26. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: [Pane redaktore.], Autor: Havlíček, Karel
Dopisowatel. Pane redaktore! Dlouho již čekáme, podáli někdo také o našem městě zpráwu w některém časopise. Jak sám rozumíte, nechtěli sme se sami tak řka chlubiti, a sláwu swou po šírém swětě hlásati: pročež sme pořád očekáwali až někdo z cizinců, kterých k nám tak weliké množstwí zabluzuje, a kterým se u nás až posud wždy dobře líbilo, něco chwalitebného o nás napíše. Ale marné čekání: nehodlajíce tedy již déle we wlasti swé nepoznáni žíti, píšeme Wám sami. – Přede wším neočekáwejte ode mne zpráwu o českém bále, neb o českém diwadle aneb konečně o besedě české, o českých štítech, o wlastencích a wlastenkách atd. O wšem tom newíme ani u nás, co to je, a proto se tuze diwíme, že se w nowinách a časopisech tak často o těch wěcích dějí zmínky! Jeden mladý šwihák z Prahy nám to sice tak wyswětlowal, že se to „ české “ jmenuje, při čem se česky mluwí! Ale my sme se mu wysmáli! Toť by se u nás, já řku, wšude muselo „ český “ přidáwat: české úřady, české školy, české kostely, české schůzky, české obědy, české wečeře atd. proto že my wšude skoro mezi sebou mluwíme česky, a wždy jazyka českého užíwáme, kromě když jednáme s cizozemci. U nás se we školách učí wšechno česky, na úřadech se jedná a píše česky, a káže se česky, štíty na domech máme české, dopisujeme si po česku, proto že každý z nás česky psáti umí, diwadlo hrajeme po česku, máme w městě českou knihownu, w bále a w besedě jinák než česky nemluwíme. A nemáme od nás daleko do Němec: 4 míle od nás je německé město, tam zas mají německé školy, německé úřady, německé kázání, německou knihownu, německé štíty atd. a wšichni mezi sebou mluwí německy, a když my tam přijedeme i my s nimi německy mluwíme. Neboť nesmíte myslit, pane redaktore! že snad jiných jazyků kromě českého neznáme. – A jeden z nás, který mnoho a daleko cestowal říká, že we Francouzích zrowna tak je s francouzským jazykem, w Angličanech s anglickým, w Španělích s španělským atd., jak wy pane redaktore! snad o tom také nějakou známost míti budete. Žádnou známost nemáme, ba pochybujem. Wšak jsou přec Angličané a Francouzi wšude we swětě co wzdělané národy známi, jak by se byli jinák mohli wzdělat než pomocí německého jazyka? Myslíme tedy upřímně, že se w takowých wzdělaných zemích jinák než německy mluwiti, úřadowati a we školách učiti nemůže H. B. Nedáwno sem k nám přijel jistý člowěk, který na tom stál, že si nyní dle nowé módy Angličané wšechny učitele a úředníky z Francouz wypíšou, a Francouzowé z Angličan, a sice z té příčiny, aby úředníkům a učitelům swým nerozuměli. Ale toho člowěka dali sme pod ochranu dwou 104 silných lidí na wůz, a poslali sme ho do pražského blázince, wšak ho tam najdete, jmenuje se..... Jméno sme naschwál wynechali, chtějíce se wyhnout osobnostem. H. B. jen se poptejte. Ale o těch wlastencích a wlastenkách přece ještě posawád newíme s jistotou, co wyznamenáwají. Slyšíme o nich tuze často mluwit, a mnoho čteme o nich také w časopisech ( neboť wšechny držíme w mnohých wýtiscích ) a práwě ten weliký počet wlastenců a wlastenek nám je činí jaksi podezřelé, a plete nás. Wždycky sme až posud myslili, že je wlastenec jenom ten, kdo se pro celý swůj národ obětuje, něco welikého, znamenitého, záslužného proň podnikne a wywede, kdo zwláště wyniká welikými wlastnostmi nad jiné atd. Wěřte mně, pane redaktore! takowých lidí je málo: mně se zdá, pane redaktore! že jich ani w Praze tolik není, aby se bály nimi naplňowati mohly! Prosím Wás tedy, pane redaktore! račte nám laskawě wyswětlit, jak to ti lidé myslí s těmi wlastenci a wlastenkami, Nesnesitelný, mrzutý dopisowatel! Samá otázka! Co prý to je wlastenec a wlastenka?! Šlaka já wím sám: wlastenec je mužského a wlastenka ženského pohlawí. My wšichni sme teď wlastenci a punktum. H. B. řekněte mi upřímně neníli to snad nějaká mýlka. Toť by byla šlakowitá wěc, takowých wlastenců a wlastenek! Toť by bylo w Čechách wíc wlastenců a wlastenek než lidí?! ( Dokončení. )


5. březen 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Ze Žatecka - poznámka]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Dod. Red. Co jsme již dříwe při jednom podobném pádu podotknuli, opětujeme i nyní, že jest nejlépe strany takowých záležitostí rownau cestau na náležité místo se obrátiti, které jest w tomto pádu Litoměřický weledůst. p. biskup, jenž nám již mnohé důkazy podal, že se národnosti při náboženstwí šetřiti musí, poněwadž řeč mateřská nejlépe do srdce mluwí, třeba člowěk i wíce řečem rozuměl.


11. červenec 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Smíšené zprávy., Titulek: [Oznámení o vymalování Belvederského sálu], Autor: Havlíček, Karel
* – * Naše umělecká jednota ustanowila swým nákladem dát wymalowati na stěnách sálu Belvederského al fresco třinácte nejhlawnějších dějin z české historie, které již pomocí našeho Palackého zwoleny jsau. Peněz k tomu sešlo se posud 23 389 zl. 15 kr. stř. Boh.


1. duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [zpráva o poslanci Kučerovi], Autor: Havlíček, Karel
Pan Antonín Kučera, býw. posl. Příbramský, oznámil nám, že též přistupuje k oswědčení poslanců českých w č. 72 Národních Nowin wydanému.


6. leden 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Lístky do památníku, Autor: Havlíček, Karel
Lístky do památníku 1. Weselé slečně. Wzpomeňte si jen wždy na mne co přítele svého Když stojíte s roličkem u šálku kafowého. Při té skrowné prosbě oumyl je ten Byste na mne wzpomínala třikrát každý den. 2. Smutné slečně. Nestálý nám osud dalo nebe, Buďme spolu pokuď ono přeje: Až nás ale vítr rozewěje Budou aspoň listky wedlé sebe. H. Borowský.


5. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Jihoslované, Titulek: [Známý slovinský spisovatel], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
– Známý slowinský spisowatel Majer píše nyní knihy pro školy slowinské, které tištěny budau latinau a cyrillicí. P. Robida, učitel mrawowědy, sepsal we slowinském jazyku mrawowědu. Obraz slawného malíře Ondřeje Meduliće, Schiavoni řečeného, rodem ze Šibeníka w Dalmacii ( byl žiw od r. 1522 – 82 ) je k dostání w Záhřebu u bratří Županů za 20 kr. ( Sl. J. )


4. únor 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech, Autor: Havlíček, Karel
Spis Dra. Braunera o našich selských záležitostech. Dále jedná w II. hlawě p. spis. o manželstwí neusedlých obywatelů wenkowských, a wykládaje zlé následky sňatků lidí chudých k práci neschopných neb lehkomyslných, k tomu radí, aby se tak lehce neudělowalo powolení k sňatku. A wšak se nám zdá, že při wšech snad škodných následcích takowých sňatků není přece radno swobodu osobní i tu obmezowati, zwláště když powážíme, jak se i nyní moci k powolení sňatků od mnohých úředníků zle užíwá, powažujících tuto moc swau co studnici hojnau nedowolených přijmů. W dobře zřízené zemi, zwláště neníli příliš přeplněna obywateli ( což se o naší wlasti říci nemůže ) může se owšem každý, kdo pracowati chce, slušně užiwiti, aneb se aspoň k tomu hleděti má, by se užiwiti mohl. Zajisté může chudý wenkowský nádenník poctiwěji rodinu swau užiwiti, než we hlawním městě úředník s 350 zl. stř. roční služby, a který k tomu i ráno i odpoledne w kanceláři seděti musí, a tudy si kromě služby ničehož wydělati nemůže. Zlepšení škol jest hlawní prostředek proti zlým následkům sňatků chudých: má se duch každého potud wzdělati a otewříti, aby rady wěděl, aby neseděl we swé wsi jako hlemýžď u kořápky, nýbrž aby si uměl nalézti práci a wýdělek. Jestli se u nás čeho nedostáwá, nedostáwá se jistě dobrých dělníků ( a to w každém ohledu i wyšších i nižších ), práce jest wšude dosti. Což jest platno člowěku, umět trochu slabikowat a malowat písmeny, když ani newí, načby se toho užíti mohlo, když ani na dwě míle okolo sebe nezná wlast swau a swět okolo sebe? Wšeliké zamezowání sňatků by jediné prospěšno bylo při lidech lehkomyslných, lehkomyslní lidé ale i bez sňatku budau míti nemanželské děti, a jelikož se jen proto sňatek zamezuje, aby se chudých dětí nemnožilo, widěti již patrně, že prostředek takowý není na plat. Wšelikého powšímnutí hodno jest, co p. spis. wyprawuje o dítkách, nalezencích z Pražské porodnice na wenkow do wychowáwání dáwaných; mnohá a strašná zneužíwání odkrýwá nám tuto. Kýž by si slow jeho wšichni ti powšímnuli, kteří we wěci této jakéhokoli buď auředního neb neauředního wplywu mají. O dělení gruntů selských ( w III. hlawě ) podáwá p. spisow. odůwodněné mínění swé, že by se zwláště w některých krajích ani zákonně powolená nejmenší ( 40 měrowá ) welikost gruntů při dělení připauštěti neměla, a že by wůbec prospěšněji bylo, chalupnické žiwnosti zřizowati, jejichž majitelowé se kromě polností ještě řemeslem přižiwují, než takowé malé selské grunty nepostačují k tomu, aby auplnau dobrau wýžiwu četné rodině poskytowaly. Jest sice w tom ohledu rozličné mínění mezi rozličnými stranami: my wšak zjewně se prohlašujeme, že wůbec majoraty ( nejen u šlechty, nýbrž i mezi jinými stawy ) za wěc welmi prospěšnau uznáwáme, totiž ústawy takowé, kde jen syn celau usedlost dědí a ostatním jiným spůsobem zaopatřeni býwají. Zůstaneli nyní mnoho welikých selských gruntů nerozdělených, můžeme se časem swým, až selskému stawu wůbec wětší neodwislost, wětší wzdělání a wětší samowážnost i wážnost u jiných nastane, dočkati we wlasti swé nejjadrnějšího stawu " kmetského, " stawu prostředních hospodářů, kteří posud ještě w každé zemi mezi nejšťastnější, nejmrawnejší a nejužitečnějši občany náleží: kteří nejsauce tak bohatí, aby nic sa podle kontextu: sami nepracujíce z cizých mozolů jen žiwi byli a hýřili, přece tolik jistého nezáhubitelného jmění mají, že od nikoho odwislí nejsauce, samostatně žíti mohau, nejsauce ničí sluhowé leda zákonů, a kteří netíženi klopotami wezdejšího chleba duch swůj wýše powznésti a staw swůj, role, hospodářstwí atd. zdokonalowati mohau, kdežto majitelé skrowničkých usedlostí sotwa že žiwotem se protlukau a jak říkáme z ruky do huby žíti musí. Co p. spis. od 48 až do 202 str. o rozličných podrobnostech wenkowského hospodářstwí buď neschwaluje, neb nawrhuje, neb oswětluje, jest sice wšechno welmi důležité a powšímnutí hodné, zawedlo wšak by nás příliš daleko, kdybychom o každém jednotliwém odwětwí jenom dosti málo promluwiti chtěli. Zůstawujíce si tedy pro budaucí čas zmínku o některé z těchto hospodářských záležitostí přejdeme zrowna k hlawě VI. o záležitostech obecních. ( Pokračowání. )


17. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Říšský sněm], Autor: Havlíček, Karel
[ Říšský sněm ] Sněm říšský we Wídni sejde se dne 26. čerwna. Musíme tedy pospíšit se swým zemským, poněwadž bychom jinak říšský obeslati nemohli. Jak wěci nyní stojí, sněmu říšského tuším se nedočkáme. — — — — — —


9. listopad 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Leopold z Vídně Vaškovi do Prahy, Autor: Havlíček, Karel
Leopold z Wídně Waškowi do Prahy 1. Slíbil jsem ti rozmilý Wašku o wšem, cokoliw mne we Wídni potká, podáwati wěrné zpráwy. Wyplňuji tedy twé přání a sděluji ti wše, co jsem w 5 nedělích — nezlob se, že jsem tě tak dlauho nechal čekat — zde zakusil a přežil. Jen měj trpěliwosti Wašku, s trpěliwostí člowěk nejdál dojde, nejen we Wídni také jinde. Wšechno ti nepowím najednau, aniž w nějakém jistém pořádku, to ode mně nežádej, ty wíš, že mi wšecko systematické od jak žiwa je protiwné, proto se nediw, budeli můj dopis k tobě nějaká olla potrida, wždyť ti wlaský salát také chutná. — Přijel jsem do Wídně w noci, tedy si můžeš snadno pomyslit, jaký to byl prwní pohled a dojem, na wzdor 14.000 plamenům plynowým, neb tolk jich zde hoří; u wás w Praze tuším jenom něco přes 2000. Wylezl jsem tedy hned druhého dne na 500 let starau štěpánskau wěž, abych jakýsi pojem dostal o rozsáhlosti a o položení staré residence. Štěpánský kostel s 72° wysokau wěží stojí u prostřed Wídně, okolo kostela wystaweno jest 1200 domů, a tyto twoří wlastní město ( které tedy není ani tak welké jako waše Nowé město ), 12 bran wede z města přes glaçis, 6—800 kroků široké, do 34 předměstí, která dohromady přes 7000 domů mají. A we wšech těchto domech dohromady bydlí 420.000 lidí ( tedy práwě tolik co w celém Holomauckém kraji na 90 [ čtverečných ] m. ). A díwal jsem se tedy s wěže na Wideň na toto welebné město, slawné pro swau historii a pro swau universitu. Příjemnau wůni swětoznámých Wídenských „ Naturschnizl-ů “ cítil jsem až na horu. Nachází se we Wídni 80 adwokátů, a káznice pro 600, hwězdárna a Esterházský sklep, kde se nejlepší uherské wíno šenkuje, 3 gymnasia, 300 hospod, 5 diwadel a 4 nemocnice, 2 weřejné bibliothéky a 85 kafíren, 500 spisowatelů ( mezi nimi také Hans Jörgl, jak se těším, jej osobně seznat! ) a ještě jednau tolik fiakrů a omnibusů, 25 kněhkupců a 190 sýrářů, jeden ústaw pro chudé ( jehož fond 680.000 zl. str. ) a 123 paláců, 27 tiskáren a 20 časopisů ( inclusive Hans Jörgla a Wanderera ), konservatorium hudby a legiony flašinetlářů, 6 hřbitowů a několik učených společností atd. atd. atd., wždyť nemusíš najednau wědět, co se zde wšechno nachází, pro zatím podal jsem ti jen jména, ale časem swým budu ti také o tom wšem a ještě o jiném mnoho pěkného wyprawowat, jenom měj strpení a nechtěj mnoho najednau. — — — Obyčejně má každé welké město swůj wlastní ráz, a tak jsem také slídil po rázu Wídenském — wšak marně. A jsem tedy toho mínění, že ráz Wídně jest nemíti žádný. Tak hlučná W. není, jak se u nás powídá, jen w několika ulicích panuje hlomoz a rachocení kočárů a wozů, sem náleží jmenowitě: Kohlmarkt, Graben, Stephansplatz, Kärnthnerstrasse, kteréto ulice jsau také rejdištěm mužských i ženských špekulantů, — w těchto ulicích jsau také nejskwostnější krámy. Našel jsem zde již mnoho starých známých, tak k. p. pana Laukockého, prof. německé řeči we Vicenzii, spisuje a hodlá wydati italiansko-český slowník, který by w nynější době zajisté k welikému prospěchu byl, také jsem si nowých známostí udělal, n. p. seznal jsem p. Wintra, z besed známého komponistu, který několik neděl w Chorwátsku 359 pobyw, přes půl sta písní ilirských nasbíral a nyní snad také wydá, čím by se ilirskému i českému obecenstwu welice zawděčil poněwadž posud žádných tištěných není. Nejznamenitější pro Wídeňáky, co se w nejnowějším čase zde přihodilo, je wystaupení zpěwačky Marry w diwadle „ an der Wien. “ Je to událost přehrozné důležitosti pro udržení rownowáhy mezi africkými a ewropejskými státy a pro zachowání civilisace. Také jsem se byl dwakrát podíwat. Nelze ti Wašku pochopit, jak daleko to již s Wídenským enthusiasmem přišlo! Zdejší časopisy se při tom wšem mrzí, že ona co rozená němkyně zpíwá jen w operách Donizettiho a Belliniho, a že swé poctiwé jméno „ Frl. von Spaaten “ proměnila w italianské. Až přijde slečna Marrowa vulgo Spaaten opět do Wídně, bude prý zpíwat také na slowanské besedě. Toť bude sláwy! Živio! Slečinka je také dobrá špekulantka, chce se podíwat do Ameriky, myslí nepochybně, že dollary wíce wydají než dwacetníky. W tomto samém diwadle, co Marrowa zpíwala, práwě 4 neděle před tím „ producírowalo “ se „ Sohn der Geachteten “, „ Schlacht bei Bender atd. “ w kterých to drámech hlawní úlohu má diwoký cupot, dupot a řehot koňí. Slečny Marrowé zpěwy a řehot koňí!! Pozdraw a popros Wašku onoho pana doktora philosophiae we jménu mém a wšech ostatních 50000 Čechoslowanů Wídenských a nebožtíka Agricoly Rudolfa, toho humanisty, ne purkmistra a také ne jiných ještě pozdějších, aby sem zaslal 50001 wýtisků swé brožurky, kde se to jedná o „ Sein oder Nichtsein “. Buď zdráw!


15. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Slovan a Čech, Autor: Havlíček, Karel
Slowan a Čech. Od H. Borowského. Zároweň s probuzením národního ducha a nějaké wyšší činnosti we wlasti naší přistěhowala se i myšlénka Slowanstwa, aneb raději procitla opět, jenom že s wětší silou a s wětší nadějí než dříwe za starodáwna. Jak obyčejně na swětě býwá, stala se i tato myšlénka Slowanstwa, jako wšechny jiné welké a nowé myšlénky módou u nás, tak že před několika léty každý skoro sebe jmenowal Slowanem, stydě se jaksi za tak malé jméno, jako naše Čech, Morawan, Slezan, Slowák: každý dříwe, než se počal učit mluwnici české, přeběhl ruský, polský a j. jazyky, mnoho o nich sice newěděl, ale přece s učenou twáří knihy a časopisy w rozmanitých jinoslowanských jazycích čítal, a z nich mnoho, časem nesmyslně, do češtiny překládal. Rusy, Poláky, Iliry a jiné Slowany jmenowal každý swé bratry, staral se o jejich prospěch, neli wíce aspoň tak jako o wznik swého národu: a ti, kteří nepraktičnější byli, kojili w srdci swém pewné přeswědčení, že časem swým wšech 80 milionů Slowanů ( i s těmi miliony co jich zatím přiroste ) jeden jazyk písemní, jedny sympathie a wšechny jiné wěci, které jmenowati neslušno a nedowoleno jest, dohromady míti budou; zkrátka že z nich ze wšech bude jediný národ w takowém smyslu jako jsou Francouzi atd. jedním národem. To wšechno dohromady nazwali Němci Panslawismus, a wyšňořiwše ho ještě mnohými zwláště přimyšlenými nemotornostmi wzali, ( jen na papíře ) troubu wáleční do zubů, a troubili proti Panslawismu a Slowanům: „ Mordelement! “ Zkrátka o tom Panslawismu nadělo se e po mnoha let hluku, křiku a powyku, napřed u nás w Čechách ( při čem si ještě dowoluju práci pp. Hurbana a Štúra ignorowati a milé Slowensko k našemu kmenu přípočísti ), pak w Ilirsku, hned na to w Němcích, potom w Rusích nato i we Francouzsku, odkud se potom ta idea bezpochyby náhodou w nějakém nowém fraku i do Polska přestěhowala a majíc již jako z Francouz přicházející důstatečného kreditu také wšem Polákům k bratrstwí s námi srdce roztáhnula! – Prosím zatím nehoršiti se nic pro tu ironii, s kterou sem se o tak swaté wěci psáti osmělil: malé strpení a dočtení tohoto článku až ku konci, a pak doufám smířiti každého s náhledy swými. Ubezpečiti mohu, že na sobě nikdy newynucuji aniž wynutiti mohu ironii, mluwě o wěcech zdrawých, prawdiwých, užitečných a rozumných. Nejwětší rozsáhlosti a oprawdowého wniknutí do žiwota dočkala se tato idea Slowanstwa u nás a w Ilirsku, a nám i Ilirům také nejwíce prospěšnou se stala. Práwě wšak proto, že u nás takowé populárnosti takowého rozšíření došla, zanechala nám také mnoho zbytečností, přehnaností, a škodných následků, které na tomto swětě wždy co trusky k neužitečnějšímu přimíšeny býwají. Mnozi u nás, nerozumějíce oč se tu jedná, uchytili se slowa a přijali na sebe wšechny nepotřebné fantastické wýsledky 54 myšlénky Slowanstwa, z prawých wšak a užitečných wýhod jejich žádnou neokusili. A konečně se ze wšeho udělala takowá matenice, že wětší čásť z těch kteří sebe Slowany nazýwali ani sami newědělí nač, proč, a zač, kam to wede, co to je atd. Takowé náhledy o Slowanstwu panují ještě dílem nyní w malých městech našich. Tyto bludné myšlénky co možná w myslích krajanů porownati, škodné odstraniti a užitečné tím wíce wštípiti a wůbec wšechny dobré stránky myšlénky Slowenstwa schwáliti a na škodné poukázati jest oučelem tohoto článku. Nahlížím ale, že slowa má aby tím jistějšího průchodu našla, jakési garantie ze žiwota potřebují: chcemeli proti předsůdkům wystoupiti s nejlepším prospěchem to učiníme, přiznámeli se sami, že sme kdysi w nich wězeli. Zkušenému se wždy wíce a raději newěří. Za studentských let na uniwersitě Pražské, když člowěk nejzpůsobilejší jest rozpáliti se až nemoudře pro nowou oblíbenou myšlénku, w té době když se jedna wětší polowice mladých lidí zamiluje do děwčat, a druhá menší do idei, zablysklo se mi teprw něco o welikém Slowanském národu, o bratrstwu, stejném smýšlení jeho rozdílných kmenů mezi sebou, o budoucí wznešenosti jeho atd.; znělky ze Sláwy Dcery deklamowali sme tiše a nahlas, twořili se ( a wšak netiskli ) také znělky, uchopili sme se abeced a mluwnic wšelikých Slowanských nářečí, kladli si za welkou čest zpíwati dwě polské, jednu ruskou a dwě ilirské písně. W této blažené době seznaw dle možnosti z knih jazyky, děje a obyčeje kmenů Slowanských, umínil sem si pewně procestowati wšechny jejich kraje, a zeznámiti se se wšemi bratry slowanskými osobně w jejich krajinách. Seznal sem Polsko a – nezalíbilo se mi, s nenáwistí a s pohrdáním opustil sem Sarmatské kraje, a po nowém roce w nejtužších mrazích klusal sem na kybitce do Moskwy, zahříwán nejwíce horkostí swé srdečné wšeslowanské wzájemnosti. Ruské mrazy a ostatní ruské wěci uhasily we mne poslední jiskru wšeslowanské lásky; kosmopolitismu sem bez toho nikdy neměl ani za mák w těle, a tak sem se wrátil do Prahy Čechem, pouhým neustupným Čechem, ba s jakousi tajnou kyselostí proti jménu Slowana, které mi seznawšímu dostatečně Rus i Polsku jakousi ironií zawánělo. – Po nějakém čase když sem na nemilé dojmy poněkud byl zapomenul, umírnila se mi opět krew, a byl sem w stawu wšechny podiwné pestré myšlénky, nenáwist a příchylnost w duši swé porownati a při chladné mysli wýsledky na místě nabyté a mrzuté osobní zkušenosti s předešlou poetickou nadšeností opět w souměrnost uwésti. Zkrátka utwořil sem si pro sebe zásady o Slowanstwu a Češstwu a ty zde čtenářům jen pouze k uwážení předložiti hodlám. ( Pokračowání. )


10. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [Poznámky redakce.], Titulek: [Dodatek k ohražení.], Autor: Havlíček, Karel
Dodatek od redakce. Přítomný článek zaslán nám jest od našeho correspondenta w čísle 88. M. H., katolického Slowáka. Pan Ljudewít Štúr odpowěděl na jeho dopis w čísle 48. Orla Tatránského zcela po štúrowsku, zhola jenom wytýkaje redakcí těchto nowin, že si onu correspondencí sama sepsala dle spráw wyslaných odsud do Slowenska wyzwědačů. Pane Štúre! kdo sám w té díře býwá, jiného tam hledá! W redakcí Pražských nowin nefabrikují se dopisy, a abychom Wám swědomitost swau dokázali, uwolujeme se dwěma hodnowěrným mužům w Praze, které si sám naznačiti můžete, důkazy podati, odkud a od koho dopis onen na Wás máme. Jméno dopisowatele z důležitých příčin weřejně oznámiti nemůžeme. Doufáme wšak, že snad přece budau w Čechách dwa mužowé, které Wy sám za hodnowěrné uznáte. Že my Čechowé nikdy Slowensko a Slowáky jsme netupili ani netupíme, jest wěc patrná, nýbrž jen p. Štúra co škůdce a separatisty w národě našem týkají se naše předhůzky. Pan Štúr jenom té chytrosti se uchopil, že w Nowinách a Orlu swém Slowákům naše časopisy nečítajícím wěci tak předstawuje, jakobychom my Slowáky nenáwiděli: takowýmto spůsobem hledí on kmen proti kmenu podrážditi, aby semeno separatismu, 399 které on rozsíl, dobře se dařilo. Jaká ale zásluha, takowá mzda před Bohem! -


25. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: Interpelace poslance Havelky, Autor: Havlíček, Karel
H. B. * * * 25. srpna. Dnes wám mohu we známost uwésti interpellaci, kterau práwě teď deputowaný Čáslawský p. Hawelka na sněmě učinil, a která snad wás bude zajímati. Smysl jeho interpellace byl asi tento: Byl jsem wždy přeswědčen, že weřejné auřady powinnost mají, jenom o weřejné wěci se starati, nikoli wšak kromě auředního weřejného zaměstnání také privátní wěci obstaráwati, do obchodu se míchati a jednotliwým lidem záležitosti osobní wésti. S podiwením jsem tedy četl w jednom zdejším časopisu cirkulář jednoho krajského auřadu w Čechách ( Chrudímského ), následující: Kterak dobře trefená podobizna J. O. komandujícího knížete Windischgrätze ( smích ) potřebau se stala pro hojné jeho ctitele, a kterak p. litograf Henig takowau podobiznu wydal a kterak krajský auřad praenumeraci na ni sbírá atd. Nechci zde ani o tom zmínku činiti, je-li jednání toto reakcionářského aumyslu neb strannické, protiwí-li se proti weřejnému mínění wětšiny atd., ale jisto jest, že nedůstojno býti musí weřejného politického auřadu, aby trafikantstwí prowozowal neb wlastně kolporteura dělal Pražskému kramáři w obrazích, a přeswědčen jsa, že se to bez wědomí ministerstwa a snad i bez wědomí (??? ) gubernium děje, táži se jen pana ministra wnitřních záležitostí, schwaluje-li toto počínání krajského auřadu a má-li aumysl to pro budaucnost zastawiti. Dobblhof: Poněwadž tato wěc owšem nenáleží do činnosti auřední, nemohu to schwalowati, a ostatně jsem zcela stejného smýšlení s panem interpellantem. Ostatně zde pokoj panuje; wčerejší dešť a dobré chowání národní gardy i ministerstwa ochladil znamenitě mysli zdejších anarchistů. Panu Umlauftowi se dnes interpellace o tom welmi špatně powedla, a ministr Dobblhof získal sobě, odpovídaje jemu na jeho křiklawau interpellaci odhodlaně a mírně, pochwalu celé komory. Zejtra se bude snad již hlasowali o zrušení poddanstwí; nesmírné jest očekáwání na wýsledek.


17. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Lord Pembroke]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. * – * Lord Pembroke byl neobyčejný podiwín. Mezi nejznamenitější jeho podiwínstwí náleželo, že se dělal hluchým, jenom aby nelibé žádosti od swé rodiny nemusel, slyšeti a za druhé, že měl starého služebníka, jehož welmi náwiděl, ačkoli celá rodina a jmenowitě paní manželka welmi proti němu byly. Když tato poslední říkáwala: „ Zažeň již přec toho opilce! “ odpowídáwal lord Pembroke: „ Máš prawdu, to je wýborný služebník! “ „ Ale wždyť je pořád opilý! “ „ Owšem, owšem; jest již u nás přes 30 let, a proto by bylo neswědomité nemíti naň žádného ohledu. “ – Jednau wyklopil lady Pembrokowau z kočáru; rozpálená přiběhla k manželi: „ Newyženešli jej, ještě nás wšechny potluče! “ „ Ach! Bože! – prawil lord Pembroké – ubohý John jest nemocen. “ „ Ne, opilý jest. “ „ Ano, ano k politowání! pošlete pro doktora. “ Lady odešla a lord dal Johna zawolat: „ Johne! slyším, žes nemocen, a widím také, že se oprawdu nemůžeš na nohau udržet. To mi jest líto, proto žes již tak dlauho u mne a wždys mau spokojenost zasluhowal. Popečuji o tebe. “ – John musel do postele, dostal weliké horké obklady na hlawu a záda, a pustili mu hodně žilau. Dáwali mu owesnau políwku, a tak musel ležeti 8 dní. Dwakrát za den posílal lord tázati se jak mu je. Po osmi dnech předpušteň jest před lorda. Třesa se na celém těle prosil John za odpuštění, že to již wíce neučiní. – „ Máš prawdu – řekl hluchý – před nemocí není člowěk nikdy jist, ale neboj se nic, budaucně budeš opět tak starostliwě ošetřen. “ „ O Waše Lordstwí! toho již nikdy nebude zapotřebí! “ – * – * Rolník nesl wejce na prodej do Gieszenu. Po cestě se mu jich několik, nepochybně zasmradlých, roztlauklo, a břečka ta natekla mu do peněz, které též na daně s sebau nesl. Tím stříbrné peníze docela zčernaly, tak že je wýběrčí přijmauti nechtěl. Ubohý člowěk newěděl si rady, až mu kdosi w žertu poradil, aby jen šel tam a tam do domu ( k slowútnému chemikowi prof. Liebigowi ) tam že bydlí člowěk, jemuž jest lehko černé peníze zase obíliti. Rolník se rady uchopil, a wejda do laboratorium tázal se hned: „ Jste wy ten, co černé peníze opět na bílo obarwiti umí? “ – Za malau chwíli zbělely wěru peníze chemickým prostředkem. Nyní se ptal rolník, co jest dlužen. „ Nic. “ Tím se nespokojil, když ale opět „ nic “ na druhau otázku za odpowěď dostal, sáhnul do kapsy a prawil: „ Nu, tu je šesták, můžete jej dát tamhle swému towaryši ( myslil assistenta Dr. N. ) na kořalku! “


27. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 22. srpna. ( Dokončení. ) Reichel-Fickl se tázal, jestli wláda rakauská, když i ne z jiného, tak aspoň z ohledu na uznání principu demokratického, francauskau republiku officiálně uznati hodlá. Dobblhof odpowěděl, že se to již dílem stalo; poněwadž poslanec republiky francauské již předešlau neděli od J. M. C. přijat byl. Staudenheim se tázal, proč se při stawení železné dráhy Rychnowské majitelům tamnějším potřebné k tomu pole beze wšeho předcházejícího oznámení wzaly, proč se až dosud kaupí polí těchto od státu nezawedla, a jestli ministerstwo tuto wěc uspořádati hodlá. Na to odpowěděl ministr weřejných prací Schwarzer, že se stran toho s majiteli již wyjednáwá, a že se až dosawad ze žádné strany w ohledu tom žádné nedorozumnění nestalo, o čemž se z patřících aktů p. interpellant přeswědčiti může. Staudenheim na to podotknul, že se weliká síla Wídeňských dělníků do nadzmíněného okolí odebrala, aby tam zanepráždnění našli, že ale při tamních okolnostech wýžiwa takowého množstwí nemožná jest; z té příčiny se také ministerstwa tázal: 1. jakých prostredků w ohledu tomto použiti hodlá, a 2. jestli to prawda jest, že se Rychnowského špitálu co nemocnice pro dělníky s násilím upotřebowalo, kdežto se špitálníci sedlákům wnutili? Schwarzer odpowěděl, že se již oné w prwní otázce uwedené ztížnosti patřičními rozkazy wyhowělo, stran druhé otázky že mu ale nemožno jest, nějakau zpráwu dáti, poněwadž sám žádné neobdržel. Pakli by tomu ale w skutku tak bylo, že se škoda wynahradí. Thinnfeld interpellowal stran wčerejšího pozdwihnutí dělníků, dokládaje, že, jak z jednoho od demokratického klubbu uweřejněného plakátu wyswítá, toto pozdwižení nějakau politickau powahu má. Ptal se tedy, co příčinu k tomuto powstání zadalo, jakých následků mělo, a jak ministerium w pádu tomto jednati zamýšlí? Schwarzer na to odpowěděl, že příčina tohoto pozdwižení zmenšení denního platu pro ženské a děti pod stářím 15 let byla. Toto zmenšení mzdy že se ale proto zawedlo, poněwadž ženských a dětí ku práci neustále tak přibýwalo, že pořádek mezi nimi déle udržeti nemožné bylo. We fabrikách mezitím nastala nauze o dělníky, poněwadž se mnohým zde wíce příležitosti k lenošení naskytowalo. Tyto zmenšením platu odstraniti, byl hlawní aučel ministerstwa při nadzmíneném kroku, a pak peněz uspořiti k zaopatření dělníků w zimním čase. Mnozí z dělníků se opět k práci odebrali, jiní zase zcela wystaupili. Ministr wálky: Byl jsem před několika dny tázán, jaké postawení Rakausko w ohledu srbské wálky zajme. W Horwatech to posud k žádnému sražení nepřišlo, a proti Srbům stojí rakauského wojska 1 pluk hulánů, jeden pluk haličské, jeden pluk německé a něco wlašské infantrie a něco jezdectwa. Wálka tato je nepřirozená, obě strany jsau poslušny toho samého monarchy, obě bojují pod jedním práporem, nelze slowa nalézti pro cit důstojníků, kteří proti swým saudruhům bojowati mají, a ne lehčeji nesau to, že ministerstwu uherskému podřízeni býti musí. Nejwětší část uherských důstojníků jsau we swém nynějším postawení nešťastni, a já lituji jen, že nejsem s to, je zaopatřiti. Uherské důstojníky u německých pluků jsem již wyzwal, zda by k uherským plukům přestaupit nechtěli, ale až posud se jich málo hlásilo. Ministerstwo již přemýšlelo, jakým způsobem by se wálce této konec učinil – ale bohužel nelze mu účinliwě působiti, protože uherské ministerstwo proti wšemu prostředkowání jedná. Nezbýwá tedy nic jiného, než porownání této nešťastné wěci maudrosti císaře pána zanechati. Selinger ptá se ústawního wýboru, jak dalece již u wypracowání konstituce pokročil a zda již hotowý díl shromáždění předloží. Mayer: Co přednosta wýboru osměluji se sděliti, že se již w odbory rozdělil, a jen fysický nedostatek času nedowoluje při nejlepší wůli w prácích pokročiti. Dále se jedná o Kudlichowu náwrhu o poddanstwí. Borrosch chce mluwit jen w duchu smířliwosti. We jménu swaté swobody žádá, by se mu sluchu popřálo. K swobodě čelí snaha wšech; ale snaha tato jen tenkrát může owoce nésti, když smířliwost panuje, když se nikdo w podezření neuwádí. Tak jsau obrancowé náhrady co nepřátele swobody rozkřičeni; to je ranění sebe samého. Jen tenkráte lze swobodě prospěti, když bojowníci bojiště opustiwší si ruce podají. Nesprawedlnost wede sněm k rozpadnutí. Neporazí-li se sněm sám, nemůž nad ním žádná moc wítěziti, ani reakce nebude moci swau černau korauhew, ani anarchie krwawý prápor swůj rozwinauti. Kéžby již při prwním předmětu neblahé nedorozumění zmatek neselo do sněmu. Historického práwa nebude nikdo užíwati co uzdy swobody, kdo práwo člowěčenstwa uznáwá. Nemůže býti žádná státní forma, která by, nemá-li chowati w sobě zárod smrti, bez práwa majetnosti, dědictwí atd. obstáti mohla. Půwodní nabytí majetnosti splýwá často s pěstním práwem ( t. j. práwem silnějšího ). Zapřeme-li práwo pro mlčení ( Verjährung ), pak se nachází společnost we wěčné wálce. Já upomínám jenom na přítomnost. Nyní jsau wšecky urbariální powinnosti privátním jměním, od státu chráněné práwo. Zdali práwě ti nepráwě dobyté byly, na to tu nyní nepřijde. Co teď se křiwdau zdá, bylo tenkrát práwem. Jedná se tu jen o náhled o státu, má-li se mu politika expropriace ( t. j. odjímání jmění ) přiřknauti, aneb má-li co nejwyšší ústaw k náhradě přidržen býti. Sotwa tu kdo bude, který by náwrh Kudlichůw za rozkaz swědomí nepowažowal. Zda může kdo mysliti, že sněm promešká, sedláka oswobodit? Ještě před námi mnoho náwrhů co neotesaných kamenů leží, a tak leccos budeme přinuceni strhnauti, než hlawní pilíře wystawíme, než se k prwnímu patru dostaneme. Takowý jest K. náwrh. Tuze mnoho by byl strhal, kdyby o prawomocnost nebylo postaráno. K. náwrh wede k bezzákonnosti, swéwolnosti a rozpadnutí společnosti, důkaz toho, že ho sám měnil. Já znám jen otce, prwní náwrh; a syna, druhý náwrh; nepochybuji wšak, že třetí náwrh jest Duch swatý. Wšecko bylo zahrnuto w slowě „ poměr poddanosti “, ale na tom není dosti, musí se to učiniti hlawau řady logických členů a co zákon prohlásiti. Prwní čin sněmu jest rozhodnější než wálka, neb province mohau býti ztraceny bez uškození celku; ale pewné státní těleso může maudrostí a wlastenectwím občanů zachráněno býti. Ukazuje na to, jak w prwní době feudální staw dobrodiním byl a poznenáhla w hrozné nadužíwání přešel; jak M. Terezia a Josef tyto pauta již uwolnili. Jsem proti wší náhradě se strany sedláka, musím se ale pro náhradu od státu prohlásit, an stát nesprawedlnosti této nejwíce winnen, proč takowé neswáry trpěl, a poněwadž se rozeznati nedá, zda to weřejné, zda privátní práwo. Stát, který historickau křiwdu w privátní práwo se proměniwší wyzdwihne, je powinnowán k expropriací. Odwoláwalo se tu na usnešení morawských stawů, ale co se mně týká, nemohu wěřit, žeby sedlák kdesi platil, uslyšew, že se jinde nic neplatí. A co máme dělat, máme proti sedlákům exekuční wojsko wyslat? S tím bychom způsobili guerillowau wálku ( t. j. nesauwislau se strany odpůrců ) a rozdrobené wojsko by se stalo neschopným k obraně proti wnějšímu nepříteli. A když stát tolik milionů za wálku platil, může také jednau za mír platit. Ptáte se, proč měšťan má připlácet? Zrowna tak se může sedlák ptát, proč na universitu platí, které přec málo použíwá? Aneb proč akatolíci platí na wydržení katolického duchowenstwa. Ba práwě tak daleko to musí přijít, by stát welkau společnost činil, w níž dušewní komunismus panuje, kde se nikdo neptá, z čí kapsy to jde, jen když to celku náleží. Také se namitla ta otázka, proč železnice ztráty nenahražowala? Mowité zboží je sociálním proměnám tak podrobeno, jako polnost proměnám powětrnosti. Také já chci, by se to zde wyjednalo, neb na provinciálních sněmích mohau snad sociální stupně jakési platnosti míti. Páčí celau sumu náhrady na 300 milionů. Desátek, který k wydržení škol a kostelů určen je, má zatím podržen býti. Souverenitu národa uznáwá jen we wětšině komory; swoboda musí s práwem spojena být a nesmí díl obywalelstwa za paria ( otroky ) snížnit, protože od privilegowané třídy pochází. Brandl ( sedlák z Tyrol ) diwí se, že o tak jednoduchém předmětu se tolik slow dělá. Císař dal swobodu, tedy musí tyto břemena poddanosti sami sebau odpadnaut. Majetníci měli jako haličtí statkáři sami je odstaupit. Od roku 1820 platí sedlák gruntowní daň. Před tím neplatil žádnau státní daň, od té doby ale platí dwojnásobně; tím lidé zchudli, tím přišly wdowy a sirotci o peníze; a kdo se jich ujímal? Nikdo! Tu by mělo platit: „ Poswátná je majetnost. “ Podporuje Kudlicha a Herndla. Brestl nawrhuje, aby se wšecky powinnosti, které se na osobu potahují, jako je ruční robota atd., bez náhrady zrušily. Za ostatní má stát dát náhradu, poněwadž mu z nich užitek wyplýwá a je garantowal ( zaručil ), tak u př. za desátek a laudemium; wšak ne, jak nyní jsau, nýbrž jak býwaly, a tedy cena jejich welká býti nemůže. Dědičný nájem je ale privátní jmění, měl by tedy třetinu sedlák, třetinu wrchnost a třetinu stát na se wzíti. President upomíná, že čas, by se něco náwrhů odůwodnilo, by se odborům odewzdati mohly. Löhner činí náwrh, by se šlechta zrušila, beztoho prý již šlechtictwí co stín mezi lidmi blaudí a hledá člowěka, kterému náleží. Nemá tedy dálší podělowání šlechtictwí we swetě wíru w jeho bytnost rozšiřowati. Šlechta se podobá fosiliím ( předpotomním wěcem ), které z powodně ještě zbyly, wyjímajíc tam, kde se majetností půdy a rekrutowáním z lidu, jako w Anglicku, udržuje, a na prazwěř upomíná, která se ještě jen w Australii uchowala. Sierakowski myslí, že dosti na tom, když se prohlásí, že udělení šlechtictwa není žádná odměna wíce. Pak ztratí swé kořeny w lidu, když známo bude, že šlechtictwí w ničem jiném nezáleží, než we staletých papírech za zetlelé zásluhy. Ale každému budiž swoboda dána, jméno a praedikát míti, jaké se mu líbí, tak jako je každému dowoleno, nositi rozličné kabáty a wausy. Wyzdwižení ale zbudilo by reakcí u těch, kteří šlechtictwí za aud swého těla powažují. Byla by to pro ně bolestná amputace, a pak by si mysliti mohli, že si národ w maličkostech swau žluč wylíwá. Národ je nyní králem, a často se to králům za zlé bralo, že 458 nedali amnestii. Komu to radost dělá, od krejčů a lokajů býti titulowánu, ten může swau šlechtu nosit dle líbosti. Každý může užíwati titule dle wůle, ale stát nebere na to ohled. Hein: Ať se náwrh odewzdá ústawnímu wýboru. Löhner myslí, jej odewzdati odboru; wěc ta není tak nutná. Mayer: Ustawní wýb. dospěl již dále a přinese wíc, než se tu nawrhuje; proč jednotliwé kusy wytrhowat? Klaudi: Demokratickým sněmem je šlechta fakticky wyzdwižena; tedy jenom třeba, to wyslowit. Palacký poukazuje na obtížnosti, které se w praxi objewují, na majoráty, fideikomisse atd. Min. Bach: Že se za nynějšího ministerstwa nikomu šlechtictwí neudělilo a také neudělí, pokawad zásada ( t. j. má-li být šlechta zrušena čili nic ) nebude w konstitucí wyjádřena. Na náwrh Brestlůw přejde se k dennímu pořádku, an shromáždění se uspokojuje se slibem ministrů. Dne 23. srpna. Po uweřejnění woleb do permanentního ( stálého ) finančního wýboru interpelluje Kromer ministra weřejných prácí, zda nemyslí lokomotivy kamenným uhlím topit, a sice z státních hospodářských ohledů. Schwarzer: Ustanowil jsem komisse jak w jihu tak na seweru, by wyšetřily, který způsob je lacinější; ale až posud se ukazují wýsledky pro dříwí přízniwější. Nicméně nechám topit uhlím, jak jen oprawy na pecích lokomotivů dokončené budau; to málo, co se uhospodáří, obětujem státním hospodářským ohledům. Stradal: Hrdelní saud w Litoměřicích držel jednoho z paličstwí obwiněného 17 měsíců we wazbě, aniž by ho byl wyslýchal. Od té doby opět 13 měsíců uteklo, aniž by se s ním cos bylo stalo. Nad saudcem již dáwno weřejné mínění swé akta uzawřelo, a na staré cestě se nepřijde k cíli. Zamýšlí-li ministerstwo zde odpomoci. Bach lituje, že interpellant učinil tuto wěc zámínkau interpellace, lépe by bylo, zrowna u auřadů kompetentních zakročiti. Ostatně přislibuje na to ohled wzíti. Dále se rokuje o K. náwrhu. ( Řeč Braunerowu podáme o sobě. ) Lasser chce, aby se Kudlichůw náwrh přijal, jak stojí a leží. Záleží z dwau kusů. Prwní a druhý jedná o zásadě, 3. a 4. o prowedení. Prwní o zrušení poddanstwí byl přijat wšeobecným jásotem; Kudlich k němu ale přidal druhau zásadu, totiž aby majetnost gruntowní byla zproštěna břemen. Tohoto byla potřeba, jinak by neměla province některá žádný z toho užitek, jako Salzburská, kde poddanstwí wůbec není. Obě tyto zásady jsau příkazy sprawedliwosti a národního hospodářstwí; je to také nutnost politická, aby zaweden byl staw pořádný. Třetí punkt, o sestawení komisse k obádání otázky o náhradě, měli wšichni řečníci na zřeteli. Někteří chtí, aby se wyřkla ihned powinnost k náhradě; w tom jdau ale daleko. Jmění je owšem swaté, ale swaté jsau také nároky práwa, jenž stojí pod zákonem mrawním. Ne každé jmění, které spočíwá na dáwném zneužití, je proto práwo, na př. práwo hornické a j. Přeju si komissí, která by wyšetřila půwody těchto práw, která by pak měla být zrušena bez náhrady. Jmění je dobyto pod ochranau státu; musí se činit rozdíl mezi službami wěcnatými a osobními; w některých provincích není žádné poddanstwí, a přec tam jsau služby wěcnaté. My jsme se sestaupili, bychom hájili také práwa saukromých, pokud neobmezují dobré státu. Třetí mínění, aby se dala náhrada z autrpnosti – nesauhlasí s mým míněním. Neuznáwám práwa historická, která wydírají sobě užitek, nemohauce se wykázati práwem mrawním; mají-li se ale tuto rozuměti také smlauwy, jen proto, že jsau starodáwné, to je nebezpečno; tu přestáwá wšechen pojem o jmění; revoluce je boj proti nepráwu, nezáleží ale w zapření práwa; nynější čas přišel, aby dosáhli lidé swých práw. ( Wšeobecný potlesk. ) Nechci mluwit o komunismu: musím ale říci proti řečníkowi, který prawil, že to komunismus, když se užíwá potu jiných ke swému dobrému — kam by to wedlo, kdyby přišel dělník a pacholek na sedláka řka: Nebudem pro wás wíce pracowat, mohli bychme u wás sotwa se užiwit, kdyby wenkowské powětří nebylo tak sytné – a sedlák odpowěděl: Powětří je mé jmění, řekli by oni: Ano, to je jen něco ze starých časů! – Salcburští sedláci chtějí zrušení za mírnau náhradu – ne snad z autrpnosti, nýbrž že to mají za práwo, které sídlí i pod hrubau hazukau. Táže se, zač náhradu a jakau? Čím sprawedliwější tím lepší; mám za bezpráwí, uwalit tíži celau na jednu třídu; část musí ale tato třída nésti, podlé příslowí: Kdo má užitek, nes i škodu. – Dále se prawilo, by se tato otázka ponechala k rozhodnutí jednotliwým zemím podlé jejich národnosti: ale já nalézám zde w jedné sněmowně wšechny, které hledám; a to nejen k wypracowání ústawy, nýbrž by se dala pomoc každému stawu; jedná se o wystawení celého státu, proto se musejí nutně wšechny provinciální otázky zde rozhodnaut, abychom si jinák swobodu nerozkauskowali podlé jednotliwých potřeb; zde se mají zastaupit wšechny důležitosti, nejen důležitosti jednotliwých zemí, ti, jenž zde sedí, zastupují weškeren národ. ( W centrum pochwala, prawá a lewá, totiž Čechowé a Poláci, mlčí. ) Stadion: Již roku 1843, 1844 a 1845 podali haličtí stawowé náwrhy o zrušení poddanstwí k wládě, ale wláda na ně nepřistaupila. W petici polské od 19. března stojí 10. článek o auplném zrušení roboty a služebností a žádost o wyrownání gruntowních majetností. Dne 22. dubna t. r. darowána 80 obcím robota, ale to je jen 20tý díl 6000 obcí w Haliči. – Stawowé haličtí owšem hleděli w této wěci o lidumilné přewraty, ale o darowání roboty w prawém smyslu nebyla žádná řeč. Pitteri: Poddanstwí je w ústawním státě samo sebau zrušeno. Otázka, zdali bez anebo za náhradu, patří do státního práwa, ne před sněm říšský. ( Dokončení. )


22. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: Počátky jazyka slovanského., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 2. Počátky posvátného jazyka slovanského. Od Vácslava Hanky. V Praze. Tisk a papír cís. král. dvorní knihtiskárny synóv Bohumila Haase. 1846. Str. 48 m. 8. Krátká mluwnice církewního jazyka staroslowanshého. Úplně wěrný titul této knížky nemůžeme dáti pro nedůstatek takowého českého písma, jakým tištěna jest. Toto nowé české písmo wynalezené od p. W. Hanky, bohužel, ještě naše tiskárna nemá, bohdá také mít nebude.


31. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Satira], Titulek: Má-li auřadník u české spořitelny uměti česky počítat?, Autor: Havlíček, Karel
Má-li auřadník u české spořitelny uměti česky počítat? Zpozdilá to otázka, na kterau by slowútný hrabě Fridrich Deym bez meškání odpowěděl, že ne! poněwadž prý člowěk česky mluwící u wzdělanosti o celých dwě stě let pozadu zůstáwá. S tím p. šlechticem notowali by si i jiní pánowé nešlechtici, n. p. Dr. Suttner, rozený Čech sice, ale z panstwí Metternichowa, pak Rösslerowé, Šušelkowé, Makowičkowé a jiní těmto podobní. Já wšak sprostá a poctiwá žena swětu dokážu, jaké následky z hrdopyšného zanedbáwání našeho jazyka při auřadech powstáwají. Mozolnau prácí uspořila jsem si 120 zl. stř., které sem do české spořitelny uložila a do české knížky zapsat dala. Tu wšak na mně udeřila nauze a dohnala mne, abych od swrchu psané summy wyzdwihla 70 zl. stř. Tak se stalo dne 2. března 1848 pod číslem list. 25.236 a č. kassowním 625. Chtíc tyto dny opět uspořený groš uložit, podíwám se do knížky na str. 4., a widím s podiwením, že mi auřadník cifru napsal, že jsem wybrala 70 zl., že ale cifru tu přeložil wýslowně „ setumnáct zlatý. " Co platí před saudem, cifra nebo písmena? Já to newím, aniž se potom ptám, proto že swědomí a dobrá paměť moje wydáwá swědectwí, že jsem obdržela sedmdesát, ne pak sedmnáct zlatých stř. To budiž řečeno pp. auředníkům, aby wěděli, že newědomost člowěka někdy do škody přiwádí. W Praze 28. kwětna 1848. Marketa Zelenkowá. Důkaz obwinění swrchu psaného podá dle žádosti redakce Národních Nowin. R.


20. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Několik slov o zprávách ze sněmu říšského v Národních Novinách, Autor: Havlíček, Karel
Několik slow o zpráwách ze sněmu říšského w Národních Nowinách. Mnozí z našeho čtenářstwa snad s nelibostí pozorowali, že se zpráwy tyto w nowinách našich později nalezají, než w německých časopisech Pražských. Snadno nám bude wyložiti příčiny tohoto opoždění: nejsau jiné než jazykové. Jedná se na sněmu, jak známo, jenom po německu, a w tomto jazyku též stenografowé neb rychlopisci auplně wšechny řeči zapisují. Sezení počíná každodenně o 10. hodině a skončíwá se obyčejně w 2[půl ] po polednách, welmi často ale mnohem později, tak někdy až we 4 neb 5. Psaní ale, které se zde we Wídni o [ půl]5 na počtu odewzdá, přijde druhého dne asi w 4 hodiny odpoledne do Prahy, a tedy by zpráwy o jednání sněmowním pondělečním mohly být již we středu ráno w Národních Nowinách, kdyby totiž tyto zpráwy hned w pondělí do [ půl]5 mohly být napsány a poště odewzdány. To wšak není wždy wěc možná, obzwláště když se sněm později skončí. Německé časopisy mohau owšem zpráwy swé mnohem rychleji zhotowiti, proto že stenografowé wšechny řeči již zapsány mají. Do češtiny se ale teprwa musejí překládati, k čemu arci mnoho času zapotřebí jest. Jsa zde co deputowaný přítomen, snažím se tedy nyní hned po sněmu aspoň nejdůležitější wěci w krátkosti sestawiti a již téhož dne poště odewzdati, zewrubnější zpráwy o celém jednání ale teprwa druhého dne odeslati se mohau. Kdo wůbec těžkosti zná, s kterými časopisectwo naše české potud zápasiti musí, tomu nebude zapotřebí wykládati obšírněji tuto záležitost. Že jsem ale o ní w listech těchto nyní zwláště zmínku učinil, stalo se hlawně za příčinau Pražského Wečerního Listu, a sice č. 45 od 14. srpna. Tam totiž referent p. Slawomil W. dosti neslušným způsobem Národním Nowinám wytýká, že prý we zpráwě swé o jednání sněmu dne 10. srpna wynechaly řeči a náwrhy pánů Herndla a Umlaufta. Neslušným jmenujeme způsob ten p. Slawomila proto, že nedůstojno jest řádného člowěka, aby hned jinému bez podstatných příčin nějaký nepoctiwý a neliberální aumysl podkládal. Co se dosawadního směru Národních Nowin týče, můžeme se odwolati na swědectwí celého českého národu, jestli jsme posawad práwa a dobrý byt lidu našeho rolnického wždy nehájili proti wšem útokům aristokracie a bürokracie. Strany záležitosti poddanstwí podáno jest na sněmě říšském asi 60 rozličných náwrhů, a řečníků se tolik shledalo, že není ani potřebno wšechno jednání doslowně wypisowati. Zpráwy o říšském sněmu do Národních Nowin spisují se zde we Wídni z části ode mne samého, z části od jiných pomocníků mých pod mým dohledem, a ačkoli jsem dne 10. srpna w komoře a we Wídni přítomen nebyl ( neboť každému známo jest, že jsem téhož dne w Praze byl za příčinau záležitostí redakce ), a tedy tato zpráwa bez mého wplywu do Prahy zaslána byla, mohu se přece proti takowým neslušným wýčitkám p. Slawomila osprawedlniti tím, že ty samé myšlénky, které pan Herndl a Umlauft dne 10. srpna w komoře pronesli, již dříwe w Národních Nowinách a jmenowitě w řeči pana Kudlicha ( N. N. č. 103 ) wytištěny byly, a že tedy žádná slušná příčina nebyla, wykládati redakci Národních Nowin ono wynechání řeči p. Herndla a Umlaufta w ten smysl, jakoby se radikálnosti jejich obáwaly!! Nechceme nikdy liberálnost swau na ujmu jiných wychwalowati, a přáli bychom si srdečně, aby také Wečerní List ( rozuměj aspoň p. Slawomila ) nechtěl si pro sebe snad zwláštní privilegium liberálnosti osobowati. Každý jde zajisté swau cestau, a kdo dowedl za staré despotické wlády liberálním býti, nemusí se nyní w čas konstituce od p. Slawomila liberálnosti učiti. Přáli bychom si také, aby naše časopisectwo w dobrém míru wedle sebe stálo: my Wečernímu Listu jeho způsob wždy ponecháme a přejeme, držíce se swého a myslíce sobě, že i Wečerní List dobře učiní, nechá-li nás na cestách našich pokojně a bez urážek kráčeti. We Wídni 17. srpna 1848. H. Borowský.


24. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [politická glosa], Autor: Havlíček, Karel
Frankfurtské ministerstwo učinilo wypsání berně na německé loďstwo. Celý prwní náklad je 5,250.000 zl. Podlé rozwrhu má Rakausko přispěti s 1,566.138 zl. Krásná to fantasie o marnotratnictwí našem, že bychom chtěli wyhodit půl druhého milionu do wody. Nechť si pro ně přijdau.


24. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Slovo redakce], Titulek: [O Janu Sidonovi], Autor: Havlíček, Karel
* * * H. B. Poslanec okrsku Jičínského p. P. Jan Sidon, gym. katecheta Jičínský, poslal redakci těchto nowin welmi obšírné, a pokud saudíme, dosti hrubé wyjádření proti zpráwě p. Slawomila W., kterauž o Wídni podal Slowanské Lípě, we kterémžto wyjádření spolu p. P. Sidon sám sebe wychwaluje. Redakce Nár. Nowin nemůže takowé wyjádření p. P. Sidona proto přijmauti, poněwadž se s prawdau nesrownáwá. Nám weškerá činnost p. P. Sidona na říšském sněmu příliš dobře známa jest, a nemůžeme o ní mnoho pochwalného pronésti, ačkoli snad p. P. Sidon w saukromých listech ke swým komitentům sám sebe notně wychwalowati neopominul. P. Sidon kromě pošetilé marnosti sotwa čím jiným se wyznamenáwá, a zwláště w posledním čase bylo chowání jeho takowé, že se we sboru českých poslanců o to jednalo, aby p. Sidon ani do porad připuštěn nebyl, poněwadž někdo wždy – podiwným způsobem – našim parlamentárním a národním nepřátelům wšechno zewrubně zjewil, oč jsme se my důwěrně mezi sebau usnesli. Také byl p. Sidon přičiněním p. Löhnera wywolen za místo-předsedu jednoho oddělení we sněmu: proč? – newíme my, ale za to snad wí p. Sidon. Konečný úsudek náš o p. Sidonowi nebude nikdy jiný, nežli že se co do schopností swých sotwa za gym. katechetu, nikdy ale za poslance na sněmu nehodí. Co se jeho charakteru týče, o tom snad ti, kterým osobně znám jest, lépe wěděti budau. Prosíme ale snažně, aby to, co jsme o p. Sidonowi jakožto swé upřímné přeswědčení pronésti museli, nikterak nebylo na ostatní posud we Wídni meškající české deputowané pp. Sadila, Loosa a Šemberu potahowáno, kteří jsau w každém ohledu řádní mužowé a upřímní wlastenci. Přejeme jen srdečně, aby i oni tři již co nejdříwe Wídeň opustili, jsauce přeswědčeni, že swým dlauhým meškáním we Wídni sami proti swému úmyslu chybují.


14. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: Sebrané modlitby., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. Sebrané modlitby k uwedení maličkých k pobožnosti domácí. Dárek dítkám školním od P. Josefa Fišera. W Jindřichowu Hradci. Tiskem Aloisia J. Landfrasa. 1846. malá 24. 64 sr. za 6 kr. stř. broš. Malá úhledná knížečka, tištěná latinkou welikým zřetelným tiskem a nowým musejním prawopisem. Modlitby w ní obsažené jsou welmi dobře wolené a dítkám přiměřené, tak že ji wšem welebným pánům katechetům odporučiti můžeme. Pana wydawatele za jeho úsilí, aby se modlitby dětem při wnitřní dokonalosti i w dobré formě podáwaly, welmi chwálíme.


8. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Uhry, Titulek: [Nové zprávy o Slovenském povstání], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Dnes teprwé jsme dostali Pešťanské nowiny od 3. října, a to jen půl archu. Sazeči i redakce musí dělati službu wojenskau a odložiti nowiny stranau. W sezení sněmovním dne 1. října četla se zpráwa maďarského wůdce Mogy z táboru Šukoróského od 29. září. Jelačić udeřil u Welemce toho dne o 10. hodině ráno na prawé křídlo maďarské s 5 bataillony a jednau batterií. Boj trwal dwě hodiny. Horwaté museli ustati. Jakau důležitost boji tomuto přikládati sluší, o tom swědčí konec Mogowy zpráwy: „ Ačkoli wojsko naše auplné wítězstwí obdrželo, zachowawši se we swém prwním postawení, je přec z wojenského hlediska aučinek boje tohoto nepatrný. Naproti tomu wšak působilo welice na naše nowé wojáky, kteří w prwní půtce z postawení swého wyhnati se nedali. “ Po půtce této bylo uzawřeno přiměří, kleré Jelačić skrze majora Ivánku, jež byli Horwaté zajali, wyjednati dal. Příměří toto došlo dne 2. října wečir o 6. hod. ku konci. Maďaři použili tohoto pochwílí k sbírání nowých sil a ke cwičení. Generál Moga je ustanowen za náčelníka tohoto nowého wojska, které wšak welmí špatně jest opatřeno, jsauc wětším dílem boso a letně ošaceno. Také zbraně se nedostáwá, ba ani potrawy není dostatek. ‒ Nešťastný hrabě Oedeön Ziči, druhá to oběť maďarského fanatismu, byl prý, wyhledáwaje s hraničarským strážmistrem, od wlastních swých poddaných uchwácen a weliteli ostrowa Čepelu wydán. Jak tento statečný muž s ubohým naložil, je již známo. Ale den pomsty nemine, a Uherko bude krwawé slze proléwat nad záhubau, kterau Košut a jeho příwrženci na krásnau wlast uherskau přiwedli. ‒ Horwatské wojsko, když k Rábu přitáhlo, wzkázalo Rábským, že nepřichází jako nepřítel, ale jako přítel Uher. Na to hned byli wšade bílé korauhwe wywěšeny, a Horwaté obsadili pewnost w pokoji. Prowolání bánowo působí w tamním okolí welmi dobře. Stejného aučinku došli we stolici Mošoňské ( Wieselburg ), obilní komora Uhrska i Rakauska. Ozbrojení sedláci hned se domů wrátili, když widěli, jak dobře s Rábskými se zachází. Hotowost wojenská ( landšturm ) se rozešla, a dne 4ho obsadili Horwaté zcela pokojně i město Mošň [ Mošoň ], a tím si ubezpečili spojení s rakauským wojskem, které již počtem 40.000 Jelačićowi na pmoc [ pomoc ] táhne a již snad Břetislawu obsadilo, ačkoli tam 4ho, dowěděwše se o wzetí Mošoně, lodní most ubaurali. Dne 3. října bilo se w Trenčíně opět na poplach. Objewili se totiž haufy ozbrojených slowenských sedláků. Powstání na Slowensku ale neřídí bezprostředně ani Štúr, ani Hodža, ani Hurban, kteří se podlé jistých zpráw žiwi a zdráwi we Wídni nacházejí.


19. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 16. srpna. ( Dálší rokowání o poddanstwí. ) Gredler, adwokát z Tyrol: Práwo, žádati náhradu, nedá se upříti, to je nad wší pochybností; lituje jenom, že to w Kudlichowu náwrhu wysloweno není. Že poddanost padnaut musí, w tom jsme wšickni srozuměni, ale tážu se, jak má padnaut? Máme již s tím spokojeni býti, když hlawu od trupu oddělíme, bez dálšího wyšetřowání, bez bližšího rozbírání práwních poměrů? Má konfiskace jmění značného počtu občanů býti prwní známkau našeho žiwobytí? Slunce swítí nad dobrými i zlými; tak má také slunce swobody záři swau blahodějnau na wšecky občany rozlíwati. W tom záleží prawá swoboda, že dowoluje každému swau sílu rozwíjeti, na to se má ohled bráti. Kupuje-li někdo statek, nehledí jenom na polnosti, nýbrž hlawně na powinowanost, pačí oboje, a cena obau jest cena statku; o tato práwa na praestace měli by se majetníci takměř olaupit? ( Hoho! ) Jmění zůstáwá jměním, buďsi w jakékoliw podobě, wždy jest před zákonem rowné, wždy zůstáwá tim noli me tangere společnosti. Jak mile je Rubikon překročen, je Řím ztracen. Připustím-li to w tomto pádu, proč bych plnil jiné powinowání, proč platil činži, nájem atd. Uwádí-li kdo, že w Haliči byla robota darowána, že s wděkem byl přijat tento dar, nemám nic proti tomu, ale darowat může jen majetník. Ale s cizím jménem dle swé wůle nakládat, k tomu nemá shromáždění práwo. My jsme tu saudcowé, máme rozhodnaut nad jměním třetích osob, které tu ani zastaupené nejsau. ( Oho. ) Shromáždění tu sedí, by rozhodlo nad swými protiwníky, dlužník má být saudcem we wlastní záležitosti. Prwní powinnost saudcowa je sprawedlnost; on má wýnos dát podlé aktů a stáwajících zákonů. Že powinnosti poddaných nesprawedliwé jsau, to se může jenom twrdit, nedá se ale dokázat. Nejlepší by bylo k rozřešení této otázky, by se strany samy smluwily, k tomu se ale nedají přemluwiti; musí tedy stát dle swého jus eminens w to kročiti. Owšem náleží státu práwo expropriace, ale jen z ohledu státních wýhod, a to ještě jen proti náhradě. Nemyslím, by sedlák, ač ten nejwětší užitek z toho potáhne, sám nahražowal; neb i stát tu získá, neb mohowitost se tím rozšíří; pak ale – třeba se důwod tento paradoxním zdál – ať přispěje stát též částku náhrady z pokuty, že tyto poměry tak dlauho trpěl, že to nechal k nejhoršímu přijíti. Ostatně zrušení poměrů těchto přináší jenom prospěch pro nynějšího majetníka, ale wěc opráwněného utrpí na wěky. Ale není dost na tom, i jiné interessy jsau w nebezpečí, myslím požadowání wěřitelů, na panstwích jsau pojištěné peníze sirotčí, spořitelní atd. Ostatně myslí, že i selský staw bude chowat w ňádrech swých Boha, připomínajícího mu: „ Nepožádáš jmění bližního swého. “ ( Wšeobecný smích. ) Rozhodne-li se, že nemá být náhrada dána, pak se musí wšecky § §. s krádeží w zákonodárstwí smazat ( sikot ), a nezbude nic, než trestnice otewřít a zatknuté dáti na swobodu. ( K pořádku, k pořádku! Sikot náramný ze wšech stran, řečník jde na swé místo, sikáním doprowázen, jen 2 ruce w centrum tleskají. ) Goldmark činí náwrh, by se debatta uzawřela, by žádný wíce co řečník se nemohl dát zapsat; jeť jich již 49. Komora ten náwrh přijala. Bittner lituje, že Kudlich to dítě hned prawým jménem nejmenowal. Wždy mluweno: Princip se musí wyslowit; ale což tím sedláku pomoženo? I kdyby bylo powětří tak zdrawé, žeby mohl sedlák jedině od powětří žiwu být, od principu sotwa bude moci. Dokázáno je sice, že práwa ty z časů pochodí, když statkář poddaným ochranau byl, třebas jenom proti swým saudruhům. Tenkrát musel sedlák za tak krásnau ochranu platit. Když ale stát se stal záštitau wšech občanů, nepřestala wrchnost, si nechat platit. Wrchnost brala bezpráwně takowý plat, je tedy k náhradě powinowána. Sedlák musel za ochranu platit šlechticowi, platí-li pak nyní šlechtic sedlákowi? Neb čí jsau to syny, kteří na bojištěch krew swau proléwají? Nenáleží sedlákowi stejným práwem náhrada? Nechá-li se wrchnost w požíwání swého nesprawedliwě dobytého jmění, pak se nesmí také laupežníkowi kořist odebrati. Kdo w čas wálky dá sedlákowi náhradu, když mu stawení wyhoří a osení se pošlape?. Než byla železnice stawená, stála hospoda na Brněnské silnici 20.000 zl, teď nestojí ani za 5000. Kdo hospodskému to nahradí? A také jsau na těch hospodách dluhy a sirotčí peníze; či snad, a tomu se to podobá, je náhrada jen pro boháče? Naše revoluce jest nejnowější událost, tisíce řemeslníků přišlo ní na mizinu, tak že jim jen čest w těle zbraňuje, by nežebrali. Tisíce dělníků bylo z práce propuštěno, dostali nějakau náhradu? Kdo dal fabrikantům náhradu, když stroje jejich byly roztlučeny? Když ale chtějí jen boháčům dopřát náhradu, tak se bude naposled žádat, by bankýrům nahraženo bylo, kteří při nynějším špatném kursu tolik ztratili! ( Hřmotný tleskot. ) Nahražowání je nepolitické, neb se obohacuje nepřátelská kasta, a polní wůdce, který nepříteli swému potrawu poskytuje, je jmín za poctiwého sice, ale také za hlaupého. Nahražowání je také nemožné. Peníze má sedlák welmi zřídka. Robota líhne také na domkáři. W morawských horách wydělá člowěk denně 2 kr., to dělá ročně 12 zl., a robota jeho obnáší 9 zl. Ostatně má také wrchnost powinnosti, které odpadnau; tedy také powinnosti z druhé strany odpadnauti musí. Máť patrimoniální auřady, jestli ty se jí nechají, a třeba wšecko ostatní wezme, jest za 50 let opět na tom stupni, co nyní. Lid wí, že za 50 let swé powinnosti o půlku zmenšily a swá práwa w té míře rozšířily. Jsem tedy pro zrušení bez náhrady. A ať se hlasuje woláním jmen, lid swým nepřátelům odpustí, a kdyby se mělo něco státi, tak hlawy těch beztoho za wíc nestojí, než co anatomie za ně platí. ( K pořádku, k pořádku! Hluk po celém sále, tleskot a sikot. President napomíná galerie, že nebude nepořádek trpět. ) Wiser: Základ státu jest majetnost; ze šetření toho práwa pochodí wšecky ostatní cnosti. Kdo se dotýká jmění, ten boří stát! Poplatky z poddanosti wyplýwající náleží též do majetnosti. Pro nynější časy se ale wíc nehodí, tedy se za ně musí dát náhrada. Šuselka widí jak w celém žiwobytí člowěka také zde ten skormaucující rozdíl mezi myšlénkau a skutkem. Když prý se náwrh činil, bila hodina poswěcení sněmu. Genius času se tu byl uhostil a wywolil wýznamně dosti za swého tlumočníka nejmladšího auda 430 shromáždění. Kdyby tehdáž citu se byla dala praktická platnost, byl se princip wyslowil, pak ministerstwu neb komissí wypracowání náwrhu uložilo, nebyl by zmizel ten krásný dojem. Ale nadšení to nebylo skutkem, genius zmizel, a strašidla starých bürokratických časů se opět objewily, tak že se kdosi lekal, že bude zapotřebí káznice otewříti. Mluwí se o dobrodiní a darech selskému lidu. Co den se tu zmáhá bürokratické smejšlení, jakoby tu byl robotní auřad, a sedláci za dweřmi poníženě prosili, a panu wrchnímu se ještě neráčilo. Zde se nejedná o dobrodiní, nýbrž o práwo. Ewropa prohlásila swrchowanost národů, a rolnictwo činí wětšinu této souverenity, kterauž my hájíme, ačkoliw býwalo menšinau. Domníwají-li se ale naši wzdělanci, že, když pro sedláka co činí, mu dobrodiní prokazujau, tak jsau na omylu, tenkrát konají jen powinnost wděčnosti. Je-li wzdělaná třída kwětinau společnosti, tak nesmí kořene zabudnaut, který ji žiwí. Jako kwět kořenu neprokazuje dobrodiní, nýbrž naopak od bláta zamazaný kořen kwětu šťáwu přiwodí, tak také opowržený sedlák wyšším stawům. Rolník se podobá rodině, která si wšecko odpírá, by jen mohla syna dáti na studie. Rolník nese wšecky břemena, je od wšech wyšších radostí odmrštěn, by jen wzdělaný se pro swau úlohu připrawiti mohl. Tedy má wzdělanec wděčným být k rolníkowi, a ne se podobat synáčkowi, který, sotwa si kancelářské péro za ucho zastrčil, již stawem pohrdá, který ho zplodil. Newděčností ale nazýwám to, k trpěliwosti napomínat. Práwě proto, že sedlák dlauho čekal, nemá déle čekat. Kdo zde mluwí o strpení, zapírá swůj půwod. Co by byli Wídeňané dělali, kdyby se jim bylo řeklo: Wy máte poznenáhla býti swobodni; máte pomalaučku dostati swobodu tisku, až jen se zákon wyhotowí. Wídeň ale a zástupníci provincí prawili: „ My chceme hned swobodni býti! “ Má-li se sedlák nechat čekati, tak se to bude zdáti, jakoby jen wyšší stawowé pro sebe swobodu žádali. Reforma ale musí být auplná, wšeobecná, musí býti pro sedláka i pro dělníka. To je bídná revoluce, která trpěliwost káže, revoluce sama jest produkt netrpěliwosti. S bauřliwau netrpěliwostí, zbraň w ruce, w hluboké noci šlo se k ministrům, a nikdo w tomto sále newyřkne nad tímto aktem swau nelibost, jinak by musel odsud se kliditi. Jinak bychom měli sice říšský sněm, ale pěkně wedle w rytířském sále byla by prwní komora bujného oře myšlének za uzdu držela. Buď co buď, jen chutě k skutku; ten nepřijde k předu, kdo se do akt zahrabe, nýbrž ten, který je překročí. I tam, kde by jen wajíčko mělo být dáno, musí to přestati, neb poddanost musí wyhlazena být. Kdo o trpěliwosti mluwí, podobá se tomu, který uzel, nímž člowěku kolem krku prowaz přiwázán, rozříznauti nechce, nýbrž tak dlauho se s ním muckuje, až je ten uškrcen. Jen přeřízněme uzel, a prwní dech bude modlitbau za ochrance. – Hrozby se tu nechaly slyšet, ano i sám řečník stejné se mnau barwy dopustil se takowé neslušnosti; proti tomu protestuji. Nechť přijdau s bajonetty neb s kosami, wyslanci budau klidně na swých sedadlech seděti, a raděj umrau, než by popustili. ( Tleskot. ) Jen když budau mít to wědomí, že jako zástupníci w demokratickém smyslu swau powinnost wykonali. W sále a mimo sálu budu působit, by se stala náhrada, aniž by sedlák krejcaru platil aniž se daně zwýšily. Když má stát prostředků, a já jich několik ponawrhnu, tak buďtež k tomu konci použity. Když ale stáwá tak welkosrdečných sedláků, jako jsau komitenti Trojanowy, tedy je srozuměn, by sami platili. Mnoho se nechá privátně wyjednat, a lépe nežli zde, ale pro Bůh, upusťte od pathosu, s jakýmž neustále o respektu k majetnosti wrchnostenské se deklamuje, a s oným sedláka, sta let potlačeným, se opowrhuje. ( Dokončení. ) Dne 17. srpna. Zimmer táže se ministra wojny, hodlá-li rakauské ministerstwo dle obdrženého nařížení z Frankfurtu wyprawiti wojsko swé proti Dánům do Šleswíku a Holštýna? Latour, ministr wojny: Owšem ministerstwo takowý rozkaz skutečně obdrželo; awšak od té doby, co se stal J. W. C. arcikníže Jan spráwcem říše německé, toto celé tažení do Holštýna zatím odloženo jest. Dále ještě ministr wojny podal některé zpráwy na dříwější interpellace strany krutého jednání rakauského wojska we Wlaších, z kterýchžto zpráw jewí se, že takowé ukrutnosti se buď zcela nedály, buď také zas přísnost dle wojenského práwa potřebná byla, což tuto obšírněji wypisowati nehodláme. Sierakowski táže se ministra wojny, jakým způsobem se to mohlo státi, že wojsko rakauské wýwodu modenského, jenž pro ukrutnost swau od lidu wyhnán byl, opět chce Modenským mocí wnutiti, kdežto přec w trůní řeči před celým sněmem wyřknuto jest, že wojsko we Wlaších nečelí proti swobodě národu wlaského. Latour: Wýwoda modenský nacházel se u wojska rakauského, a když k wůli potřebným strategickým pohybům jedna část wojska našeho musela překročiti hranice modenské, a lid wenkowský ( wesnický ) wšude s welikau radostí nejen wojsko naše přijímal, nýbrž i wýwodu swého býwalého si žádal, tu se tento, pozoruje náklonnost lidu, nawrátil. (!!? ) Na lewici a leckde jinde bylo widěti mnoho twáří, které se srdečně smály této náklonnosti lidu modenského k wýwodowi nedáwno wyhnanému. Löhner tázal se ministrů, co se děje we wyšetřowání guvernérů býwalých benátských, totiž wojenského Zichy-ho, jenž posud w Olomauci we wězení jest, a civilního gubernátora Baldiho. Ministři: že se muselo čekati na swědectwí p. Martiniho, jenž práwě teprwa nedáwno we Wídni mohl wyslechnut býti, a že také strany civilního gubernátora bude zwláštní komisse celau wěc wyšetřowati, aby se ukázalo, jak dalece se oba gubernátorowé zrády dopustili. Nyní ale nastala důležitá pro nás interpellace. Brauner: Ze wčerejších řečí pana ministra záležitostí wnitřních pozorowal jsem, že sněmům provinciálním, které se posud drží, nepřipisuje jinau moc, nežli připrawowati práce pro říšský sněm. Týká-li se to jen takowých sněmů, které se dle obyčeje před 15. březnem obwyklého jenom od privilegowaných a uniformowaných sněmowníků drží snad jen s nějakým malým a nepřiměřeným při weškém stawu městského a selského, nemám nic proti tomu, a žádal bych jen pana ministra, aby se o tom zřetelně wyslowil. Platí-li to ale wšeobecně, tedy také o českém sněmu, jenž založen jest též na swobodných konstitučních základech jako sněm říšský, a od J. W. C. s řádnými podpisy odpowědných ministrů jakožto sněm konstitující na den 20. čerwna wypsán jest, tu bych owšem žádati musel, aby se předložily spisy, které by snad odpowědi na dwě známé české žádosti březnowé a císařskau w nich wyslowenau wůli měnily neb ničily. K otázce této nepohnula mne snad tauha nějaká po separatismu, přiznáwám se auplně k zásadě, že se Rakausko ne přednostmi jednoho národu nad druhým, nýbrž jen rownopráwností wšech zachowati a utužiti může. Dobblhof: To, co jsem wčera pronesl, wztahowalo se jen na sněmy, které nyní pohromadě jsau, nikoli na český sněm, poněwadž ten posawad pohromadě nebyl. Ostatně mi není nic powědomo, žeby strany sněmu českého byla wláda od té doby nějaký těmto předešlým ustanowením protiwný krok byla učinila, a nemohu tedy také žádné takowé spisy předložiti, poněwadž žádné nejsau. ( O této wěci bohdá wíce promluwíme. ) Po té následowalo obyčejné jednání, přednesy o zkauškách woleb a dálší řečnění w záležitostech poddanstwa, o němžto zítra zpráwu dáme. Dnes odpoledne o 6. hod. bude obnowené wolení předsedy sněmu a dwau jeho náměstků. Mluwí se o tom, že někteří Čechoněmci hlasy swé Šuselkowi dáti obmýšlejí a w tomto smyslu i mezi Poláky werbují. Pěkný by to byl president p. Šuselka! H. B.


26. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Mocnost zákonů v S. Amerikánském soustátí., Autor: Havlíček, Karel
Mocnost zákonů w S. Amerikánském Saustátí. W Nowém Orleans’u seděl advokát Steel we swé kanceláři naproti mladé paní neustále slze ronící, wedle níž stál kapitán B., tlumočník její, jelikož anglicky neuměla. „ Upokojte se paní, “ prawil advokát. „ Pomohu Wám. Kdyby zákony naše jen šawlí we wážnosti udržeti se daly, směle bychom mohli tyto drahé úpisy swobody naší do ohně whoditi. “ I položil při tom ruku na skwostný wýtisk zemského zřízení Am. Obcí řka: „ Kniha tato wáží u nás wíce než wšechny ostatní! – Ale wyložte mi, pane kapitáne, wěc tu ještě jednau důkladně. Račte, wzácná pání, býti pokojná! – okáži těm pánům našim od šawle jediný jen článek zákonů našich, a že jim hned zrak přejde! „ Wilím Arnold “, wyprawowal kapitán, „ manžel této paní wystěhowal se as před osmi měsíci sem do Ameriky, choť swau zatím doma ponechaw, poněwadž dříwe zde statek nějaký kaupiti, a ji pak w přihotowenau domácnost powolati hodlal, aby jí uspořil nesnáze spojené se začátečním osazowáním. Neštěstím ale utonula mu spolu s parní lodí w řece Mississipi wšechna majetnost, ano i hotowé peníze, tak že sotwa nazpět do Orleans’u se dostal, kde pak žádného nenalezna přítele, do wojska wstaupiti musel. Dříwe wšak ještě, než se to stalo, psal pro manželku, která také hned na loď w Bremách wstaupiwši šťastně se sem dostala. Jaká to ale bolest pro oba manžele, když se takto shledali! Plna oddanosti chtěla paní Arnoldowá manžela swého prowázeti, který z wážnosti k ní dowoliti to nechce. Rád by nyní z wojska wystaupil, jak ale wíte, musí zde každý woják pět let slaužit. Račte tedy poraditi a pomoci! “ Advokát zatím hledal spěšně a nedočkawě w řečené knize, až konečně potřebné místo nalezna, kapitána se otázal, jak dlauho p. A. před wstaupením do wojska w Am. Saustátí se zdržowal. „ Asi šest měsíců “, zněla odpowěď. „ Dobře, tento zákon zde platí, a p. Arnold bude z wojska wyproštěn. “ Na to četl: „ Zákonem také budiž, aby k wojsku zwerbowán býti směl toliko rozený Američan, neb ten, kdo již pět let we spojených Obcích bydlel a zdomácněl co občan náš. “ Pak písaře swého zawolaw nařízowal mu: „ Wyhotowte Writ of habeas corpus, aby Wilím Arnold, u čtwrtého pěšího pluku proti zákonu zdržowaný, zpět wydán byl – žiw nebo mrtew. Spůsob znáte. Dejte to od okresního saudce podepsati, a obstarejte konstabla ( sluhu saudního ), ten ať to hned zítra ráno wykoná. “ – – Toho práwě času wálka byla již po deset let s indiány we Floridě, a president Tyler, muž rázný, žádaje jí konec učiniti, se wšech stran tam wysílal wojsko, z něhož také řečený čtwrtý pluk w Orleáně se zdržowal, čekaje jen na přeplawení. Této krátké doby použíti chtěl prozatimní pluku wůdce, major, aby měšťanům wštípil úžas nad pořádkem mužstwa swého. I držel na náměstí druhého dne po wýjewu u advokáta Steela wojenské cwičení! 240 Welmi rozdílně působilo toto neobyčejné blýskání na měšťany Nowo-Orleánské. Některé těšily strakaté uniformy, blyštící se zbraň a lidské postawy, pohybující se na pokřik důstojníků. Druzí widěli w tom jen marnau chlaubu wojenského lidu, jaká by se neměla trpěti, a zarputilí republikáni prawili, že to zawání milicí ewropejskau atd. „ Jaké mají ti lidé práwo, roztáhnaut se po celém náměstí, tak že každý kdo wí kam zacházeti musí? “ hulákal pekař nesa w koši chléb. „ Zadám zítra žalobu proti komandantu “ prawil hospodský, u jehož dwéří lewé křídlo pluku stálo. „ Moji hosté sem nemohau zawdati si. “ We S. A. Saustátí neradi občané we wojsku slauží. Ačkoli žold welmi znamenitý jest, přece jsau zas jiné wýžiwy a wýdělky ještě skwělejší, a tím se stáwá, že jenom lidé nepracowití atd. do wojska nejwíc wstupují, pročež také žádné wážnosti nemá. Rozumí se tedy, že w čas potřeby tím méně se hledí na cokoli při sbírání wojska, a i onen zákon swrchu uwedený zanedbáwá se jako newědomky od úřadů wojenských i občanských. Tak byl také Arnold odweden. Nyní při parádě stál w druhé řadě čtwrtého pluku. Co zatím wojáci cwičeností swau blýskati se museli, dral se mužský množstwím lidu ku předu, a wážně docela si wykračowal mezi majorem a řadami, namíře k prostřední jedné setnině. Muž tento, jenž bez opowědění a omluwy proti wojenskému mrawu se prohřešil, wejda drze mizi komandanta a pluk jeho, byl wtělený prawdiwý Yankee ( přezdíwka S. Amerikánů ). Na sobě měl ošumělý frak s blýskawými knoflíky – lokte buď odřené neb roztrhané – nebylo to dobře znát – spodky byly modré a dosahowaly jen po lejtka; klobauk seděl do zadu k prawému uchu nakloněn, jako na hlawu jen whozený, dno se trochu bořilo; botám již dáwno se černidla nedostalo, a měly opět půwodní koženau barwu. Prawá ruka kejklala se sem a tam jako kýwadlo u hodin, lewá pak wězela w lewé kapse, a z prawé swinutý papír wykukowal. – U nás by jej drželi za tuláka neb towaryše, který již několik týdnů w práci nebyl. A wšak muž tento nepatrný w špatném fraku ale zákonní wážností ozbrojen, směl hrdému majoru w krásné uniformě před řadami pluku jeho poraučeti. Byltě to konštabl ( sluha práwní ). Major sotwa člowíčka toho spatřiw, kázal mu okamžitě se wzdáliti. On ale ani se hrubě neohledna, kráčel swau cestau zrowna před řadu, pozdwihl rámě a uchopil za rameno jednoho wojáka – Arnold to byl – a wytáhl jej z řady řka; „ We jménu Obcí! “ Celý bez sebe se major přiřitil: „ Co chlape? co se to opowažuješ...? “ – wztekem nemohl dále. Docela lhostejně wytahowal konštabl řečený papír z prawé kapsy, pewně při tom drže wojáka druhau rukau za rameno, – pak rozwina papír rozestřel jej majorowi před očima. „ Uctu, majore, k zákonu w jehož jmenu zde jednám! “ Major zlostí jen kypěl. „ Nemohl jste přijít do kasáren a odtamtud si muže wzít, musíte mi tropit ostudu při weřejné parádě? “ „ Mám nařízení, Wilíma Arnolda, proti zákonu we wojsku zdržowaného, kde jej napadnu, buď si to w lese, w poli, w horách, w dolinách, na zemi neb na moři, na řece neb na jezeru, w městě neb we wsi, w chatrči neb paláci, na korábu neb kocábce zatknauti, a osobně dodati do kanceláře okresního saudce, žiwého neb mrtwého ( takowá jest formule úřední ). – Wary tedy, ať powinnost swau wykonám, sice ještě Wás zatknu. “ Dobře znal major zákony, a wěda, že by mu zde důstojenstwí nic nepomohlo, neodporowal dále zákonní mocnosti měšťanské. Konštabl odwáděl wojáka – ale opět jej rozlícen zastawil major. „ Stůj! Zbraň a šat přináleží Spojeným Obcím, ty zůstanau zde! “ „ Ručím za to, že beze škody nawráceny budau! “ odpowěděl konštabl. „ Nikoli! “ zwolal major wztekle, „ zde, tuto ať je nechá! Desátníku, strhejte mu šaty! “ Několik desátníků hbytě na rozkaz tento přiskočiwších odňali Arnoldowi zbraň a strhli mu uniformu. Posléz přinutili jej na zem sednauti, a staženy mu jsau spodky, střewíce, punčochy a wšecko ostatní až na košili – bylať jeho wlastní. To se dělo při hlučném jásání lidu, a konštabl se založenýma rukama lhostejně se na to díwal. Když byli hotowi, pojal swlečeného pokojně za ruku, a odwáděl jej při neustálém potlesku a pokřiku lidstwa w košili odtud. – Jiný kraj, jiné obyčeje!


26. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Vzdělání vzdělavatelů]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. Následující listiny zaslány nám jsou s tím doložením, že se za prawdiwost ručí; abychom si o wzdělání některýcb wzdělawatelů národu dobré ponětí utwořiti mohli. Klademe je zde ne pro příklad, nýbrž pro wýstrahu. Wyzwědčení. Níže psaný dáwám; N. ceřy po zemřelem Janowy N. Sausedu w N.; že ona skrze celý ten patřícy čas pilně nejen patříc do školi; ale y také pílně na Opakujícy hodiny wše wikonawalá, wzlášt pak wždy w náboženstwí a w mrawném chowání se zaměstknáwala. W N. dne 10. Cerwence 1842. ( L. S. ) N. N. učitel. II. Exemplář. Wyswědčení. Níže psaný dawá N. N. který skrze tento cely patřícy čas nawštěwowaní školi pilny byl; jakož y také na Opakujícy hodiny patřícy čas wše wykonal; při čemž wždy mrawný a pilny jak we škole tak w Chrámě Páně se wzdy chowal. W N. dne 24. Maje 1843. ( L. S. ) N. N. učitel.


12. červen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Takto praví jistý neznamenitý mudrc, Autor: Havlíček, Karel
Takto prawí jistý neznamenitý mudrc: Nelekej se synu můj, když na sobě pozoruješ poctiwost, upřímnost, náklonnost k někomu a jiné těm podobné wlastnosti: lépe bys owšem bez nich swětem prošel, ale i s nimi se přec nějak protlučeš. Diwná wěc na swětě, že se za dobrá předsewzetí žádné náhrady nedáwají, zlí wšak úmyslowé již trestání býwají?! Pro jednu wěc litowal jsem wšechny weliké muže minulých časů ‒ že je smějí posuzowati profesoři wšeobecné historie na uniwersitách i na lyceích: a pro jednu wěc blahoslawil jsem wšechny weliké muže našich dob ‒ že je nesmějí posuzowat profesoři na uniwersitách a na lyceích. Dlauho jsem zkaumal, ale wyskaumati nemohl dwě wěci na tomto swětě – dí tentýž neznamenitý mudrc ‒ předně proč jsau sklenáři na ulici tak zdwořilí, že se wyhýbají zdaleka, a za druhé proč jsau mlynáři a krupaři tak nezdwořilí, že se jim každý wyhýbati musí? Pamatuj synu slowa má, a nepohrdej jimi: kdo sám spáwá do 9 hodin, ať se nediwí, kterak jiný spáti může do 11 hodin. Hrdost je básníku přirozena ‒ synu můj ‒ jak se má klaněti tworům, kterých si do swých nowel dle libosti nadělati může? W jedné wěci zřízen jest žiwot ženský dle swatého písma. Dělí se totiž také na dwě části: prwní do příští messiáše, a druhá od příští jeho až ku konci. Pozorowal jsem dlauho osudy ženských i mužských a shledal jsem nesprawedlnost welikau. Žena, když ztratí miláčka srdce swého, opláče jej w zármutku a w tichosti sama, a není kdož by ulewil hoři jejímu: ale muž popíše ještě neštěstí lásky swé w dlauhých básních a mnohými werši a způsobí si ještě za to sláwu před lidmi. Kdo jest úplně pánem nad sebau, nedokazuje tím, že jest welkým pánem, nýbrž že má malé panstwí: prawil onen neznamenitý mudrc, ale mnozí neporozuměli slowům těmto. Wlastenectwí, láska k wlasti jest oheň: jenom někteří jsau hlawněmi, uhlím, dříwím, které hoří: druzí wšak a ostatní buď se jen při tom ohni shříwají, aneb si jím swítí, aneb si při něm kaši waří, aneb i dýmky a cikary zapalují ‒ prawil onen neznamenitý mudrc, ale mnozí neporozuměli slowům jeho. Již w starodáwném časopisu 1787 Měsíčný Spis nazwaném, čteme psáno: Jak drahá wěc je dobrý rozům! A posawád jest dobrý rozum drahá a řídká wěc, nyní a wždy, a na wěky wěků Amen. H. B.


25. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Venkovské knihovny.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Wenkowské knihowny. Zřizowání školních a městských weřejných knihowen powažujeme za nejdůležitější a nejlepší prostředek ke wzdělání lidu – totiž z prostředků takowých, které w naší wlastní saukromé moci jsau. Školy atd. reformowati jest jenom w rukau wlády lády, a protož zůstane nám wždy jenom zřizowání bibliotek co hlawní základ budaucího pokroku. Neboť knihowna jest také škola, a sice škola pro mládež i pro dorostlé, škola wšestranná, w kteréžto učí mnoho maudrých učitelů a k tomu bez hole, bez metly, bez černé tabulky. Nedá se upříti, že celá krajina za krátký čas jiné twárnosti nabude, když se w ní několik kněhowen zřídí, a w lidu chuť ke čtení maudře wzbudí. Umínili jsme si od nynějška wětší pozornost knihownám wenkowským wěnowati a ještě letos podáme stručný statistický přehled wšech, buď školních, buď městských kněhowen, které posud založeny jsau, aby tak naše obecenstwo wědomosti nabylo, jak se we které krajině w tomto ohledu pokročilo. K tomuto účelu žádáme wšechny přátele wzdělanosti a pokroku, aby nám o kněhownách jednotliwých dle nejlepšího uznání swého brzy nejnowější spráwy podali, doufajíce, že se při každé knihowně někdo najde, jenž potřebnost a wýhody takowého uweřejnění uznáwaje, při práci této nám ku pomoci přispěje. Adresowati račtež do redakce Pražských Nowin.


1. prosinec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Poslové boží a ďáblovi, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Poslowé boží a ďáblowi. Jděte do swěta a učte: Jděte do swěta a mučte; Onak Bůh a takto ďábel přikazuje, A wšak poslední se častěj wyplňuje. Logau.


1. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy, Titulek: Básně Macháček, Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. ( W této rubrice budeme wždy budoucně w krátkosti ohlašowati wyšlé knihy, co možná nejrychleji po wytisknutí, a z toho ohledu žádají se wšichni páni wydawatelé, aby každý nowý wytištěný spis k Redakcí Pražských Nowin zasílali. ) Drobnější Básně od S. M. Macháčka. W Praze. Tiskem knížecí arcibiskupské impresí. 1846. Wel. 12. 219 str. Cena 1 zl. stř. Welmi ouhledné wydání sebraných básní zasloužilého spisowatele; wšech 88, wětšina překladů; ku konci dowídáme se, že od téhož pana spisowatele k tisku připraweny jsou: weselohra „ Půjčka za oplátku “, dwě tragedie, „ Bulhar a Záwíš “, jakož i „ K. J. Caesara paměti. “ Těšíme se welmi na tyto spisy již poněkud známé.


10. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: [výpad proti rakouskému ministerstvu], Autor: Havlíček, Karel
— Již tedy ani takowau opposici, jakau „ Presse “ we Wídni wedla, nedowoluje naše konštituční, swobodomyslné, ústawu a sliby císařské šetřící ministerstwo!! Presse jest na čas obležení zapowězena.


30. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [úvaha nad utvořením srbské Vojvodiny], Autor: Havlíček, Karel
Konečně tedy rozhodnuta jest slowem císařským otázka Wojwodiny srbské, jeden z plodů revoluce rakauské, myšlénka hájená i mečem na bojišti i řečí we sněmownách i pérem w časopisech, předmět nejwřelejší tauhy u Slowanů a zůřiwého odporu u Neslowanů; důležitost, která na swém počátku sbratřila poznowu dwa národy stejného kmene, na swém konci wšak zle snad rozdwojila oba, míníme Srby a Chorwáty. Hlawní ustanowení w dotyčném císařském patentu od 18. listopadu, který byl w těchto listech wčera sdělen, jsau: Utwořena jest Wojwodina srbská a spojena s Temešským Banátem, obýwaným přewahau od Rumunů, pod společným přednostau. Co do spráwy, jest již nyní wylaučena z podwlády uherské a podřízena přímě pod wládu říšskau. Wojwodina není prohlášena za zwláštní zemi korunní aniž přidělena k některé jiné. Zákonní zastupitelstwo Wojwodiny wyjádří se této otázce. Rozhodne-li se pro spojení s některau korunní zemí, bude se o tom s poslanci této jednati, a wýsledek, jakož i opačný náwrh o zřízení co samostatné korunní země předloží se říšskému sněmu k rozhodnutí. Císař rakauský přijal názew Welkého Wojwody Wojwodiny srbské. Guvernér bude wždy jmenowán od wlády a bude míti názew vice-wojwody. Wizme, mnoho-li powoleno k přáním a žádostem národu srbského pronešeným dne 13. a 15. kwětna min. roku na skupštině w Karlowcích. Co se týče auzemí, žádali Srbowé celý Banát, Báčku, Bodrožskau a Baraňskau stolici, Srěm, okres Šajkašů a wojenské pomezí Varadínského a Banátských pluků. Okresy Šajkašů a hraničárských těchto pluků jsau ale wymezeny z Wojwodiny, „ poněwadž ústaw wojenské hranice jest ústawau říšskau zachowán w jeho nynějším auzemním rozsahu a we swé wojenské organisací “. Baranja, od které již také Srbowé upauštěli k rukaum Chorwátů, není we Wojwodině; okres Vukovárský přidán jest ke Slavonsku. — Wyznati se musíme, že odříznutí hraničárských pluků od nowé Wojwodiny nejcitelnější jest rána, kterau tato nowá země hned na počátku utrpěla; neboť tito plukowé jsau wlastní síla Srbů raukauských, tito zdwíhli se prwní do boje pro wojwodstwí, tito plukowé, jmenowitě ale Šajkaši, utrpěli nejwíce nátisku a záhuby w onom boji, w těchto plucích jsau hlawní ohniska srbského žiwota, jako w Zemuně, w Karlowcích, w Mitrowicích, w Pančewu, w Titelu, stará i nowá historie srbská pohybuje se nejwíc na této půdě — a půda tato není we Wojwodině! — Obywatelstwo srbské nemá w žádné druhé části nowé Wojwodowiny, wyjímajíc pozůstalý Srěm, tolik žiwotní síly, jelikož je rozmanitě promíchané rozmanitými kmenowci; tížní punkt Srbstwa nepadá do nowé Wojwodiny, ale wedle ní. Národ zůstane dwojím zřízením na dwí roztržen i budaucně, a aučel Srbů s Wojwodinau byl, by byl slaučen pod zřízením jedním. Owšemť jest nepřipojením hraničárů k Wojwodině zachowán §. 75 oktrojowané ústawy, ale přání Srbůw co do Wojwodiny nejsau zachowána. I bude nyní úloha Srbůw, by w krajinách, které Wojwodinu twoří, žiwel swůj sílili; w tom ohledu jest trpce toho želeti, že Nowý Sad, přirozený tento most mezi Srbstwem před - a zadunajským, mezi Srby provinciálními a hraničárskými leží w zříceninách a tak hned hlawu swau nepowznese! — Tau nadějí těšíme se, že wojenský ústaw Hranice časem swým pomine aneb aspoň tak změněn bude, aby hraničár přestal být pauhým wojákem a k wýwinu ducha wolnější a širší měl přístup. Druhé přání Srbůw bylo wolení wojwody jakož nejwyššiho politického náčelníka srbského národu. — Ale wláda bude ustanowowati o swé ujmě přednostu Wojwodiny jako w druhých korunních zemích, a ustanowí-li tam wždy Mayerhoffry za vice-wojwody, nebude se moci twrditi, že se chce zachowati Srbům. Jsau tedy weliké wěci, kterých Srbowé sobě přáli, ale nedošli; přejeme ale, by se wší mocí uchopili toho, čeho dosáhli; mají aspoň půdu, na které pewně státi mohau proti wšelikým autokům, které na ně ještě budau činěny; přejeme, by zawedením wlastní spráwy znikli nynějšího mimořádního stawu, který w Uhřích panuje.


14. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: >[titulní strana], Titulek: O nových osadách v Uhersku, Autor: Havlíček, Karel
O nowých osadách w Uhersku píší wládní Nowiny Slowenské takto: Německé časopisy od nějakého času pilně se obírají otázkau: jak by se mělo Uhersku pomáhat, aby se rány blahobytu země poslední wálkau zadané co nejspíše zacelily? Ost-Deutsche Post známá ze swého slawožroutstwí téměř co denně dokazuje to: že se Uhersko jen pomocí německých přistěhowalců na nohy můž pozdwihnauti, a proto wládu wyzýwá, aby dělala kroky w Německu, následkem kterých by se wystěhowalci, jenž w Americe štěstí pohledáwati chtějí, do Uher obrátili, kde jich welmi aurodná půda očekáwá, a zwláštní ochrana se strany wyšších auřadů bude se jim poskytowati. Wýše zmíněný časopis kojí naději, že již s počátkem r. 1850 takowéto nowé německé kolonie w Uhrách budau se zakládati. My tento swět boží wěru nikomu nezáwidíme; nechť si na něm wšechno, co má w sobě žiwota, buďsi již na dwau, nebo na čtyřech nohách běhá, jakkoli možná pohodlně žije; tedy ani proti tomu ničeho namítati nebudeme, pakli se na aurodných niwách podunajských weliký, neobyčejný počet statečných obywatelů rozloží. Ale co se týká nowých osad, které mají w Uhersku powstáwati, již jenom ostaneme při našem starém porekadle: „ Bližší košile nežli kabát, “ třebať jsme i wysokau nemilost „ Wýchodno-německé Pošty “ na naší hlawu uwalili. A proto tážeme se: jakým práwem by se měly rozdáwat cizozemcům grunty, dříwe než se wzal ohled na ty, kteří jej nejprwnější zasluhují, totiž samí občané říše rakauské. „ Či se nenajdau stotisíce řádných, pilných, pracowitých lidí w mnoho krajích Čech, Morawy, Slezka obywatelstwem přeplněných, kteří jak před dwěma třemi lety hladem padali, tak nyní sotwa o hladu swůj žiwot udržeti mohau; čiliž se dále i po hornatých krajinách Slowenska, jmenowitě w Trenčíně, w Orawě, Spiši a w Zemplíně nenajdau tisíce, mnoho tisíc lidí řádných, pracowitých, kteří při wsí pilnosti w nynějších okolnostech mezi swými pohodlně žiwiti se nemohau, proto že wýdělku průmyslního nemají, a půda těch krajů není s to, takowému počtu lidu, jaký se w nich nachází, potřebnau žiwnost poskytnauti. “ Nech nám tu nikdo nenadhazuje, že i Slowák trpí na tauhu po domowině swé, jako Šwýcar; že on nemůže w cizině přiwyknaut, ale že ho to wždy táhne jen do jeho hor, slowenské osady že se tedy w doleních krajích dařiti nemohau. Nebudeme tajiti, co se tajiti nedá, že Slowák neobyčejnau láskáu na swém rodišti wisí, což mu nikoli k haně, ale k pochwale slauží, když tuto jeho wlastnost přirownáme k lidem, kteří swé wlasti hned na wždy záda obrací, když se jim jaká wýhoda we zdáli ukáže, pakli je nějaká důležitější příčina k proměně bydliště neponaukala. Při tom ale při wšem přece musíme wystaupit proti důmnění, jakoby se slowenské osady na dolení zemi nepodařily. Pohledněmež jen na Čabu, Sarwaš, Niredház, Welký-lak, potom na welké slowenské osady w Báčce a na wojenské hranice při Turecku a přeswědčíme se, že se slowenským osadám těmto welmi dobře wede, poněwadž jich obywatele obyčejně jsau pracowitější a přičinliwější než Maďaři a Rumuni. Prawda že se w nowějších časech, jmenowitě před pěti, šesti lety slowenské osady ze Spíše dolu stěhowané tam nepodařily; ale jaká toho byla příčina? Ta jenž wšechno zle w Uhersku způsobila: nenáwist, pýcha a násilnictwí Maďarstwa. Slowenští přistěhowalci takowau potupu a takowé křiwdy snášeti museli, že radši doma hladem zemříti chtěli, nežli při dolnozemské slanině býti podnožkau hlawních swých protiwníků. Nyní ale časy se změnily! Říšská ústawa má, musí a bude každého občana bránit w práwech jeho; proto také slowenský osadník nebude těm pohromám od strany maďarských protiwníků wystawený, jako dosawad; protož, jak jsme o tom pewně přeswědčení, najdau se tisíce Slowáků, kteří budau hotowi, nowé dědiny tam zakládat, kde se spůsobné, silné, pracowité ruky hledají. A totéž si přejeme w ohledu wšech pomoci potřebných občanů rakauských. Předně se těmto má a musí pomáhat. Dostaneli se kromě toho ještě dobrého místa, nech s Pánem Bohem i cizozemci, buďsi již Němci nebo Číňané, přistěhují se mezi nás, když jen jsau řádní, pokojní, sprawedliwí lidé. My je po lidsky příjmeme. Ale ještě jednau woláme: opatřete nejprw chudobné, pomoci potřebné spoluobčany z Čech, z Morawy, ze Slezka, ze Slowenska; ba i z hornatých krajů Haliče a Wladimírska; potom si, když ti budau opatřeni, obracejte oči swé po cizozemských osadnících.


19. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [reakce na opravu zprávy novin o obložení od mladoboleslavského výboru], Autor: Havlíček, Karel
– Uweřejňujeme w dnešním čísle jakožto inserat spis zaslaný nám od sl. městského wýboru z Mladé Boleslawi. W čísle 238 podali jsme zpráwu zcela tak, jak se zde w Praze rozšířila, že dána jest Boleslawa do stawu obležení. Každý, kdo tuto naši zajisté neúmyslnau zpráwu četl, bude se poněkud diwiti rozdrážděnému tónu dopisu sl. wýboru z Mladé Boleslawi, a také tomu, proč wlastně přimíchána jest tak obšírná pochwala p. barona Koce, tamějšího krajského do této oprawy naší jednoduché zpráwy, kterau bychom byli my sami, nabywše přeswědčení, že nepodstatná jest, odwolali, nemajíce obyčeje rozšířowati aumyslně falešné powěsti. Že také jsme aumysl neměli tauto swau zpráwau poslušnost, zachowalost, loyalnost, pořádnost, spokojenost, mírumilownost, zákonnitost a tichost slaw. wýboru Mladoboleslawského w podezření uwésti, to snad každý wí a kdo newěděl, nyní od nás rač dowěděti se. Dixi et salvavi animam.


29. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Vysvětlení nynějších okolností. I., Autor: Havlíček, Karel
Wyswětlení nynějších okolností. I. H. B. — Nebylo by diwu, aby náš lid, zwláště ale ten weliký počet lidu, který ještě nic nečte a o wšem, co se nyní w celém swetě děje, a co se dříwe dálo, žádných powědomostí nemá, nyní jako pomatený a slepý byl, newěda, komu má wěřiti, čeho se držeti, jak se chowati. Ta strana, která drží s nynější wládau, snaží se wšemožně sněm tupiti, oktrojowanau konstituci chwáliti a jiným spůsobem zaslepený a newědomý lid proti jeho wlastnímu dobrému popuditi. Nepotřebujeme zde ani wyslowiti, jací lidé to jsau, kteří takto lid zneužíwají: wšak je každý zná. My jsme si ale naproti tomu umínili, několika články každému srozumitelnými objasniti naše nynější okolnosti, zwláště k tomu aučelu, abychom tím liberálním a prawým přátelům lidu podali prostředek, lidu we čtení méně zběhlému strany těchto důležitých wěcí oči otewříti. Co se předně rozpuštění sněmu a wydání oktrojowané konstituce týče, tu jest skutečně lehký wýklad. Co je wám milejší, když wy si sami, jakožto obecní hromada, swé obecní wěci podle wlastního rozumu a jak se wám líbí řídíte, anebo když wám auředníci a písaři nařizují, co smíte z obce wydat, propachtowat atd.? A tu je ten samý pád; co je w obci hromada, to je sněm w zemi, a co jsau písaři a auředníci na panstwí, to jsau ministři w zemi. Když tedy sněm, který wywolen jest s wlastní wůlí celého národu, udělá zákony, podle kterých se země sprawowati má, budau wám přece jistě tyto zákony, tato konstituce prospěšnější, než když ji přistříhlo ministerstwo podle wlastní chutě wíce k prospěchu císaře a jeho rodiny a některých stawů než k užitku celé země. To je wěc, kterau zdrawý rozum chápe. A kdo wám mluwí, jaké sněm autraty nadělal a jak wám skrze wydání na sněm daně wzrostly, tomu se můžete zrowna do očí wysmát. Wypočtli jsme to, že kdyby sněm celý rok trwal, přece by nepřišlo na každého platit wíc než groš. To jsau tedy celé autraty na sněm, a můžeme říci, že jeden pluk wojska skoro také tolik autrat nadělá; a kolik pluků wojska dalo by se ušetřiti, kdyby se naše wláda podle toho řídila, co jí sněm jakožto sprawedliwý zástupce a plnomocník národu na srdce položil. Také tomu newěřte, že sněm pomalu pracowal. Kdybyste mně ku př. nařídili, abych wám konstituci sepsal, jistě bych na ní nemusel ani týden pracowati, nýbrž za několik dní bych ji celau hotowau měl. Ale powažte jenom, že se na sněmu o každau wěc napřed wšech 380 poslanců srozuměti muselo, každý musel od swého něco upustiti, aby jiný spokojeni byli a aby se tak wšechno porownalo. Takowá wěc nedá se sfauknaut. W jiných zemích máme příklady, že sněm až 3 léta konstituci pracowal, než se o wšechno uradili. Wezmeme ku př., kdyby se někde w obci obecní grunty měly mezi wšechny občany rozdělit. Dejte to do plnomocenstwí jednoho člowěka neb auřadu, a uwidíte, že hned bude hotow, rozhodne wěc podle toho, jak jej který z wás na swau stranu byl dostal, ale budete-li wy wšichni s takowým rozdělením spokojeni, to je jiná otázka. Když ale wy sami w hromadě a po dobré poradě se sjednotíte a smluwíte, a podle sprawedlnosti se wšeobecným srozuměním se rozdělíte, bude sice waše porada a waše jednání trochu delší, ale za to pak budete wšichni spokojeni, protože se wšechno rozhodlo podle waší wůle a s waším srozuměním. — To samé máte we sněmu, a snad ani po tomto příkladu nebude potřeba dokazowati wám, co jest lepší a wšem národům užitečnější, konstituce od sněmu, anebo od ministrů udělaná. Když ale ministři a jejich strana se neostýchají sněmu wyčítati, jakoby nebyl býwal schopen sestawiti konstituci pro Rakausko, proti tomu máme dwě námitky jako hory weliké: předně že sněm již konstituci w náwrhu zhotowil, kterau jsme již w nowinách podali, a která jest nejen mnohem swobodomyslnější a národům přízniwější, nýbrž i přiměřenější našemu mocnářstwí. Za druhé ale zwalo ministerstwo po zrušení sněmu ustawičně mnohé poslance k poradám do Wídně, z čeho každý widěti musí že je samo ministerstwo za schopné drží. Proč ale sněm říšský propuštěn byl, toho prawau příčina uhodnauti není těžko. Sněm sám nezawdal jistě kromě swé swobodomyslnosti žádnau jinau příčinu. Ministerstwo ale chtělo samo podle wůle té strany, kterau zastupuje, zwrhnauti práce sněmu, dáti konstituci méně swobodomyslnau a ustanowiti si samo náhradu za powinnosti býwalých poddaných. Jak se to mohlo státi, aby ku př. na Morawě, kde šlechta s rolníky na sněmu dobrowolně se strany náhrady srozuměli, nyní podle oktrojowaného zákonu třikrát tak weliká náhrada se ustanowowala? Je to také k dobrému lidu? — aneb k dobrému někoho jiného? To jsau wěci, kterým každý snad bude rozumět a nedá se od reakcionářů za nos wodit. Kdyby již z ničeho jiného, tedy z nesmírné radosti wšech reakcionářů můžete sauditi, že se z oktrojírky nebude prýštit žádné štěstí.


20. říjen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Aristoteles a Quintilian jsou vlastně Němci, Autor: Havlíček, Karel
Aristoteles a Quintilian jsau wlastně Němci. Tento důkaz podal p. Dr. Volkmann we swé wstupní řeči na docentstwí historie aesthetiky na wysokých školách Pražských. Twrdil totiž mezi jiným, že jest aesthetika wěda čistě německá, od Němců wynalezená a pěstowaná. Dříwe wšak již Aristotela a Quintiliana nazwal aesthetiky, stawě je proti Homerowi a Virgilowi co básníkům; z čeho tedy wyswítá, že buď aesthetiku Němci newynalezli, aneb že tito dwa Staročeši, Aristoteles a Quintilian byli Němci. My se kloníme ze zdwořilosti s panem doktorem k této druhé domínce. Ba tato naše zdwořilost jest tak weliká, že p. doktorowi také ještě w jiné wěci za prawdu dáme, w které by to snad žádný jiný neučinil. Prawil totiž we swé nadšenosti, že jest naše universita nejstarší německá universita, což my po něm takto opakujeme: že jest nejstarší, nyní německá universita. Bylať ona arci někdy také: nejstarší česká universita. H. B.


20. srpen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Dobrá hlava v Londýně]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. * – * W Londýně nalezne každá dobrá hlawa uznání. Je tam k. p. jeden muž, který na prwní pohled pozná, jeli indich dobrý nebo špatný, a ten celý rok od kupce ke kupci chodí a indich prohlíží, a wzdělá si tím 10000 tolarů ročně. Jiný zase má welmi dobrý wkus na wíno, který si za samé okaušení wína do roka 34000 tolarů wydělá. Z Čech by se tam mohlo hlasit mnoho pánů, kteří dobrý wkus na piwo mají, aby od hospody k hospodě jdauce okaušeli, jeli dobré piwo, aby se žádný host ošidit nemohl. * – * W Berlíně se splašili nedáwno koně, když přišlau tam hudební kapellu Uherskau w cikanských šatech spatřili. * – * Známý Irský kazatel střídmosti, Pater Mathew, welmi se rozhněwal spráwau w jednom časopise obsaženau, že we jediném městě Corku r. 1845 dwa tisíce opilců bylo zawřeno. Odpowěděl jim w jiném časopise, prawě, že se mu sice nepodařilo wšechny opilce polepšit, a wšechno opíjení-se překazit: co se ale Corkského opilstwí týče, dokládá, že to bylo jen sedm ženských, které zarok dwatisíckrát zawřeny byly. * – * W Kolíně nad Rýnem slawíwají Němci od jara až do zimy skoro poswícení, každau neděli u jiné fary, a při tom se dopauštíwají welikých směšností. Tak ku př. drželi tam jednau žrací dostihy, t. j. byli sezwáni jedlíkowé, aby jeden druhého hleděl přewýšit w rychlém hltání bílého chleba, začež wítěz naznačenau odměnu dosáhl. Jindy zas pauštěli namydlená prasátka, která se tomu dostala, kdo je za ocas chytiti a udržeti dowedl atd. Z čeho widíme, že si i filosofský národ někdy poblázní.