; 4 dny je hladem mořili, skrze 5 neděl musel každý o čtwrtce chleba komisného žíti, we wězeních tmawých o sobě studeně beze slámy spáwali, celí zpuchlí a nemocní wyšli na swobodu. Farář Lehocký a Kremeri jsau ještě w jich rukau. Guerilla odwedla Kašpara Fejerpatakyho, pak doktora Quotha, některé rychtáře, ba i Bolvanského, stařečka 80letého z Přibyliny.


10. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Rozmanitosti, Titulek: [Šuselkův spisek Interim], Autor: Havlíček, Karel
Zmínili jsme se nedáwno o nowém spisku od Šuselky o německém „ Interim. “ Celý tento spisek jest charakterisowán následujícími úwodními slowy: „ Pozoruje „ rakausko-prusko-německé interim “ od 13. října 1849. saudím Saudím ueylépe nejlépe takto: Tímto interim jest celé Německo prozatím až do 1. kwětna 1850 prohlášeno we staw obležení. Rakausko a Prusko wládnau nad Německem; nad Rakauskem a Pruskem wšak wládnau wojáci; následowně wládnau wojáci Rakauskem a Pruskem nad Německem. W uniformě wojenského a hrdelního státu wstupuje Německo w druhau polowicí 19. století. “ —


5. duben 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: Básně Boleslava Jablonského., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 1. Básně Boleslawa Jablonského. Druhé rozmnožené wydání. Tři swazky w jednom dílu. W Praze 1846. Tiskem a nákladem Jana Spurného, 16 ka. str. 351. Cena 1 zl. stř. Jest to hojná sbírka básní wýtečného našeho básníka, na kterou sme dosti dlouho čekali, poněwadž prwní wydání již dáwno rozebráno bylo. Zwláště didaktická báseň Salomon rozmožena jest zde znamenitě, a wšak i ostatní dwa oddíly nowé wěci nám podáwají. Wydání mohlo být přece ještě hezčí než je.