13. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [kritika činnosti ministerstva], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W Praze dne 10. března. Jsau okolnosti w žiwotě, kdežto žádá opatrnost mlčeti a nepowědíti celau prawdu na jednau: jsau wšak i doby takowé, kde swědomí zawazuje každého poctiwého člowěka auplnau prawdu říci a nesmlčeti swé mínění, a byť i meč katanůw nad hlawau byl napřažen. Tato doba nastala nyní. Wíme napřed, že nynější ministerstwo swobodu tisku co nejdříwe pronásledowati počne, a třeba w oktrojowané konstituci stálo, že se censura nesmí zawesti, přece wí každý, že jest možná, jinými spůsoby ještě mnohem wíce swobodu tisku utlačiti, než skrze censuru. Že se nynější ministerstwo těchto prostředků uchopí, wyswítá z jeho jiných násilnických bezpráwních kroků. My wšak připraweni jsme až do posledka o swobodu pracowati, pokud síly naše stačí. Z oktrojowané ústawy wyrozumíwáme, že budaucí sněm má býti teprwa w r. 1850 powolán: celý nynější rok bude tedy ministerstwo neobmezeně wládnaut, neobmezeně prawíme proto, že ten, kdo dowedl říšský sněm na wzdor dwojnásobnému císařskému slowu wojskem rozehnati, dowede také jinak swau wůli prowesti bez ohledu na zákon. Tento rok tedy bude neobyčejný, rozhodný: poctiwí přátelé swobody a národu shromáždějí se okolo práporu swatého a budau zastáwati práwo a sprawedlnost, nebude možná, dwěma pánům slaužiti najednau, každý se musí prohlásiti zřetelně pro tu neb onu stranu. Doufáme, že každý wí, na které straně my odjakžiwa stojíme a státi budeme. Bůh wí a celý český národ může nám doswědčiti, že jsme až posud beze wšech přepiatostí wždy šetřili, pokud možná bylo, mírnosti, že jsme nikdy zlomyslně a ze soběckých ohledů nekladli wládě zbytečné překážky do cesty; naše opposice byla poctiwá, a nikdy jsme bez důstatečné příčiny newystupowali proti wládě. Uznáwajíce obtíže nynějšího času pracowali jsme wždy k tomu, aby se zapletené záležitosti naší wlasti po dobrém přiwedly k žádaucímu požehnanému konci. Události posledních těchto dnů zachwátily nás jako hromem. Awšak jsme naschwál nechali prwní dny rozčilenosti ducha projíti, a nedadauce se w tak důležité wěci zachwátiti pauhým citem, čekali jsme, až se mysl usadí, až opět chladný rozum opanuje úplně pobauřené city zármutku a zlosti. Nyní tedy beze wší přepiatosti, bez wšelikých ohledů klademe zde úsudek swůj o těchto nešťastných událostech, w té naději, že wyslowujíce jenom mínění nejwětší části našeho národu, najdeme též hojného ohlasu w srdcích jeho. Hotowi jsme ostatně, každé slowo před saudem sprawedliwým zodpowídati. * * * Neodpowědnost císařowa jest prwní prawidlo každé konstituční ústawy, a kdyby ani nebylo, wěděl by beztoho každý, že nynějšímu mladému císaři ani nelze připisowati nějakau winu w těchto událostech. Ministerstwo tedy nese na sobě celau winu wšeho, rozehnání sněmu, wydání oktrojowané konstituce a wšech následků tohoto. Ministerstwo odpowídá za wšechno, co se děje we jménu císařowu, musíme tedy přede wším wěc powažowati tak, jakoby ministerstwo bylo sněm rozehnati dalo, jakoby ministerstwo samo ze swé wůle wnucowalo národům nowau konstituci. S ministerstwem tedy sluší upřímné slowo o tom promluwiti. Přede wším leží na tomto ministerstwu nezrušitelná wina, že uwedlo u celého národu w lehkost císařské slowo, císařský slib, a že podťalo důwěru národů ke koruně. Dobrý císař Ferdinand složiw dobrowolně neobmezenau wládu, dal národům ze swé dobré wůle w loni oktrojowanau konstituci. Poněwadž národowé neuznali tuto konstituci za přiměřenau potřebám swým, swolal císař Ferdinand konstitující sněm. Patrno tedy, že tímto swoláním sněmu konstitujícího přestalo práwo, dáwati oktrojowanau konstituci. Po nešťastných událostech Wídeňských, kterých winu patrně nesau jen Wídeňané, ne pak národy, sdržel císař Ferdinand přece swé slowo, ačkoli by tenkrát byla nejlepší zámínka, sněm rozpustiti, a přeložil sněm konstitující do Kroměříže. Nowý císař potwrdil sliby dané od swého předchůdce. Wí-li pak ministerstwo, co to jest rušiti císařský slib, zlehčowati císařské slowo, zahubiti na wždy důwěru?! – A z jakých příčin se odwážilo ministerstwo k takowému kroku? Udáwá jich sice několik, ale nepodstatných: prawau a jedinau příčinu rozpuštění sněmu a oktrojowání ústawy zamlčelo ministerstwo. Musíme ji tedy my swětu oznámiti. Ministerstwo udáwá příčinu, že sněm pomalu pracuje, že ta w Kroměříži wypracowaná ústawa neplatí též pro ostatní země, že tedy jednota mocnářstwí nebude docílena. Tato druhá příčina jest zajisté směšná: což to newědělo ministerstwo hned z počátku, hned tenkrát w loni, jak sněm říšský byl poprwé swolán? Toť jest zrowna tak, jako kdyby si někdo z mrzutosti, že jest malý, ještě naschwál hlawu srazil! Nemohlo ministerstwo, když jiné pomoci nebylo, ke spojení celého mocnářstwí aspoň tu konstituci, kterau by Kroměřížský sněm wypracowal, pro Uhry a Wlachy oktrojowati? Beztoho by byl jistě sněm Kroměřížský dříwe s konstitucí hotow býwal, než se skončí wálka w Uhřích a we Wlaších. Proč ale si ministerstwo s rozpuštěním sněmu a oktrojowáním práwě nyní tak pospíšilo, když byl již náwrh konstituce od sněmu wypracowán, a když nejwětší naděje byla, že se tento náwrh co nejrychleji přijme, když ministerstwu powědomo bylo, že se w tomto náwrhu wšechny země a národy dobrowolně sjednotili Náwrh ten, kterého další část dnes podáwáme, byl tak wypracowán, že se mohl za smlauwu dobrowolnau wšech zemí a národů powažowati, nebo nebyl we wýboru wětšinau hlasů, nýbrž dobrowolným srozuměním wšech přijat, a každý k wůli druhému od něčeho upustil. Red., že tedy we wšech zemích přízniwě přijat bude? – Tu wězí ta prawá příčina; ministerstwo se leklo tohoto liberálního náwrhu, a uznalo za dobré, honem rychle násilím překaziti jeho wywedení. Tak alespoň my této wěci rozumíme, a myslíme, že weliká část národů bude s námi stejného smýšlení. My powažujeme tento krok ministerstwa jakožto ránu, kterau šlechtická strana zasadila straně národní. A jak si nyní ministerské nowiny wychwalují skutek ministerstwa! Jak si dáwají psát odewšud zpráwy, s jakau radostí a spokojeností byla oktrojowaná konstituce přijata. We Wídni, w Holomauci a wšude, kde mají ministerské nowiny dopisowatele, wšude prý bylo jásaní národu! Podiwná wěc! W Praze, kdežto jsme přítomni, nebyla než nespokojenost, a kdo se radowal, ten by se byl zajisté radowal ještě wíce, kdyby byla celá konstituce zrušena býwala. A w Holomauci očití swědkowé widěli, že jen wojsko w diwadle jásalo, lid se chowal tiše a myslil si mnohem wíce, než směl projewiti. A Wídeň? Ta část Wídně, která by za egyptské hrnce staro-aristokratických wýdělků a užitků prodala swobodu i čest, ta část Wídně, která ztučněla ze starého absolutistického hýření, ta část Wídně, která požírala tuk a šťáwu celého utištěného mocnářstwí: ta část Wídně se jistě radowala. Ale když ona se raduje, kwílí národowé rakauští, a až se budau národowé rakauští zase radowati, bude tato část Wídně kwílet! Tolik tedy o tom radowání z oktrojowané konstituce a z rozehnání sněmu: my ale wíme ještě jiné lidi, kteří se z tohoto skutku našeho ministerstwa jistě srdečně radowali: jest to Košut, jsau to Wlachowé, jsau to republikáni a zwláště němečtí republikáni. Těm zajisté nemohlo ministerstwo lepší radosti způsobiti. O židech, kteří dosáhli auplnau emancipaci skrze tuto oktrojowanau konstituci, newíme ještě, radují-li se: myslíme wšak, že ani těmto praktickým lidem nebude ten spůsob, na jaký dosáhli emancipace, tuze milý a wítaný. Ať nešálí ministerstwo a ta strana, která drží s ministerstwem, mladé srdce císařowo, že se rakauští národowé radowali; žádný liberální rakauský občan se neradowal! Ten spůsob, jakým rozehnán byl sněm náš konstitující nemohau nikdy zapomenaut národowé rakauští. Tato zbytečná neurwalost, toto nepotřebné opowržení a potupení sněmu, patrná to jen pomsta ministerská za malau důwěru, kterau k ministerstwu sněm chowal, ty budau we wšech zemích špatné swědectwí o ministerstwu wydáwati: jakož i ono nedočkawé, biřické lapání několika poslanců, hned w tom okamžení, kde jejich mandáty násilně přestaly, swědčí welmi jasně o policejní malichernosti téhož ministerstwa! A nenahlížíme wěru proč w této wěci ministerstwo tak starostliwě na konstituční formy hledělo, proč nedalo tito obwiněné poslance i dříwe a bez powolení sněmu schytati; o trochu násilí míň neb wíce, nedělá již rozdíl, a kdo si toho wšimne, má-li mauřenín někde pod paží bílý punktík?! A jsau-li wšichni rakauští národowé hrubě uraženi tauto potupau swých wywolených důwěrníků, což díme o národu českém? Tomu ministerstwo dalo zrowna ránu do obličeje, a takowau wěc nezapomene nikdy čestný člowěk, tím méně čestný národ! Zásluhy českých poslanců o Rakausko zná celý swět, a nikdo je nesmí upírati: a za ty bylo odměnau ono ministerské kopnutí? ( jinak nemůžeme nazwati to, jak se se sněmem nakládalo. ) Zdejší německé ministerské nowiny počaly zpráwu o rozehnání sněmu s těmito dwěma památnými slowy: „ Finis Poloniae “; my souhlasíme jen se slowem finis, strany druhého slowa newí se ještě, jaké by mělo být místo „ Poloniae “ postaweno: čas ale to ukáže.


30. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [ Informace o předplacení], Autor: Havlíček, Karel
[ Informace o předplacení ] [ ruka ] Na mnohé dotazy k nám písemně i austně činěné oznamujeme tuto, že ještě posud předplacení na toto prwní čtwrtletí Národních Nowin přijímáme. Komu poštowní auřad předplacení přijmauti nechce ( jak se na mnohých místech děje ), račiž jen ustanowenau cenu 4 zl. 24 kr. stř. do expedice Národních Nowin w Praze 195‒1 franko zaslati, a hned druhého dne obdrží wšechna předešlá čísla, kterých ještě důstatek máme, neboť se Národních Nowin 1500 tiskne, a odbíratelů až po tuto chwíli jenom asi 1050 se sešlo. Dosawádní naše P. T. odbíratele a stejně s námi smýšlející žádáme, aby tuto zpráwu i jiným oznámili. — — — — — —


5. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm. ( Mimořádní sezení dne 2. prosince. ) We zwláštním oznámení sezwal dnes ráno president Smolka poslancowé sněmu říšského k mimořádnému sezení o 12. hod., požádán jsa o to zpráwau telegrafickau od ministeriálního presidenta knížete Schwarzenberka z Holomauce, kde se celé ministerstwo práwě zdržowalo, a sice za tau příčinau, že se komoře welmi důležité zpráwy sděliti mají. Žádný z poslanců, i sám president sněmu říšského ani dost málo o tom newěděl, w čem zpráwy tyto záležeti budau, pročež také nemalá napnutost nejen mezi poslanci, 800 nobrž wůbec panowala. Mnozí dokládali, že ministerstwo bezpochyby zpráwu sděliti chce komoře o wítězstwí Jelačićowě nad Maďary, jiní opět se domýšleli, že snad císař sněm rozpustiti a jej po ukončené wálce s Maďary teprw swolati hodlá. O 12. hodině byli již wšichni poslancowé we sněmowně shromážděni, napnutost se čím dál tím wíce množila, poněwadž ministrowé opozdiwše se w Holomauci teprw ke 2. hod. do Kroměříže přijeli. Pres. Smolka hned na to sezení otewřel a četl nejprwé zpráwu telegrafickau, kterau od kn. Schwarzenberka obdržel. Napotom oznámil, že ministrowé co nejdříwe do komory přijdau. Jakési neobyčejné, wážné ticho panowalo po celé sněmowně, jako by každý přewelikau důležitost nejbližšího okamžení napřed již tušil. Posléz wstaupili wšichni ministrowé, wyjma Krause, do komory. Ministrpresident Schwarzenberk wystaupil na tribunu a prawil, že komoře welmi duležitau, swětohistorickau zpráwu sděliti má ( weliká napnutost ). Na to se jal předčítati protokol, kterýžto dnes rano w arcibiskupském paláci Holomauckém u přítomnosti JJ. MM. císaře a císařowny, celé takřka rodiny císařské, napotom kn. Windischgrätze, bána Jelačiće, hraběte Grima, jakož i wšech ministrů rakauských zaweden byl, týkající se toho důležitého okamžení, w kterém J. M. císař Ferdinad uzawřel že w prospěch wéwody Františka Josefa, synowce swého, s trůnu odstupuje. Dle protokolu tohoto kázal J. M. císař Ferdinand, aby se wšecky na toto jednání potahující-se písemnosti předčítaly. Z písemností těchto obsahuje prwní prohlášení J. C. W. arciwéwody Františka Josefa za plnoletého. Druhá napotom obsahuje wýpowěď J. C. W. arciwéwody Františka Karla, že se w prospěch swého syna J. O. W. arciwéwody Františka Josefa swého práwa na trůn rakauský odříká a mu je zauplna postupuje. Třetí písemnost napotom obsahuje odřeknutí-se J. M. císaře Ferdinanda trůnu, a postaupení jeho J. C. W. arciwéw. Františku Josefowi. Po přečtení podepsali wšickni přítomní tyto písemnosti, a J. C. W. František Josef byl napotom od J. C. M. Ferdinanda za císaře rakauského prowolán. ( Wážné ticho, které po celé sněmowně při čtení toho protokolu panowalo, bylo nyní najednau hlučným potleskem a mnohonásobným „ Vivat “ přetrženo. Jediní poslancowé na nejzažší Lewici nebrali w tom žádného podílu. ) Napotom četl kníže Schwarzenberk prowolání císaře Ferdinanda k národům rakauskýrn stran této případnosti, jakož i prowolání nowého císaře. Posléz četl ještě ministr-president přípis J. C. M. na sněm říšský, w němž sněmu swé pozdrawení wzkazuje a prawí, že se tau nadějí kojí, že ústawní listina co nejdříwe wypracowána bude. Mimo to w něm potwrzowal nynější ministerstwo ( potlesk hlučný ). Ku konci pak oznámil sněmowně kníže Schwarzenberk, že baron Kulmer, hlawní to diplomat a wlastenec chorwátský, za ministra bez portefeuillu wywolen jest. ( Potlesk hlučný z Prawice; Němci se náramně diwili, proč Prawice z toho tak welkau radost má. ) Nato sestaupil ministrpresident s tribuny a president Smolka jal se as takto mluwiti: Pánowé, míním, že důležitost okamžení tohoto lépe oslawiti nemůžeme, leč srdečným: „ Sláwa našemu císaři konstitučnímu! “ což celá sněmowna, wyjmauc nejzažší Lewici, opakowala. Nato ponawrhl poslanec Neumann, aby sněm, možná-li, ještě dnes zwláštní deputaci k nowému císaři s přáním celého sněmu a k býwalému císaři s poděkowáním zaslal. Náwrh ten se hned přijal; taktéž i Mayerůw, aby deputace tato také dwě adressy a sice jdnu J. C. M. Františku Josefowi, druhau pak J. C. M. Ferdinandowi odewzdala. Náwrh Braunerůw, aby se k deputaci této z každé prowincie 3 poslancowé zwolili, jakož i ten, aby president sám audy určil, kteří nadjmenowané adressy wypracowati mají, se také přijal. K wypracowání adress jsau wywoleni: Mayer, Brauner, Šuselka, Neumann a Zemjalkowski. Z českých poslanců jsau k této deputaci wywoleni: Palacký, Strobach a Stark. Klaudi projewil posléz žádost, aby sněm býwalému císaři hlučné „ Sláwa “ wzdal, což se i také stalo.


7. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W Praze dne 6. čerwence. Prager Zeitung wčera nepochopitelným spůsobem jedná o jednom našem článku, ačkoli sama prawí, že ten náš článek za to ani nestojí. My podle swých zásad se ani nezmiňujeme o tom, co za zmínku nestojí: a proto již z důslednosti a třeba také ze skromnosti prawíme, že článek ten Prager Zeitungu dosti důležitý jest, abychom proti němu něco namítnuli. Zdá se nám přede wším, jakoby nás Prager Zeitung k nějaké samochlaubě pokaušeti chtěla, abychom snad se wynášeli swým politickým wplywem. Máme prý odpowědíti, která jest „ naše strana “? jestli prý to je některá jiná než strana Národních Nowin? A kterak prý naše strana jest wětšina národu? – Odpowěď naše na wšechny tyto hlubokomyslné otázky bude se zdát nepochybně Prager Zeitungu tak jednoduchá, jak se wyprawuje o wejci a o Columbowi. Ať nám Prager Zeitung za nezdwořilost nepokládá, upomenem-li je, že za onoho času byl w Rakausích říšský sněm, že tento sněm representowal národ, a že jsme my – ráčí-li se Prager Zeitung laskawě upamatowati – náleželi k wětšině tohoto sněmu se swým míněním, že tedy tenkrát strana Národních Nowin skutečně byla wětšina lidu. Prager Zeitung zastáwala tenkrát menšinu – že byla tato menšina tak šťastná zwítěziti nad wětšinau, jest wěc nenáležící do dnešního sporu. Od té doby neměli jsme ještě příležitost, počítati na sněmu smýšlení rakauských národů, ale proto přece máme podle wšech zásad de jure possidentis práwo, počítati se k wětšině tak dlauho, až se na budaucím sněmu ukáže, že mínění naše zůstalo w menšině. Zatím až do té doby jsau ještě některá jiná méně neb wíce patrná znamení, ukazující na sílu politických stran, ku př. nowiny. Kdyby Prager Zeitung odpočítala od čísla swých odbíratelů oněch asi 900 auřadů, kteří odbírati musí, pak onen počet, který Prager Zeitung k wůli Amts - a Intelligenzblattu drží, mohla by snad podle toho poznati sílu swé politické strany, tak jako my si dowolujeme z počtu swých dobrowolných odbíratelů sauditi na počet občanů mající s námi stejné politické smýšlení. Až přijde zase čas sněmu, ukáže se též nepochybně, kolik kandidátů které nowiny prowedau, a doufáme s nějakau jistotau, že za Prager Zeitung w tom ohledu zpátky nezůstaneme. Neračiž konečně Prager Zeitung naši známost politického konstitučního žiwota za tak malau powažowati, abychom myslili, že pokud není sněm, politické strany umlknauti musí. My naopak wíme, že práwě před sněmem politické strany činnější býwají než po čas sněmu. W tomto ohledu ale nesmíme Rakausko rownati ke konstitučním zemím: Rakausko jest tak neobyčejně konstituční země, že nemáme ještě príkladu w historii, jmenowitě co se týče šikowného použití stawu obležení, newíme, jestli we které jiné zemi podobná dokonalost se již objewila jako w Rakausích. Staw obležení jest nekonečný pramen wšelikých wýhod pro naše ministerstwo a na druhé straně též nekonečné osidlo pro wšechny neministerské lidi. Naši konstituční swobodě schází ještě posud onen Archimedesůw punktík, na který bychom se opříti mohli; ať nemyslí zde Prager Zeitung, že zde naschwál ignorujeme oktrojowanau ústawu od 4. března, my ani tuto nepokládáme za onen Archimedesůw punktík, a to proto, poněwadž již několik příkladů wíme, kde se ani tato oktrojowaná ústawa nezachowala se strany wlády, a jsme hotowi, každau chwíli tyto příklady na požádání Prager Zeitungu jmenowati. My také nejsme tak neskromní, abychom žádali, by ministerstwo wládlo snad podle receptů nowin: wždyť by pak nemusela být žádná wláda. Ale když skoro wšechny neodwislé nowiny stejným spůsobem píší, a ministerstwo přece dle zcela jiných zásad jedná, kde tu jest jenom stín konstituční wlády? To jsau ty příciny, pro které mlčí také ta strana, kterau si dowolujeme přece ještě i nyní naši stranu jmenowati, s tím doložením, že snad i Prager Zeitung také pochopuje nějaký rozdíl mezi nowinami a tau stranau, kterau tyto nowiny zastupují. My tedy redakce Národních Nowin dowolujeme si přece mluwiti, ačkoli mlčí nyní naše strana, kterau kromě Prager Zeitungu celý swět zná pod jménem liberální národní slowanské strany. Pochopitelněji se nedowedeme wyjádřiti.


6. duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [zpráva o poslanci Muchovi], Autor: Havlíček, Karel
Pan Jan Mucha, býwalý poslanec Klatovský, oznámil nám, že též přistupuje k oswědčení poslanců českých w č. 72 Národních Nowin wydanému.


17. únor 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Med a vosk i žihadlo, Titulek: Versus memoriales, Autor: Havlíček, Karel
Versus memoriales. Cheš-li w strachu, w nepokoji žít, Musíš k tomu wtip a rozum mít; Chceš-li dodělat se wezdejšího chleba Býwej hloupým, kde je toho třeba. H. B.


1. červenec 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraničné zprávy., Titulek: Pius IX., Autor: Havlíček, Karel
Pius IX. „ Katolické listy z Tirol ", časopis jistého dobře známého směru, sdělují z Říma dopis ode dne 15. Máje „ od ctěné a prawdy mílowné osoby ": Sw. Otec jest zajisté postawen w přetěžkých okolnostech, a nedá se tak lehce předwídati, jakau twář na sebe wšechny wěci w zemi papežské wezmau. Wšickni wšak dobře smýšlející, pokroku milowní i nemilowní, w tom se sjednocují, že Pius IX. jediné tím přáním nadšen jest, aby dušewnímu i materiálnímu dobru wšech swých poddaných pomáhal silami wšemi, a že proto pewně si předewzal, oprawdiwé nepořádky zrušiti, a oprawy nowějšího času podle příkladu jiných zemí i we swé říši uwésti. Kteří Sw. Otce blíže a již déle znají, ubezpečují, že již co nižší duchowní a co ředitel welikého hospitálu Sw. Michala, kde na tisíce dětí se wychowáwá a starců opatřuje, skwělé dáwal toho důkazy, kterak wšechno říditi umí, a že srdce jeho wřele hledí blaha bližního. Také jsa biskupem, zwláště w Imole, která diecese byla welmi zanedbána, wyje - wil swé weliké wládařské wlohy a dokázal, jak welikých wěcí dosáhnauti lze trpěliwostí a otcowskau mírností. Každý se Sw. Otcem jednawší zajisté poznal, že, ačkoliw powahy jest žiwé, přece z obličeje jeho pokoj a mírnost září, že welmi jasně a určitě myšlénky swé wyjadřuje, a že církewní poměry w rozličných zemích důkladně zná, což neomylně swědčí o neobyčejné paměti. Wíce ale než wšechny tyto přirozené wlastnosti působí na každého pobožnost jeho a důwěra w Boha, která se w něm jewí při službách božích a w jeho řečích. Že zemská zpráwa při wstaupení Pia IX. na stolici papežskau oprawdu welmi chybná byla, w tom se také wšichni dobře smýšlející shodují. W práwních wěcech žalowalo se wůbec na weliké nepořádky; pro obecní oprawy a powzbuzowání průmyslu a hospodářstwí dělo se málo neb nic; uplácení a protekce měly mocný wplyw; wychowání mládeže w provincích bylo tuze zanedbáno; censura byla mnohým libowolnostem a cizímu wplywu poddána. Četné tyto poklesky byly tak nazwaným liberálům mocnými zdánliwými příčinami, že mohli bojowati proti duchowní wládě wůbec, a swé revoluční účele osprawedlňowazi. Nastaupiw ale Sw. Otec dráhu přiměřeného našemu wěku pokroku, zbawil tuto stranu nejmocnější zbraně, jíž dosáhla weliké přewahy zwlástě u středních tříd občanů. To dokazuje, že Pius IX. tuto dráhu wywolil a posud na ní trwá z opatrnosti a uznáwaje swau powinnost. Ze zkušenosti přeswedčení swá nabyw měl to za powinnost Bohem danau, weškeré sobě dobře známé nepořádky odstraniti, a wšechny dobré stránky nowých konstitucí we swau zemi uwésti, k čemuž náleží obeslání národních zástupců ze wšech provincí. Tím wyrwal dotčené straně z rukau meč, který byl wytasen proti jeho swětské wládě. Ostatně musíme doložiti, že ne wšichni, kteří w Italii slují liberalisté, chowají takowé smýšlení trestu hodné, a že nejsau wšichni 220 nepřátelé náboženstwí a církwe. Owšem jsau jako w Italii wůbec i u nás w Římsku mnozí, kteří nejsau jen nepřátelé swětské wlády papežowy, nýbrž duchowní říše, jejíž nejwyšší hlawau jest Sw. Otec. Naproti tomu jest w papežských zemích weliké množstwí církwi swé werně oddaných občanů, kteří přeswedčeni jsau, že je powinnost wlády, aby podle příkladu jiných zemí i we swé materialní oprawy uwáděla, a že k. p. nemohau býti nyní železnice zanedbány bez weliké škody pro weškerau zem, že zwláště wědecké wzdělání tak bohatě nadaného národu má powzbuzowáno býti zlepšením obecních škol, wolnější censurau, podporowáním učených společností a t. d. Takto smýšlejících jest zwlástě we welkých městech znamenitý počet, a mnozí z nich náleželi dříwe k nespokojencům, nyní wšak pro Sw. Otce oprawami jeho oprawdu nadšeni a nejwěrnějšími poddanými učiněni jsau; také z těch, kteří amnestií milosti dosáhli, mnozí se přidali k důstojné straně mírných liberálů. Jeli počet přepiatých liberálu welký neb ne, nelze jest udati, neb až posud nepřestaupili meze míry a slušnosti, obáwajíce se, aby neurazili národ upřímně katolický, a ponewadž jim censura nedowoluje svobodněji úmysle swé wyjewiti. Je ale jisté, ze hledí Sw. Otce přiměti k tomu, aby na wšechny obecní auřady dosazowal osoby swětské. S této strany také wycházejí pobadatelé lidu k jásání a wywoláwání sláwy Sw. Otci. Strana, býwalé wládě nakloněná, wytýká hlawně ano jediné Sw. Otci to, že tuze dobrotiwě děkuje lidu za ples při každé příležitosti projewowaný a že tuze powolně uděluje papežského požehnání, kdykoli jej lid o ně požádá. Musí se ale powážiti, že lidí této straně oddaných nikdy není při takowých slawnostech mnoho, a že hlasy těchto nemnohých, lid z nemírného plesu zrazujících, we množstwí zaniknau. Sw. Otec jistě přepiaté liberalisty příkladem swé trpěliwosti, swau dobrotau a mírností na swau stranu přiwede; že by dobroty jeho nadužíwajíce dále sáhali ke škodě wšeobecné, není se co obáwati, nebo pewná powaha a přísnost Sw. Otce w čas potřeby dostatečně i od jinud je známa. Že ostatně Sw. Otec při wšech oprawách swých jisté meze zachowati míní, dokazuje rozmluwa, kterau měl s wyslancem jisté mocnosti obáwající se, aby snad přílišná dobrota Sw. Otce zemi jeho a celé Italii nebezpečenstwí nezpůsobila. Wyslanec wyjádřil Sw. Otci, že dwůr jeho často strany pohnutek mnohých Jeho skutků, a strany následků jiných se obáwá. Tu Sw. Otec powstana s neobyčejnau důstojností, ukázal na krucifix před ním stojící dodaje slowa: „ Ecce principium et finis! ( Toť je počátek a konec. ) Činí se mi křiwda, jakobych od liberálů k činům swým podněcowán byl: we wšem následuji wnuknutí Toho, jehož obraz zde widíte! " Můžeme tedy toto wše powážiwše důwěrně a pokojně očekáwati, co se w zemi papežské bude dále díti; neb jestli může jediný člowěk weliké naděje wzbuzowati, jistě to může Pius IX., jemuž zdá se že Bůh uděliti ráčil přehojné dary, jakých je potřeba k welikému prostřednictwí, které w těchto pobybliwých dobách na bedra jeho jest wloženo. " Tolik píše časopis onen a myslíme, že tím nejlépe jest nakreslen obraz nynějšího Sw. Otce, nedbajíc owšem na některá w psaní tomto projewená smýšlení té strany, ku které pisatel náleží.


30. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: V Praze dne 29. října, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 29. října. H. B. – Welmi často se nám stáwá – máme-li říci – čest nebo neštěstí, že některé německé nowiny, zwlášť Wídeňské naše články překládají, nebo wýňatky z nich podáwají. Neštěstí prawíme proto, žeby wěru o našem zdrawém rozumu welmi špatné ponětí musel míti ten, kdo by si nás předstawowal jenom podle těchto citátů zwlášť Wídeňských časopisů. Tak nedáwno Ost-Deutsche Post porozuměla našemu článku o ustanowení okresních komissí w č. 250 w ten smysl, že píše w čísle swém 241: „ * Prag 25. October. Der Mitarbeiter H. B. in den „ Narodny Nowiny “ tritt gegen die Wahl der Mitglieder für die böhmische Grundentlastungs-Kommission auf, welche er mit Ausnahme jener des Herrn Ministerialrathes Klecansky deshalb eine unglückliche nennt, weil die meisten Mitglieder aus der Mitte der Kreisbeamten gewählt wurden, welche zwar viele gute Eigenschaften besitzen, aber der neuen czechischen Schriftsprache nicht ganz kundig sind. “ Newíme skutečně, máme-li to jen za sprostnost čili za perfidii držeti! Že ještě to ani žádné Wídeňské německé nowiny tak daleko nepřiwedly w německé důkladnosti, aby alespoň náš titul ( Národní Nowiny ) spráwně a bez chyby wytisknauti dowedly: to špatně se srownáwá s jejich powěstným Zugem nach Osten! Podobně asi dělo se nám s článkem strany samostatnosti Slowenska ( N. N. č. 246 ), který podala „ Zeit “ z části a Lloyd celý w překladu, owšem tak špatně, že se ku př. mezi slowenský ( Slowáky ) a slowanský ( Slowany ) žádný rozdíl nečinil. „ Zeit “ jsau nyní nejwětší nowiny we Wídni i od několika dní wycházející, přihlásiwši se samy k národně-foederační tendencí. Kdo wlastně wydawatelem jejich jest a jaký prawý směr míti budau není nám ještě posud z wyšlých čísel patrno, zdálo by se nám ale, že snad w nich maďarsko-šlechticko-liberální žiwel přewládá. Tyto nowiny tedy podali we špatném překladu konec dotčeného našeho článku z č. 246 s doložením, že jest „ befremdend “ a že budaucně o něm promluwiti hodlají. Toto promluwení stalo se také skutečně brzy po tom we zwláštním úwodním článku, nad kterým jsme ale jen hlawau zawrtěti museli. Známe již dobře tu německau taktiku, která nám wšude, kde swého práwa dosáhnauti chceme, kde žádáme pro sebe to, čeho již dáwno Němci u nás užíwají, umí hned předhazowati, že chceme přednost, že zamýšlíme Uebergriffe, extreme slavische Tendenzen a t. d. Podle té samé taktiky zachowala se také proti nám „ Zeit “. My jsme si w článku swém ztěžowali, že Slowensko nebude zwláštní korunní zemí, že ministerstwo se obáwá Slowanům dáti tolik národní samostatnosti, kolik mají ku př. Němci a Wlaši; dokazowali jsme, že ministerstwo nemá příčiny obáwati se moci slowanské; ale „ Zeit “ nám předstírá, že panowati chceme w Rakausích, a rozumí našemu Panslawismu tak jako bychom chtěli celé Rakausko poslowaniti. Toho se zajisté ani „ Zeit “ nedočká, abychom my rakauští Slowané některý jiný národ potlačowali, a také jest skutečně od naší nynější poroby a podřízenosti, až k panowání nad jinými příliš weliký skok. Jestli jsme se ale my Slowané pro nesprawedliwost jiných národů k dosažení swého práwa wespolek spojili a toto wzájemné se podporowání panslavismem nazwali: newyrozumíwá se ještě tím, že budeme zase my utlačowati jiné, leč by snad těmto wlastní zlé swědomí takowé strašaky malowalo dle zásady: oko za oko, zub za zub.


12. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [reakce na zprávu o Steinitzovi], Autor: Havlíček, Karel
* * * Proskakowala wčera po Praze zpráwa, že je zde dep. Smolka a že jej mnozí widěli na Malé straně u Steinitze. Tomu odporowati musíme. Owšem ale byli u Steinitze tři Wídeňští akademikowé s německými barwami, z kterých jeden držán byl za zlopowěstného Oskara Falke, jejž powažowati můžeme za jednoho z hlawních popuzowatelů luzy Wídeňské. Tohoto člowěka, kdyby skutečně do Prahy zawítal, nesměli bychom propustiti: neboť kdo jiné popudí k revoluci, sám ale pak uteče a smělosti nemá, žiwot nasaditi, jest bídák trestu nejpřísnějšího hoden. Tak jako welikomyslnost welí, utlačeného nepřítele šetřiti a jemu, kdyby zapotřebí toho měl, žiwot zahájiti a k autěku dopomoci: tak z druhé strany welí poctiwost hanebníka, jenž jiné do neštěstí zawedl a pak zrádně opustil, trestu zaslauženému wydati. – Co se ostatně Smolky místopresidenta týče, jest to muž poctiwý, wší chwály hodný, jejž ctíme, byť bychom se časem nesrownáwali s ním we smýšlení. H. B.


8. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Bibliotékář Národního muzea]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. – Bibliotékář i kustos národního Museum pan Wáclaw Hanka, rytíř ruského řádu sw. Wladimíra dostal opět ruský řád sw. Anny II. třídy, a Císař Pán ráčil mu powoliti, by jej přijal a nosil.


10. březen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [Divadlo a umění], Titulek: Divadlo v Praze., Autor: Havlíček, Karel
Diwadlo w Praze. Motto: A wy ste z něj učinili peleš lotrowskou. Pan Grau jest weliký we wymýšlení dryačnických diwadelních ohlášení. W neděli dne 8. Března dáwal na swůj příjem: Bulka, aneb: Šest a dwacet! Welká komická kouzelná hra se zpěwy, deklamací, tancem, obrazy a skupeními we 2 odděleních. Skupení prwního jednání: 1. Přikouzlený obraz baštonského esa: Cikánský tábor. 2. Přikouzlený obraz baštonského kluka: Židowská swatba. 3. Přikouzlený obraz baštonského dó: Slawnost diwochů w pralesích amerikánských. Skupení druhého jednání: 1. Přikouzlený obraz baštonského esa: Horymírůw skok. 2. Přikouzlený obraz baštonské dewítky: Oslawení Trapulky. Ideální tanec s wšelikým skupením; wywáděn od weškerého baletního zboru. Při tom množstwí osob podiwně nazwaných a nedělní obecenstwo již je okouzleno a – napáleno. Kdyby byl p. Grau benesifi swé dal titul: „ Sprosté, prawdě nepodobné hlouposti " byla by mnohem trefněji nazwána, než tou bulkou, která patrně jen pro přilákání herců šest a dwacítkowých na cedulce stála. Neboť se mohly ty obrazy čímkoli jiným také přikouzliti — nebyloliby nejlépe dokonce je ani nepřikuzlowati. Wětší čásť z nich patřila na rynk pod prowaz, kde patron na bajazzo wolá; židowská swatba byla owšem od nějakého kluka, třeba ne baštonského přikouzlena — prskali si tam také do očí!!! A jak si regie předstawuje diwochy amerikánských pralesů? Což pak myslí, že její baletní chor již sám sebou tak wypadá, jako diwoši, že již dosti toho, když jen trikoty na sebe wezme? — A to sme také posud newěděli, že za časů Horymírowých, kozáci a římští wojáci při dwoře českém w službě stáli! Ó regie diwadla w růžowé ulici číslo 955-2! nehanob nám krásné illuse našich národních powěstí! – Co se předstawení týče, musíme říci, že hra p. Grauowa byla wýborna, on byl tenkrát we swém žiwlu. Pod nosem měl dwa černé kočičí ocasy, hrozné boty, hroznou twář, hroznou hůl, zkrátka osoba i hra zcela přiměřena — plašit wrabce. K tomu ještě úplně pimprlowská deklamace a – co mu ještě scházelo? – Pan Grabinger již po dlouhý čas je w ukrutném bludu — myslí že je komik! Již jeho kyselá twář by mu mohla něco jiného powědít. Ať si jen pomyslí, kdyby nebyl tak oblečen, kdyby ten roztrhaný šátek neměl; kdo by se mu zasmál? Nejwětší čásť komiky p. Grabingrowy a Grauowy bylo to, že ustawičně mluwili o wyhazowání, o praní atd. Ostatní wtipy celého kusu byli předpotopny. — Pana Chaura a Kašku sme litowali, že w takowém kusu hráti museli. O panu Hametnerowi sme s potěšením čtli, že do welmi wzdálených zemí engagement přijal – ó jak nám líto, že to byla pouhá šalba, w neděli hrál také!! Mrzuto na tomto swětě! Jediný herec, který pochwaly zasluhowal, byl malý židowský chlapec Šoulem. – A to je chrám Thalie! – To je naše národní diwadlo?! Co pak je pimprle? je pimprle něco jiného? něco horšího?! Máme mnoho nepřátel, nejwětší ale ze wšech je – naše Pražské diwadlo. H. B.


 prosinec 1847, Zdroj: Pražské noviny, 16. prosince 1847, Část: , Titulek: , Autor:
Domácí záležitosti. Šťáwnická akademie v Uhřích. Je to krásný ústaw – jedinký toho druhu w celém Rakausku. Akademie jest dwojí – hornická a mysliwecká; onano na 4, tato na 3 roky rozdělená. Počet akademiků přes 300. Jest to směsice wšech národů Rakauského mocnářstwí. Jsauť zde Maďarowé ( wětší díl ), Čechowé, Němci, Poláci, Srbowé, Krajinci, Štyřané, Tyrolowé, Italiáni a Walachowé – mimo to několik Němců z říše. Co se wšeobecnosti týče, panuje zde neobmezená rownost a stejnost, wšichni jsau mezi sebau bratří. Co do jednotliwosti jsau tyto národnosti přísně od sebe odděleny, každá držíwá swé sněmy, každá má swá prawidla, od druhých rozdílná, swau knihownu atd. Jelikož ale není můj aumysl, wšech národů zvláštnosti zde popisowati, přestanu jakožto Čech na tom, že Wám zpráwu podám o našem postawení, a jak se zde naše národnost pěstuje. Kletba našeho národu je neswornost! Čechem být se i zde mnohý stydí, a raděj swůj národ zapře a k odporné straně se hlásí, než aby cest jeho hájil, a w tomto wědomí jakausi hrdost nacházel. Tím pak tratí naše wěc w očích jiných, kteří námi opowrhujíce na ně poukazují, jenž si nás tak málo wšímají, a námi pohrdají. Arciť prawý Čech, swatostí národního snažení pronikutý musí být rád, že se takowých nedospělců zbawí, ale na místě, od wlasti wzdáleném, kde každý se swým drží, aby u wespolném obcowání se swými rodáky tauze swé po wlasti wyhowěl a jí wěren zůstal, – zde prawím musí se to Čecha bolestně dotknauti, když widí, jak se jeho nejswětější wěc nohama šlape, a jeho krásné snahy w posměch 412 uwádějí a sice od lidí, jež stejná máti zrodila. To pak wywodí hořkosti a je příčinau neblahých nešwarů. Proto si ale, jak jsem již podotknul, Čech zoufati nesmí, wěrných synů zůstane dosti, kteří se o rozkwět swé národnosti starajíce každý pokrok w tom ohledu we wlasti wzniklý sledují a wšeho dohrého k tomu cíli wedaucího radostně se chápají. Máme zde knihownu, která se ročně zmáhá, ačkoliw wšem potřebám jestě wyhowěti nemůže, knihowna posílá ročně swé příspěwky do Matice a odbírá wšechny časopisy české. – Schůzky našich krajanů býwají každau středu, a tu se howoří a zpíwá česky, čtau se Nowiny a události wlastenské se posuzují. Nowiny přicházíwají pořádně, wždy pátý den po jich w Praze wyjití, matiční knihy teprwa po čtwrt roku, čehož arciť welmi želíme, pomoci ale sobe nemůžeme, neb prawau příčinu této zdlauhawosti neznáme. Letošního roku je na Akademii pres 50 Čechů – budaucnost ukáže, jaké owoce jejich počínání a setrwání přinese, až posud jde wšecko rázně a wšeobecné nadšení zbudilo krásné naděje. Co se hudby týce, jest na Akademii zpěwácký sbor Diwno jest, že si našinci již také swůj sbor zpěvácký nezařídili? ( Liedertafel ), který německé zpěwy prowozuje. Ostatně se hudba dosti pěstuje. Při této příležitosti nemohu opominauti zmíniti se o schopnostech našeho krajana a akademika p. J. Fähnricha, rozeného z Wysokého Mýta. Ondyno spořádal koncert, hrálť na hausle. Jest to umělec w prawém smyslu, a jeho hra wšeobecné pochwaly došla. Hrál z duše swé a zwuky, které ze swého stroje wyluzowal, mluwily k duším našim – my jsme zatajili dech, když lkát počal, jako osiřelé robě, jemuž swět radostí neposkytuje, a slzeli jsme, když poslední zwuk dozněl, a w našich srdcích ozwěnu zbudil, která až do wlasti zasahowala. Wždyť je náš a my se jím honositi smíme – on pro nás žije, pro rozmnožení sláwy naší wlasti, a my mu tiskneme srdečně ruku, wědauce, že hudba a národ náš nikdy zahynauti nemohau. Co se literárního snažení týce, je na Akademii dosti činné. Wědy se pěstují, a při wšestranné wzdělanosti našeho wěku jest to každého powinnost. Časopisectwo se ročně zmáhá, zdejší čtenářský spolek akademický odbírá ke 30 časopisům. Maďarská literatura wždy wíce roste, slowácká ( rozuměj Štúrowa ) nepodala w nejnowějším čase žádný nowý plod we swém nářečí. W Banské Bystrici wyšel wloni swazek českých básní: „ Basnířký sádek od Jana Gasparides-Wladár. " Takowé básně wycházejí pozdě. – Wáženého pana dopisowatele žádáme, aby maje ohled na naše zdejší okolnosti tisku w dopisech swých pokračowal. Red.


22 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Zpráva o studentských spolcích], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
– Od loňského roku, co byla swoboda učení a wyučowání prohlášena, wešel mezi studující čilejší žiwot, a sestaupili se w spolky podle swého buď politického anebo národního wyznání. Nebude snad nezajímawé wypočísti zde wšechny zdejší studentské dosawád stáwající družstwa a spolky. Liberalia; odznak: čerwená čepice s černo-stříbrnau páskau, spolek tento má swůj wlastní psaný žurnál, nemá ani politickau ani národní barwu. – Hilaria; líší se od Liberalie jenom odznakem: totiž swětlomodrau čepicí s stříbrnau páskau. – Slávie; odznak: slowanský kroj, jest to naskrz slowanský spolek a obral si za aučel, pěstowati a hájiti žiwel slowanský w Čechách. – Moldávie ( dříwe „ ostří hoší ” ); odznak: čerwená čepice s modrožlutau páskau, slowanská. – Česko-morawské bratrstwo ( dříwe „ Kališníci “ ); odznak: fez s hwězdau, spolek naskrz slowanský. – Wingolf; odznak: modrá aksamitowá čepice s čerweno-žlutau páskau, družstwo německé. – Markomania; odznak: černá čepice s bělo-modrau páskau, též německá. – Fidelia; odznak: bílá čepice s modro-zlatau páskau, též německá. – Allemania; odznak: čerwená čepice s žlutau páskau – též německá. – Praga; odznak: zelená čepice, bez rozdílu národnosti. Družstwa jsau z wětší části podle Mnichowských stanow zřízena, a nesmí míti méně jak 25, ani ne přes 100 audů. Mezi spolky studentské lze též připočísti: Akad. řečnický a čtenářský spolek; německý řečnický a čtenářský spolek; Lotos, spolek k pěstowání wěd přírodních; šermířský a tělocwičný spolek. ( Boh. )


2. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [redakční sdělení], Autor: Havlíček, Karel
Poněwadž nyní weliký náwal jest přípisů k redakci těchto nowin, žádáme uctiwě, aby se nám malichernosti a pauhé slawnosti nepopisowaly. Časowé jsau nyní důležitější po zrušení censury, nemusíme již popisowati každé dětinstwí: jedná se nyní o celau zem. Jmenowitě nepochopujeme ale neskromnost mnohých pánu, kteří odesílajíce nám malicherné zpráwy, ani nefrankují! Rádi přijímáme nefrankowané dopisy, ale jen od swých známých a stálých dopisowatelů jako každá řádná redakce, ale ostatní dopisy na redakce se w celém swětě frankují, a budaucně nebudeme šetřiti takowé pány a odešleme dopisy zpět. Též připomínáme, že články, zwlášť osobnosti se týkající, beze jména a podpisu nám zaslané nikterak tisknauti nebudeme. Komu na zatajení jména záleží, tenť se na naši čest snad směle spolehnauti může, že jméno jeho zatajíme.


11. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Němci, Titulek: Na vás voláme, švarní jonáci čeští, Autor: Havlíček, Karel
Poslauchejte mladí, staří: Wyšelť rozkaz ze Frankfurtu! Na wás woláme, šwární jonácí čeští, hlasem welikým. Opusťte rodiče, milenky i dědiny swé, wyjděte z dílen, spěchejte pod korauhew boje! — Říšské ministerstwo w německém Jerusalemě uzawřelo podlé newyzpytatelné maudrosti a neskončené důmyslnosti swé, aby říše rakauská poslala 4 pluky pěchoty, 8 škadron jízdy, několik batterií raketowých s potřebným ústrojím — do Wlach? chraniž Bože, dort haben sich die deutchen Waffen ( totiž hraničáři, čeští, morawští, haličští, maďarští, rumunští a němečtí plukowé ) ohnedieß schon bewährt — ale do Šleswíku, nedaleko wýtoku našeho Labe do moře. — Poněwadž ale wojsko rakauské dne 6. srpna, kde mělo podlé nařízení říšského ministerstwa uznat nowého wladaře německého a wzíti na sebe ( o té slasti! ) německé černo-čerweno-zlaté kokardy a na korauhwe takowéž pentle, uwázalo jen, proti wšemu řádu, pentle německé na korauhwe rakauské, a to ještě, jako z milosti, jen na půl hodiny, a to zase jen we Wídni, poněwadž tedy tím a takowým chowáním nedalo na jewo welikau chuť, státi se z čista jasna trojbarewným wojskem, roztrhati letopisy o wojenských skutcích rakauského wojska a na příkaz Frankfurta pokrýwati se dubowým listím mladé sláwy, není jiné pomoci, jonáci jaří, než abychme se my Čechowé křepce wzchopili na nohy a o záwod letěli do Šleswíku bojowat. Jedná se tam o swaté aumysle, totiž o dobytí několika kop německých duší, o wybojowání půl páté čtwereční míle swaté německé půdy, o dosažení několika másů trojbarewného moře. Pamatujme, čeho jsme Němcům powinni, pomněme, kolikrát je otcowé naši Husité „ do noh “ porazili ( u Domažlic, u Austě a jinde ). Wzdělanost nynějšího století žádá to od nás, bychom smyli tuto winu, tuto krew německau s pomníků otcůw našich, a smyjeme ji nejlépe krwí dánskau we Šleswíku. Sladko, sladko bude nám tam bojowati proti Dánům, jimž druhdy za wěků nepamětných dcera krále českého, králowna Dagmar, tak dobře činila, že ji opěwali w písních swých; blažené bude nám umírati v pohledu na ono moře, k jehož wlnám donesl král náš Otakar jasný kříž křesťanstwa, umírati a mraucím okem pohlížeti na moře, w němž jsau pohřbena sídla a mohyly pradáwných Slowanů, jenž zahynuli křesťanským mečem německým a wypleněni byli láskau německau. — O spěchejme tam po březích Labských, po hrobech našich pokrewných praotců, porostlých mechem zapomenutí! Spěchejme a dobýwejme Slowané zemi tam, kde Němci na blízku dobyli zemi slowanskau!... Němci milí! W politice waší nebude platit kategorický imperativ jako we filosofii waší; wojna we Šleswíku není eine unbedingte Forderung der praktischen Vernunft pro nás, píseň waše wojenská není naše píseň, sláwa waše není sláwa naše. Sláwu šleswíckau ponechejte sobě sami.


28. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Protest obcí rakovnického kraje], Autor: Havlíček, Karel
Zásláno jest nám z wenkowa následující wyjádření: „ Mnoho obcí w Rakownickém kraji – tak jako bez pochyby i jinde – nalezlo weliké pohoršení w hanebném osočowání některých audů lonské březnowé deputace ze strany několika podlých najmutých časopisů, jakož jsau „ Wage a Wlastimil “ a j. Nechceme šířiti slow o nestydatosti a drzosti těchto od wšech poctiwých lidí opowržených orgánů, a chceme jen podotknauti, že zásluhy mužů wlasteneckých, jejichž čest tak zákeřnicky byla napadena a ohawně pokálena, známe oceniti nawzdor wšem aukladným pokusům zpátečnickým, a že hotowy jsme dle možnosti přispěti na zaprawení autrat od deputace březnowé učiněných, o nichž tak náramný powyk se strhl, a wybízíme ostatní obce českých krajů, by se k nám ochotně připojily a též swau částí přispěly, abychom usta zlomyslných na cti utrhačů zacpati mohli. “ Obec Dřinowská, obec Lisowská, obec Kwílická, obec Plchowská, obec Kutrowská, obec Neprobilická, obec Lotaušská we srozumění mnoho jiných. Podpisy jednotliwých občanů wlastnoruční byly též zároweň přiloženy.


19. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: Spravedlivé kronika česká., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. Sprawedliwá Kronika Česká, kterauž sepsal J. B. Malý. W Praze. Tisk a sklad Jar. Pospíšila. 1845. Jest to již známý dějepis Malého s rytinkami, jenom že w jednom díle wázaný, s přidanou mapkou malou koruny České.


29. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Venkov, Titulek: Z Přibyslavi, Autor: Havlíček, Karel
Z Přibyslawy. ( Opozděno. ) Const. Blatt aus Böhmen w č. 129 přináší co „ Eingesendet " prowolání několika dobře smýšlejících Pražských pánů na wenkow, by přistupowali k adresse děkowací za oktrojowanau ústawu. Toto prowolání nezůstalo u nás hlasem wolajícího na paušti; utwořil se tady spolek nejwíc z wrchnostenských auředníků, a ten ji pak swým starým běhaunem roznášeti a podpisowati dáwá. Není trwanliwého míru občanského u nás k očekáwání, pokud stáwati bude patrimonialních auřadů Podle wyjádření samého p. ministra Bacha mají být nowé auřady w Čechách již k 1mu listopadu zawedeny. Red., jejichžto audowé wšemožným spůsobem mysle podněcowati a proti sobě popuditi se snaží. Uwedu tady jen jeden příklad z lonského roku. Jeden takowý panáček z čistolidského úmyslu zhotowil žádost chalupníkům na sněm, která trochu kommunismem zawáněla, jen aby tak se opposice proti sedlákům zbudila a swoboda jim se znechutila. A k jakému rozkwětu gardu přiwedli! Wesničanům schwalují Wlastimila a Wesnické Nowiny a podělují je dílem i Pražskými Nowinami. Práwě teď jistý jejich příwrženec s nesmírnau radostí pobíhá městem ze zpráwau: Národní Nowiny že jsau zapowězeny, a tak aspoň se dílem přání jejich wyplnilo, které nebylo jiné, než že se jednau dočkají, jak redaktor Nár. Now. wěšen bude, což se w loni w swatodušních swátcích za jisté twrdilo. Reptický.


1. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: K čtenářům, Autor: Havlíček, Karel
K čtenářům. Wždy býwala nejwřelejší moje touha, abych co spisowatel přispěti mohl poněkud k zwelebení wlasti swé, a k poučení i k wyražení swých krajanů. Wšechno jiné zaměstnání stranou necháwaje, wynaložil jsem wšechnu práci, abych se k důležitému stawu spisowatele, pokud mi sil stačí, schopným učinil. A nyní, dříwe než jsem se nadál, wyplnila se nejmilejší moje žádost: swěřeny jsou wedení mému dwa časopisy, a s tím příležitost, působiti we wlasti swé tak, jak si přeji. Weřejně zde před celou zemí činím slib, že wšemožně k dobrému prospěchu sloužiti a swědomitě tento ouřad swůj zastáwati chci. Dobře nahlížeje důležitost tohoto powolání, wystřihati se budu wšeliké lehkowážnosti. Odjakžiwa jsem byl nepřítelem marného naříkání a kwílení, přeswědčen jsa, že jenom pilná práce a snažení k předu pomůže. Kdyby jen každý jednotliwý člowěk na tom místě, kde stojí, k dobrému se snažil: zajisté by se i celá země šťastného stawu neminula. Pročež také myslím, aby každý raději malé nedůstatky okolo sebe, ku kterých zdwihnutí moc jeho stačí, naprawowal, místo planého stesku na wšeobecné weliké nedůstatky, které jeden naprawiti nemůže. Tak bychom se zajisté dříwe welikého rozkwětu wlasti swé dočkali. Předkowé naší wymyslili překrásné příslowí: Poruč, a udělej sám; a dobře by bylo, kdybychom se wšichni dle něho wždy a ouplně řídili. K prospěchu swému připomínám Wáženému Čtenářstwu ještě jiné příslowí, totiž: že jest každý začátek těžký; pročež aspoň z počátku žádám o laskawé showění, později ať již nastoupí přísnost. Redaktor.


31. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Řád volební pro nejbližší český sněm zemský, Autor: X
Řád wolební pro nejbližší český sněm zemský. ( Pokračowání. ) Hlawa II. O wolbách w městech, k wywolení wlastních poslanců opráwněných, wyjímajíce hlawní město Prahu. § 16. W městech, k wywolení wlastních poslanců opráwněných, předewším hned po obdržení sněmowního rozpisu wywoliž se wýbor z dwanácti měšťanů, který wolitelský rejstřík shotowí. Místní auřad přísně jest zawázán, wýboru se wšemi potřebnými pomůckami bez meškání přispěti. §. 17. Wyhotowený rejstřík wolitelský má wolený wýbor otewřený k nahlídnutí pro každého wyložiti, a tři dni před konanau wolbau dáti od faráře ohledně na stáří zapsaných wolitelů a od místního auřadu ohledem na ostatní wlastnosti dát potwrditi. §. 18. K wykonání wolby samé má od dwanácti wýborowých spoluaudů řídící wolební komissar a spolukomissar, oba z obywatelstwa bez ohledu na měšťanské práwo se ustanowiti. K těmto dwěma komissarům má místní duchowní spráwce aneb w jeho zanepráždnění jeho zastupitel se připojiti. Oba wolební komissarowé městskému přednostenstwí dle wzoru přísahacího, we wolební instrukcí obsaženého, přísahu složejí, a místní duchowní spráwce neb jeho zastupitel má na swau kněžskau hodnowěrnost přislíbili, že každé falšowání překazejí a wolební hlasy zatajejí. §. 19. W každém městě se zároweň tolik náhradníků wywolí, kolik město poslanců smí woliti, a sice w tom samém způsobu, jak § §. 8 a 10 ohledem na wolby we vikariátech předpisují. §. 20. Při wolbě samé má nabídnutí jednotliwých, we wolitelském rejstříku zapsaných wolitelů, odewzdáwání hlasowních lístků aneb jich wyplnění, skrutinium, prohlašowání wywolených poslanců a náhradníků, wyhotowení wolebního wyswědčení a odeslání hlasowných lístků i s wolebními protokoly tím samým způsobem, jak již we vikariátních okresích jest nařízeno. Jen se má wolební wyswědčení od wolební komissí pro poslance a náhradníka wyhotowowané, spolu i od místního auřadu koramisowati. §. 21. Poslanec každého wenkowského města dostane ty samé diéty a stejnau náhradu za cestowní autraty, jako poslanci okresů vikariátních. Hlawa III. O wolbách w hlawním městě Praze. §. 22. Hlawní město Praha wolí k prwnímu českému sněmu dwanácte poslanců a šest náhradníků. §. 23. K wykonání této wolby hlawní město Praha w následující okresy se rozdělí: a ) Hradčany s Malau Stranau; b ) Staré Město; c ) Hořejší Nowé Město; d ) Dolejší Nowé Město. §. 24. Měšťanský wýbor 24audowý wolí pro každý městský okres z weškerého obywatelstwa wýbor pro registrowání wolitelů, jemuž náleží, dle již wydaného nawedení rejstříky wolitelské spisowati, ty samé pro každého k nahlédnutí w způsobilém místě na několik dní otewřené položiti a pak magistrátu k potwrzení nejen stranu stáří wolitelů dle nacházejících se konskriptních spisů, nýbrž i stranu ostatních politických wlastností předložiti. Při spisowání wolitelských rejstříků má magistrát příslušícímu wolebnímu wýboru každau wědomost neodporně udělowati. §. 25. K wykonáwání wolby samé wolí stáwající wýbor 24audowý pro každý jmenowaný wolební okres města řídícího wolebního komissara a šest spolukomissarů z weškerého Pražského obywatelstwa. Tyto wolební komissí mají po předcházejícím ohlášení dne a hodiny zároweň we swých okresích u přítomnosti příslušícího wýboru wolitelského woláním jednotliwých wolitelů dle wolitelských rejstříků hlasowní lístky požadowati, takowé i s wolitelskými rejstříky zapečetiti a až k skrutinium u Pražského magistrátu uložiti. §. 26. Jelikož město Praha 12 poslanců a 6 náhradníků wolí, za tau příčinau má každý hlasowní lístek 18 jmen obsahowati. §. 27. Spoluaudowé wolební komissí u magistrátu dle sděleného přísahacího wzoru přísahu složejí, že každé falšowání hlasowních lístků a wolebních protokolů překazejí a jednotliwé hlasowní lístky zatajejí. §. 28. Až pak hlasowní lístky ze wšech městských okresů budau pohromadě, mají weškeří spoluaudowé čtyr wolebních komissí wedením z nich wywoleného přednosty skrutinium společně na staroměstské radnici předsewzíti; načež oněch dwanácte, kteří nejwíce hlasů mají, za wywolené poslance, těch 6 mužů wšak, jenž w počtu hlasů nejwíce se blížejí, za náhradníky platějí. §. 29. Prohlášení wywolených poslanců a náhradníků stane se hned přednostau wolební komissí před staroměstskau radnicí. Wolební wyswědčení se má hned od wolební komissí wyhotowiti, od Pražského magistrátu potwrditi a poslancům a náhradníkům k oswědčení swého přijmutí dodati. Lístky hlasowní s protokoly wolebními mají se od wolební komissí zemskému presidium k odewzdání stawowskému wýboru pro sněm podati. §. 30. Na diétách dostane každý poslanec hlawního města Prahy pět zlatých stříbra na den, jak dlauho na sněmu přítomen jest. ( Pokračowání. )


23. říjen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Obhlážení, Autor: Havlíček, Karel
Obhláženj Dle wisokého nařisenj Gubernialského d. 25. řigena 1840 N. 44352 ge to wstaupenj do stawenj želesné česti ( Bahnhof ) předcžasem gizdj wšem nepowolanim pod pokutau a trestem zapowidano. H.


20. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Hlasování v praporech], Autor: Havlíček, Karel
H. B. ‒ Musíme obrátiti pozornost wšeobecnau celé naší strany na důležitost nedělního hlasowání w VI. práporu zdejší národní obrany strany welení. Jak známo, jest posud w Praze u wšech práporů národní obrany od wětšiny přijato welení české: jenom w šestém práporu hlasowalo se strany té wěci nepořádně ( totiž jen páni důstojníci hlasowali ), a tak se stalo, že přijato bylo w tomto práporu ( jehožto 4 setniny mají české a jen 2 německé welení ) welení německé. Mnohé nepříjemnosti a třenice nastaly skrze to, jakož máme w nejposlednějších dnech patrné důkazy před očima: neboť weliká wětšina tohoto práporu chce welení české a neráda nese nad sebau panování menšiny. W neděli budau tedy wšechny setniny VI. práporu každá o sobě a sice XIII. ( setník p. Dubský ), XIV. ( setník p. Popler ), XV. ( setník p. Müller, poděkoval se ), XVI. ( setník p. Wimer ), XVII. ( setník p. Fingerhut ), XVIII. ( setník p. Rott, poděkowal se ), hlasowali o to, jaké má být welení celého práporu. Rozhodne-li wětšina, že české, pak již nebudau při weřejných wýstupech žádné hádky možné, poněwadž bude w celé národní obraně Pražské jenom české welení; pak také wenkowská města dlauho sc napomínat nedají a za Prahau si popílí. Že ale tato záležitost pro nás není malicherná, to zde dokazowati již za zbytečné pokládáme, a proto žádáme snažně wšechny české audy těchto šesti setnin, aby se v neděli v hojném počtu sešli a nedali se pauhau netečností připrawiti o krásnau přednost wětšiny. Též i ke wšem horliwým našincům obracujeme se s žádostí, aby každý we swém saukromém stanovišti se přičinili k dobrému wýsledku nápomocnými býti.


14. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Program ke stanovám bratrstva českých studentů, Autor: výbor studentů; Havlíček, Karel (přetisk)
Program ke stanowám bratrstwa českých studentů pod názwem „ Slávia ". „ Rownost a Swornost. " 1. Audowé Slávie mohau býti jenom studenti akademici bez ohledu na náboženstwí a národnost až do gradu doktorského nebo do nastaupení auřadu. Wylaučen je každý, kdo je w jiném spolku studentském. 2. Audowé Slávie zwolí sobě wýbor ( prozatím podle fakult ) z desíti jednoho, na půl léta. Wýbor si wolí ze sebe přednostu, každý měsíc nowého, přednosta kasíra a sekretáře, i wede wnitřní i zewnější zpráwu weřejně. Wýbor přijímá nowé audy, náwrhy, udáwá platy, nad čímž hlawní schůzka rozhoduje. Wýbor uwádí hosti ( doktory, literaty, redaktory, umělce a j. ). Hlawní schůzka jednau za týden. 3. Hlawní účel Slávie: Politika a literatura. Řečnění, čítání a pojednání wědecká, nowinárská, zláště w oboru wzájemnosti Slowanské. Spojení dopisowáním a jinými prostředky se wšemi učilištěmi zláště Slowanskými. Mimotní: tělocwik, zábawy a radowánky weřejné. 4. Jednání Slávie wede se jazykem českým. Organ Slávie: Národní Nowiny, pokud se redakce a Slávie w záměrech swých srownáwati budau. Denník se počíná 11. Březnem 1848. 5. Záwazek k počestnosti! Zákaz saubojů a wšech marných a nemrawných obyčejů. Společná známka Slávie ( posud neurčena ). Čestný saud je wýbor a saudí weřejně; hlawní schůzka rozhoduje. 6. Proměna statut záwisí jedině od hlawní schůzky. W Praze 13. Dubna 1848. Z prozatimního wýboru Laskawostí pánů audů měšťanské besedy drží se schůzky prozatimního wýboru na ten čas každodenně od 2 — 3. hod. odp. w měšťanské besedě.: Jan Wodka 426-3. August Pirchan 644 — 1. Jan Krejčí 301-3. Hynek Prošek 6 — 3. Josef Erben 25 — 2. Jan Schartner 96—2. Josef Frič 706 — 2. Wáclaw Kleinert 543 — 1. W. D. Lambl 558 — 2.


19. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [překlad zprávy z Constitutionelles Blatt o vypsání konkurzu na úřednická místa na českých soudech; redakční poznámka], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Komisse pro zawedení nowých saudů w králowstwí českém wypsala konkurs od 12. t. m. datowaný, k obsazení auřednických míst při saudech, wyjmauc míst presidentských a presidentů senátních wrchního zemského saudu a zemských saudů, a sice we lhůtě do 20. září 1849; a wyzwala, aby žádosti těch, kteří jsau we službě u kolegialních saudů, zadany byly u komisse pro zawedení zemských saudů, jakož aby se také wšichni dosawádní zemští auředníci hlásili, a aby wůbec wšichni, jenž stáli we spojení s kolegialními saudy, swá přání a žádosti swému přednostenstwu předložili, které je zašle cís. král. českému appellačnímu saudu. Zwláštní žádosti o auřad státního zástupitele nebo jeho zástupce, anebo o jakýkoliw auřad při státním zástupitelstwí mají zadány býti u komisse pro zawedení zemských auřadů a sice od auředníků již ustanowených skrze jejich přednostenstwo. Wšichni žádatelé musí we swých žádostech dokázati, že mohau wyhowěti zákonním požadawkům k zastání žádaného auřadu, pak swé dosawádní služby, zásluhy a wlastnosti, swé stáří, dokonalau známost jazyka w okresu, w kterém chtějí auřad dostati, ustanowení již auředníci musí mimo to přidati dekrety swého ustanowení; dále musí žádatelé we swých žádostech zwlášť udati, zdali jsau s některým auředníkem w justičním auřadě w Čechách spřízněni anebo sešwagřeni, a zdali sobě přejí, auřad w té nebo w oné služební kategorii bez ohledu na určité místo, anebo s udáním určitého místa, we kterémžto posledním pádu musí udati důwody. Obzwláště musí ti, kteří žádají o auřad raddy u wrchního zemského saudu, raddy u zemského saudu, okresního saudce, saudního assessora, adjunkta okresního saudu nebo auskultanta, wykázati se s dosaženau spůsobilostí k wykonáwání saudního auřadu, jen u ustanowených již auskultantů, kteří ještě nedostali dekrety k saudnímu auřadu, učiní se ta wýmínka, že se jim určí lhůta, we které se mohau wykázati, že později odbyli zkaušku u saudního auřadu z obau justičních předmětů s dobrým prospěchem. Žádatelé o auřad státního zástupitele anebo jeho zástupce musí taktéž dokázati, že mají wlastnosti saudního auředníka; učiní se wšak u žádatelů o auřad státního zástupitele, kteří ohledu takowého hodni jsau a s wlastnostmi saudního auředníka se nemohau hned wykázati, wýmínka ta, že se mohau se zkauškau dobrým prospěchem později odbytau wykázati we lhůtě, která bude určena. Auřednictwo a platy pro weškeré saudní auředníky w Čechách jsau následující: A. U wrchního zemského saudu pro Čechy budau: 1 president s platem 5000 zl. a s přídawkem na funkce 1000 zl., 1 senátní president se 4000 zl., 40 radd, z nichž 20 budau míti plat 2500 zl. a 20 plat 2000 zl., 2 tajemníci k dozorstwí a řízení weškerých kancelářských prací, zadáwacího protokolu, expeditu a registratury, jeden z nich s 1600 zl., druhý s 1400 zl. platu, 8 kancelistů ( 4 s 800 zl. a 4 s 600 zl. ), 4 radní sluhowé se 400 zl., 4 auřední sluhowé se 350 zl., 1 wrátný se 300 zl. a 1 domowník se 250 zl. B. U zemského saudu Pražského a 3 okresních saudů Pražských ( Malostranského I. a II. sekce, Staroměstského a Nowoměstského ) budau: 1 president se 4000 zl. platu a s přídawkem na funkce 1000 zl., 2 senátní presidenti ( jsau obsaženi w počtu radd wrchního zemského saudu ) s přídawkem na funkce 500 zl., 22 raddowé ( 11 z nich s 1800 zl., 11 s 1600 zl., prwní nejstarší čtyři s přídawkem na funkce 200 zl. ), 27 assessorů ( 9 z nich s 1200 zl., 9 s 1000 zl. a 9 s 800 zl. ), 3 tajemníci co ředitele kancelářů s 1200 zl., 2 archiváři s 1000 zl., 24 kancelisté ( 12 s 500 zl., 12 se 400 zl., prwních nejstarších 6 s přídawkem na funkce 100 zl. ), 1 ředitel depositního auřadu s 1800 zl., 2 spráwci depositního auřadu s 1400 zl., 1 kasír depositního auřadu s 1400 zl., 1 revisor s 1000 zl., 1 likwidátor s 1000 zl., 4 officialowé ( 2 s 800 zl. a 2 se 600 zl. ), 1 ředitel zemských a leních desk, městského auřadu a auřadu kněh gruntowních s 1400 zl., 1 místoředitel s 1000 zl., 12 listowních ( 6 s 800 zl. a 6 se 700 zl. ), 14 wykonáwatelů saudu ( 7 se 400 zl. a 7 se 350 zl. ), 7 auředních sluhůw a pomocníků ( 3 se 350 zl. a 4 se 300 zl. ), 2 domníci s 250 zl. ( 1 co wrátný s přídawkem 50 zl. ), 1 žalářník s 500 zl., 8 dozorců wězení se 300 zl. C. U dwanácti ostatních zemských saudů a 30 okresních saudů prwní třídy, zároweň co trestních saudů o prowiněních ( wiz Nár. Now. č. 152 ) bude: 12 presidentů ( obsaženi jsau w počtu radd wrchního zemského saudu ), 114 radd ( 57 s 1600 zl. a 57 s 1400 zl., nejstarší dostanau přídawek na funkce 200 zl. ), 48 assessorů zemského saudu ( 16 s 1200 zl., 16 s 1000 zl. a 16 s 800 zl. ), 120 assessorů okresních a trestních saudů s 800 zl., 12 tajemníků co ředitelů kancelářů s 1000 zl., 12 archivářů s 1000 zl., 30 wedaucích knihy gruntowní a 4 pro horní saudy s 800 zl., 150 kancelistů ( 50 s 500 zl., 50 se 400 zl. a 50 se 350 zl., nejstarších 10 s přídawkem na funkce 100 zl. ), 12 žalářníků se 400 zl., 96 dozorců nad wězny s 250 zl. ( nejstarších 10 s přídawkem na funkce 50 zl. ), 75 wykonawatelů saudu ( 37 se 300 zl., 38 s 250 zl., nejstarších 10 s přídawkem 50 zl. ), 12 auředních sluhůw s 250 zl., 12 domowníků s 200 zl., pak 140 auskultantů ( 70 s adjutum 400 zl., a 70 s adjutum 300 zl. ) ( Wčerejší Const. Bl. aus B., z kterého jsme tyto wědomosti ( začátek u wýtahu ) wzali, připowěděl, že je we weč. listu ukončí; poněwadž se to ale nestalo, nemůžeme i my ukončení podati. Red. )


24. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Co jest Obec?, Autor: Havlíček, Karel
Co jest Obec? ( Pokračowání. ) Pokrok. Podáwají-li ale obce občanům swým málo jtstoty proti zlému, tím méně ještě o pokrok w dobrém pečují. Člowěčenstwo celé a každý jednotliwec určení má patrné, aby wždy dále se zwelebowali we wšelikých ohledech, we kterých mohau. I zkušenost dlauhowěká, i pauhý rozum nás učí, že lidé, jenom když we společnosti žijí, wětší wzdělanosti docházejí; a to sice wzdělanosti ducha i srdce. Co se wzdělanosti w rozličných naukách, umění, průmyslu atd., a pokroku we wšelikém takowém dotýče, tuť předewším patrno jest, že sám jednotliwý člowěk málo kdy by byl s to, opatřiti si k tomu weliké příležitosti, a že jenom we spojení s jinými žádaucího poučení nabýti může. Tuť stojíme u hlawní powinnosti obce, u wzděláwání mládeže, t. j. budaucích občanů. Patrné jest zřízení člowěka, aby dle příkladu jiných tworů Božích z počátku ( z mládí ) byl wzděláwán, připrawowán, aby pak w dospělém wěku užitek wzdáwati mohl. Tak jest ustrojeno maudré hospodářstwí weškerenstwa, aby každá část užitek brala a užitek dáwala, a nic nebylo nadarmo. Wzdělání mrawné ( tak zwaný charakter ) musí každému člowěku hlawně podati rodina, příklad a wychowání domácí, a jisto jest, že aspoň hlawní základ celého swého smýšlení mrawního béře člowěk z dětinstwí, buď od rodičů aneb od jiných, kteří u něho místo rodičů zastáwali. Wzdělání wšak rozumowé, w rozličných naukách, w uměních, průmyslu atd. nemůže jiný podati než obec sama, a nebo wůbec wětší společnosti. Hlawní powinnost obce w tomto ohledu musí tedy býti, aby přede wším jiným o dobré wzdělání mládeže swé péčowala ustanowením a udržowáním welikých potřebných škol, a wůbec jiných příležitostí ke wzdělání ducha a pokroku we wšem dobrém. Škol, wzdělání mládeže a wůbec občanů má a musí dobrá obec powažowati co hlawní úkol swůj, a hlawně síly i náklad swůj na ně obraceti. Prawé wzdělání občanů jest prwní a newyhnutelná wýmínka prospěchu a štěstí celé obce. Wezmemeli wšak důležitost wzdělání občanů s jedne strany, a s druhé nepatrný náklad, nepatrnau péči, jaké mu obyčejně wěnují obce, powažujíce, Bůh wí z jaké přewrácenosti wzdělání lidu za wěc mimotní, která se jen pro uwarowání hanby weřejné a jen k wůli jménu leda bylo odbýwá, aneb do konce za wěc nebezpečnau a škodnau: již newyhnutelně nahlídnauti musíme bídný staw wšech takowých obcí a nedůstatek občanského smýšlení. Wšimněme si jen welikého ročního wydání na wojsko ( i w čas pokoje ), a mnohem nepatrnějšího na wychowání a na školy občanské, a poměr ten nejlépe nám také wyswětlí wšechno, čemu bychom se jinák diwili. Pokawad učitelowé powážowáni zůstanau co nižší úřednici obce, pokawad budau w obci lépe odměňowáni pěstowatelé koní než pěstowatelé dítek, nebude obec kwésti. ( Pokračowání. )


31. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [informace], Autor: Havlíček, Karel
Poněwadž nyní zajisté wšechna naše pozornost obrácena jest k budaucí konstituci našeho mocnářstwí, nebude snad na škodu, když rozličné hlasy od wšelikých stran, jak se kde jewí, sbírati a čtenářstwu swému na uwážení podáwati budeme, aby si poznenáhla sám národ swědom byl toho, co nám zapotřebí. Jeden hlas z Tyrolska takto se wyjadřuje: „ Nechceme takowý stát spolkowý, který by každé jednotliwé provincii dopauštěl býti úplně samostatným tělesem státním. Rozpínající se síly tolika samohybných audů rušily ano zrušily by jednotu organismu. Kojíme silné přeswědčení, že společnost rodu, jazyka, wzdělání a interessů materiálních jest pásmo mnohé rakauské země a národu auzce spříbuzňující. A na tom nech se stawí nowý státní organismus. ( Welmi dobře! ) K wykonání tohoto díla, k utwoření spolků zemi, zkrátka k ustanowení obecných základů ústawních jest zapotřebí ústawního sněmů obeslaného ode wšech národů w císařstwí. Sbor tento zastupující weškeré národy rakauské wespolek s hlawau říše uzawřel by welkau foederací státní a uskutečnil by znowuzrození jednoho a silného Rakauska. Císař konstituční; nejwyšší moc podle státního zákonu základního rozdělena mezi ním a mezi národem; odpowědné ministerstwo; císař swoláwá periodicky poslance wšech zemských sněmu, aby rokowali o uspořádání říšských záležitostí, jakož jsau mezinárodní otázky, wojsko, finance, celní a obchodní poměry, zkrátka wšechny wěci celého státu se týkající. Uzawření zemských sněmů, we kterých by se o wšem, co se jen wlastní země týče, rokowalo, nepodléhala by žádné sankcí, a jenom říšský sněm spolu s císařem směl by na nich měnit, co by se příčilo dobru říše. “


21. prosinec 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Kollár a Čelakovský o smrti Jungmannově, Autor: Havlíček, Karel
Kolár a Čelakowský O smrti Jungmannowě. Doufáme se zawděčiti čtenářstwu swému, podáwajíce tuto wýjímky z přátelských dopisů těchto našich dwau nejwýtečnějších básníků o stejném předmětě. J. Kolár píše z Pešti: „ Pro mne jest to ztráta nejen wšeobecná a národní, ale i obzwláštní a osobní. Jungmann, jak znáte, byl jeden z mých nejstarších a nejupřímnějších přátelů a dopisowatelů; mně záwistiwým osudem nebylo přáno ani při jeho smrti ani při jeho pohřbu přítomnu býti, jako Wám, což citelnému srdci kolik tolik ku polehčení slauží. Mimo to já se ode dáwna těšil tomu, že příštího roku při Jubilaeum University Pražské budu míti ještě to štěstí, spolu i s mau rodinkau několik dnů w blažiwém lůnu toho patriarchy stráwiti: a ai hle i drahá minulost a i sladká budoucnost w okamžení zmizely. Jungmann byl netoliko prwní křísitel českého žiwota, ale což já za nejwětší jeho zásluhu pokládám, i prwní jednotitel a sbratrowatel roztrhaného, rozkmeníčkowaného a roznářečíčkowaného, a práwě proto i slabého a nešťastného národu našeho českoslowenského; on i weřejně i saukromě, i spisowatelstwím i dopisowatelstwím nejwíce pracowal na přežádaucí jednotě Čechů, Morawanů a Slowáků. — — — Nyní se obáwám, že se, my nesworné plemeno, ještě na wíce než dwanáctero pokolení rozlezeme a tím ještě hroznější zajetí a zničení na sebe uwalíme. — — — — Nu ale bratří a přátelé! proto přece nezaufejme! Čím méně nás zbýwá, tím taužeji se wespolek přiwiňme a spojme. Přece to již nyní po proklestění prwní cesty jináče wyhlíží, nežli bylo někdy při rudowání a holčowání. — — — — Co do památky našeho nezapomenutelného Mladoňa mojím zdáním dobře by bylo, kdyby někdo obšírný jeho žiwotopis sepsal a k tomu jeho, aspoň znamenitější korrespondenci připojil. Já sám mám wšecka jeho jako i jeho syna Josefowiče psaní, jichž ode 27 let drahný počet jest, a která jsem co drahý klénot schowáwal: k tomuto wšak cíli hotow jsem poslati je Matici do Prahy. Byloby tím nejlépe nejen památce Zwěčnělého ale i národu a literatuře poslauženo, anť podobného listopisného díla ještě w naší nowější literatuře nemáme. U Šafaříka, Palkowiče, Marka, Sedláčka, Hněwkowského, Puchmíra atd. budau se též dopisowé od něho nalézati: to by byla žiwá historie naší literatury a národnosti. Potřebí to wše shromážditi, aby se od tak welikého muže ani maličkosti neztratily. — — — K našemu wlastnímu uspokojení a potěšení drželi jsme i my zde we wčerejší neděli, w zdejším ewangelickém chrámě weřejně při službách božích poslední počestnost Zesnulému tomu Otci a příteli, owšem že jen w prostotě 407 a bez hluku, a wšak s patrným pohnutím a srdečným účastenstwím wšech přítomných. “ W Pešti 22. Listopadu 1847. A Čelakowský píše w dopisu přátelském p. Dru. Staňkowi dne 6. Prosince: „ Náš Jungmann! náš drahý Jungmann! Ač jsem za těchto posledních let tak zřídka měl příležitost z jeho líbezné twáři se těšiti, předce se mi nezdá jinák, leč jako by mi práwě od boku odňat byl ten, jejž jsem co druhého otce swého po třicet let ctil a milowal. A wšak i on wždy neobyčejnau lásku a příchylnost slowem i skutkem a wíce než jsem zaslaužil, wždy dáwal mi na jewo a cit wděčnosti mé k němu jen s posledním tlukotem srdce přestane. Připomínám si, jak již před dwadcíti lety, když jsme s přítelem nebožtíkem Kamarýtem si dopisowali aneb rozpráwku měli, že to býwal stálý a nezměnný wýraz „ bátuška náš “ ( otec náš ), jímž wždy J. míněn býwal. Byltě w skutku nás wšech dušewním otcem! Kterýž wěk nám zas takowého ducha a takowé srdce sešle! Již pak ale i w tomto smutku radostně oka k nebi pozdwihnauti musíme, za to děkujíce, že nám ho darowalo a tak dlauho mezi námi zachowalo; ontě wykonal úkol swého žití, jak málo komu se dostalo a dostane. Jméno jeho a co wíce příklad jeho žije napořád a tudy pokoj twým popelům. “


18. březen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Z Plzně., Autor: Havlíček, Karel
Sláwa, dokládáme, i měšťanstwu Plzeňskému, že w těžkých našich časech k zwelebení národnosti české přispíwati nezapomíná. Red.


8. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Zprávy o událostech ve Vídni], Autor: Havlíček, Karel
[ tři hvězdičky ] Dne 7. října. Podařilo se nám, doslati některé hodnowěrné zpráwy o wčerejších událostech Wídeňských. Ráno o 5 hodinách odejel prápor granátníků do Uher, pod Jelačićowy rozkazy určený, po železnici z Wídně. Když přijeli do Florisdorfu, zastaupilo jim množství lidu, gardistů a legie dálší cestu, a přemluwili je, aby se wrátili. Dáli jim jíst a pít, tak že wojáci zpití zbraň swau lidu rozdali. Když dorazili k Táborskému mostu, čekal je tam již pluk polský se třemi děly. Nežli wšak k čemu došlo, přepadl lid děla a zmocnil se jich, přesekaw koním prostraňky. Na to Poláci wypálili, mnoho lidu padlo, ostatní se úprkem dali na autěk. Na Štěpánském place chtěla část gardy šturmovat, druhá ji wšak w tom bránila, a přišlo k tomu, že gardisté stříleli na gardisty. ‒ ‒ ‒ O 6. hod. bylo slyšet opět ránu z děla, pak osm ran dělowých po přestáwkách, w kterých bylo slyšet neustálau střelbu z ručnic w městě. Střelba trwala ještě o desíti hodinách, když již wozotah odjížděl. Město prý je plno barrikád a střílí se doň s bašt. Telegrafy nejdau.


22. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk provolání poslanců], Autor: Havlíček, Karel
Čtyři poslanci z Rakaus we sněmu Frankfurtském wydali následující prowolání: Němečtí bratří! Stalo se, co se již dáwno předwídalo. Šmejdy panslavistů byly wěru tak tence osnowány, že Němci rakauští bohužel neprohlídali jasně nebezpečenstwí, které hrozilo jejich swobodě, jejich 652 národnosti. Sťastná náhoda ale strhla dworské s panslavisty spiklé straně w čas nátwařku neutralnosti, spiknutí proti Maďarům, přirozeným Němců spojencům, odhalilo se w celé swé hanebnosti. We sprawedliwém hněwu swém zdrtil šlechetný a swobodný lid Wídeňský mistry onoho spiknutí a wystupuje nyní jakožto mstící anděl pro práwo a prawdu. Ba i wojsko poznáwá w tom hanbu, kdyby bojowalo déle pro kamarillu, ježto se uchopuje prostředků nejmrzčích, aby jen dosáhla swých aučelů reakcionářských. A hle, w čas welikánského, wlasteneckého pozdwihnutí se Wídně prchnau čeští poslanci do Prahy, aby tam čerwnowé bůřiče, kteří nemají nic společného se šlechetnými bojowníky Wídeňskými, ponaukali proti pozdwižení německému na Dunaji. Jaká jest medle powinnost naše, bratří němečtí! Powinnost naše jest, býti Němcy. Powinnost naše jest, sněm německo-rakauský we Wídni wšími silami podporowati. Powinnost naše jest, proti wšem zwláštním chautkám českých stranníků, proti přeložení sněmu z Wídně slawně wystupowati. Powinnost naše jest, spojiti se co nejaužeji s Maďary a Německem, a wšechno wynakládati, co by nám pojistilo wítězstwí nad Slowanstwem Rusku přízniwým. Zhůru tedy, bratří němečtí! Nech nás powznese welikost této doby. Německá čest, moc a sláwa buďtež našimi swatostmi. We Frankfurtě na Rýně 14. října 1848. Rank, poslanec z Čech, Berger z Morawy, Rösler, posl. z Čech pro Žatec. Reitter z Čech pro Lípu. Takto píší čtyři zástupcowé Čech a Morawy na sněmu Frankfurtském. Newíme, máme-li se diwit wíce jejich nestaudnosti nebo pošetilosti. Ale podlé wšeho je widět, že se swé otčině dočista odcizili, jinak by wěděli, že Rakausko opět jest Rakausko, jakkoli lidé jim podobní proti tomu na odpor se stawí; jinak by wěděli, že základní zásada nynějšího Rakauska je rownopráwnost wšech národů, a že prohřešení proti této zásadě je zráda proti státu samému; jinak by wěděli, že boj, který nyní se wšemi swými nastáwá, je boj proti nesprawedliwostem, proti wýtržnostem do nebe wolajícím, kterými aristokratický Maďar we spolku s demokratickým Němcem proti druhým národům naměřowal.


15. duben 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel, Titulek: Do Wysokého Mýta., Autor: Havlíček, Karel
Do Wysokého Mýta. P. X. napsal w č. 23. těchto Nowin, že by se we Wysokém Mýtě bez hlawní školy i při nynějším zřízení školním lepšího pro mládež prospěchu docíliti mohlo wětší horliwostí učitelstwa. Tím se na cti uraženy domnívajíce hájí p. učitelowé W. M. dopisem od 9. Dubna k redakcí těchto listů zaslaným ( který wšak pro obšírnost celý wytisknauti nemůžeme ) swau dosawadní horliwost w tento smysl. Prawí, že hodiny školní náležitě drží, že w nich nic k učení nenáležejícího nečiní, že sice wíc předmětů nepřednášejí, než předepsáno jest, že ale děti německy slabikowat, číst ba i počátkům mluwnice a prawopisu německého w školních hodinách z pauhé ochoty bez ujmy prý wzdělání w mateřštině wyučují, upírají p. X. práwo a schopnost o těchto wěcech nějaké mínění pronésti, odwoláwajíce se zároweň na swé pochwalné dekrety. Což tuto wšem, kterým na tom záleží, we známost uwádíme. Red.


8. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Literární návěští], Titulek: [Spolek vlastenců Dubrovnických], Autor: Havlíček, Karel
Spolek wlastenců Dubrownických hodlá k ožiwení „ swatého plamene národnosti " každý rok wydáwati knihu na spůsob almanachu, pod názwem: Dubrownik, cviet narodne književnosti. Letošní swazek w 8ce okolo 300 stran silný obsahowati bude ze staré literatury 1. Pladowanja ( Prazdnění ) od Ivana Bone Vučičevića ( † 1658 ) s úwodem od Orsata Počića, pak z nowé: Piesma Dubrowniku od L. Preradovića, Vienac narodne slave od A. Kaznačića, Tri sta Vicah udovicah ( Tři sta Vincencií wdow ), dějeprawná píseň od Kazalia, Prwní zpěw Homerowy Odiseji, překlad od Ors. Pačiće, Rozličné písně od J. A. Koznačiće a Kita ( Kytka ), písně národní, powěsti, običaje atd. Předplatní cena je 1 zl. stř. W Praze se přijímá w redakci Nár. Nowin.


28. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Poznámka pod čarou], Autor: Havlíček, Karel
[ Poznámka pod čarou ] W tom máme již starau zkušenost. Powolí-li a wáhá-li se jen dost málo, již je wěc na polo ztracena. Malý a čerslwý příklad máme před sebau. Nedáwno se doléhalo ze wšech stran na to, aby „ Jezowitská ulice “ w „ Karlowu “ proměněna byla. Již se prawilo, že je nowý nápis napsán. Že se ale přestal o tom hluk dělat, utichla celá wěc a Jezowité posud zdobí swým jménem jednu hlawní z našich ulic. Ptám se, kde to wázne? Proč se nečiní přání obecenstwa zadost? —


18. leden 1849, Zdroj: Národní nowiny, Část: Jihoslované, Titulek: [Článek z Karlovic], Autor: Hawlíček, Karel
‒ Z Karlowic byl nám poslán tyto dny článek, obsahující objasnění poměrů we Wojwodowině, a wýznam srbského boje za příčinau ( dáwnějšího již ) článku w Deutsche Zeitung-u obsaženého, o kterém i w těchto nowinách zmínka se děla. Wy klademe za swau powinnost k naším bratrům Srbům, podlé žádosti spisowatelowy jej uweřejniti. Prawý duch našeho wěku ukázal se w praktické formě teprw před několika měsíci. Není potřeba důkazů, že před tím wládla swětem panská libowolna samowláda. K čemu důkazy o tom, že národního zřízení nebýwalo tam, kde wládl pán nad národem jedné řeči, jednoho jazyka. K čemu plýtwati slow k dokazowání, že bylo národního powstání proti panské samowládě newyhnutelně potřebí? ‒ Národowé powstali, swrhli se sebe těžká pauta otroctwí. Čím krutější byla tíže wladařská, tím krutější byl boj. Kde národ měl wládu národní, tam také boj nowého wěku byl jednodušší. Tak to bylo u slawného národu francauského; tomu podobné bylo u Němců a Maďarů. Ale docela jinak zjewil se duch nowého wěku u Slowanů; nebo národ co národ jednoho plemene má swé zwláštní powolání, zwláštní úlohu, pak také zwláštní wykonání we swém národním žiwotě. Tudíž směle říci mohu: Duch nowého wěku co duch národu a swobody národní w prawě formě zjewil se w dějinách Slowanstwa. Slowanstwo až do nedáwna známé jen co národ, konalo swau úlohu ne co národ státní, mající národnost swau upewněnau ‒ ne co národ utlačitel jiné národnosti ‒ nýbrž jako národ dle národnosti ze státu wylaučený, pak teprw co národ swobody. Slowané jsau národem swobody: Čím byl Srb, bojuje proti Turkům? Čím jest Srb, bojuje proti Maďarům? Čim jsau Poláci, bojujíce proti absolutismu despotickému? Čím byli Čechowé za časů, kde měli swé národní žiwobytí? Nebyli-li to kmenowci slowanští bojující proti jhu tyranů? Z toho hlediště a tím měřidlem má se posuzowati Slowanstwo we wěku nowém, nikoli jinak, nechceme-li uskutečniti swéwolné wladařstwí národů, hrůzyplnější nad wladařstwí jednotliwých pánů. Tak má Deutsche Zeitung posuzowati děje národa srbského, slowanského. Do srbského wojwodstwí nejde žádný Deutsche Zeitung, těžce je tedy odpowěď dáti na to, co člowěk sám nečetl. Ale z Nár. Now. č. 208, 212 widím, jak smýšlí D. Z. Chci tedy odpowědít krátce a wšeobecně, ale jádrně. Že dynastie nemilosrdně wládly národy, tomu není diwu: nešlechetnost neudrží se jiným, než tím spůsobem. Že dynastie popuzowaly národy proti národům, není diwu, neboť swůj otrocký úmysl jen tak uskutečniti mohly. Nyní národowé došli k národnímu sebewědomí, hledají swobodu národní; nyní diw jest, že w tom snažení zablaudili, a co nejhůř, z toho snad padnau do klece starého otroctwí. Nesjednocenost národů ‒ toť neštěstí jejich. Deutsche Zeitung reptá na to, jak Slowané rozumějí té rownopráwnosti. Myslí—li snad D. Z., že Srbowé, bojujíce proti násile Maďarů, chtějí násilu zase jiným na záda wložiti? Nikoli! Srbowé rozumí té rownopráwnosti lépe než mnozí křiklauni. Národu srbskému wíce záleží na národní jeho hrdinské cnosti, než aby ji poškwrnil nesprawedlností udělanau na našich několika Němcích. To dokázal w celém jeho sprawedliwém boji. Myslí-li D. Z. snad, že Srbowé bojujíce proti Maďarům nebojují také proti odpůrcům a zrádcům císaře? Tomu snad porozumí D. Z. aspoň nyní po bitwě Wideňské. ‒ Chtěl-li by D. Z. něco se připochlebiti welkodušnosti maďarské, nejlépe by ji zkusil, kdyby ho Maďaři trochu powěsili. Řekne-li D. Z., že Srbowé žádným práwem nemohau wyhledáwat swau národnost a wlast: pak, by wěru nerozuměl té rownopráwnosti, a národ srbský málo by si z toho dělal. ‒ Co se týče toho, že lid srbský co obywatel Wojwodowiny je w menšině, to jest arci stará chyba wšech Zeitungů w pokoji sedících. Chce-li se D. Z. přeswědčiti, kde u nás je wětšina obywatelstwa: nech pak přijde zpočíst bodáky srbské na poli boje a pak wšechny ony Němce bez starosti u pece sedící. We Srěmu bydlejí pauze Srbowé, w Bačce a Banátu jsau tři díly obywatelstwa Srbowé; a w Baranje neméně! ‒ U nás je boj; pak wěru neradi mnoho mluwíme! Dobře by udělal D. Z., kdyby hleděl sjednocowat národy, pak pomáhal k wyplnění wšech sprawedliwých žádostí národů wšechněch. Nechceme-li do otroctwí starého wěku, nech jsau národowé politicky i národně swobodni! Maďaři chtěli swobodu státu, nikoli swobodu národů. Totéž chtěli tuším i Němci. Slowané ale hledají swobodný stát s národy podlé národnosti swobodnými. A w našem boji widěti jest, jaké neštěstí w dešti kulek a pům hrozí tomu, kdo nerozumí prawé rownopráwnosti. U nás naučili by se Němci nazýwati nás jinak než Räuberhorde, což patří drawým šelmám! Slávko Zlatojević.


19. prosinec 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Matice Česká, Autor: Havlíček, Karel
– Matice Česká. W Prosinci. Tentokrát bylo jednání sboru welmi důležité. Nejhlawnější bylo wolení audů nowých do sboru samého a wywoleni jsau pp. Dr. Čejka, Erben a Dr. Staněk, kteří owšem teprwa od hlawního wýboru musejního potwrzeni býti musí. Budau tedy nyní we sboru následující audowé: Rytíř z Neubergu, co kurator, pp. Čejka, Erben, Staněk, Frič, Hanka, Kaubek, Palacký, PresI, Šafařík, hr. Leo Thun, Wocel a p. Tomek co sekretář. Ostatní nálezy sboru jsau následující: Mapa zeměznalecká okolí Pražského od p. Krejčího, k Musejníku přidaná bude se i o sobě za 20 kr. stř. prodáwati. Pocta na minulý rok žádnému spisu se neudělí. Překlad Jul. Caesara od nebožtíka prof. Macháčka wydán bude od Matice, neboť se p. Tomek uwolil potřebné oprawy w rukopisu učiniti. Tomíčkůw spis: Historie anglická, již censurowaný a Matici podaný odewzdán k posauzení pp. prof. Kaubkowi a Tomkowi, a není pochybnost, že též brzy od Matice wydán bude. Knihy, kterých Matice weliký počet ještě na skladu má, budau se nowým zakladatelům, byť jim i dle práwa nenáležely, přece přidáwati, a některé se budau studujícím w lewnější než krámské ceně prodáwati, aby tak žádaucího rozšíření dosáhly a užitečně působily. Wídenské c. k. nemocnici, jakož i zároveň nemocnici Pražské daruje Matice následující swé spisy: Wšehrda, Jungmannowy spisy, Staňkůw Přírodopis, Ztracený ráj, Markowy fil. spisy, Slowesnost, Rakauský dějepis Tomkůw, Zapůw zeměpis, Hlasy, Břežana, Klácelowu Dobrowědu, Romeo a Julie, Čelakowského Básně, Smetanůw dějepis, Musejník 1846, 1847. Strany odkazu 100 zl. stř., které nebožtík technik Melan, mladík wlastenecky smýšlející Matici učinil, powstali sice nyní nějací dědicowé proti tomu odkazu, a wšak jistá naděje jest že nadarmo. Panu děkanowi Markowi, jakožto starému příteli zwěčnělého J. Jungmanna swěřuje sbor Matiční sepsání obšírného žiwotopisu jeho, w němžto by se i dopisů dle potřeby použíti mohlo. Naděje jest, že důstojný p. děkan tuto čestnau práci na sebe přijme. Také určeno strany Jungmannowy Historie literatury české Jest úplně dokončena od nebožtíka, čímž neprawdiwau zpráwu jinde pronešenau oprawujeme, a bude to nowé arcidílo wydané od Matice. Red., aby p. Tomek ke spisu tomu pro lepší užití jeho zhotowil dwa registříky; a sice jeden wšech spisowatelů s krátkým žiwotopisem každého, jakož i s krátkým titulem weškerých jeho spisů s poukázáním na stránku, na které w knize přicházejí, druhý wšech spisů w alfabetickém pořádku. Dále též ustanoweno, aby se auřad jednatele Matice České, který naposled nebožtík J. Jungmann zastáwal, budaucně již neobsazowal, nýbrž že sekretář p. Tomek wšechny powinnosti jednatelowy má wykonáwati. A nyní přicházíme k nejdůležitějšímu ustanowení, přijato jest totiž dle náwrhu p. kuratora, předně: že se již ne wždy polowice přibylých do Matice peněz ukládati má jako posawad, nýbrž od nynějška jenom třetina, a ostatní dwě třetiny mají se do wydajných peněz počítati. Potěšitelná to zpráwa pro wšechny zakladatele, neboť jestli posud již tuze mnoho knih dostáwali, budau jich dostáwati nyní ještě wíce. A Matice slušně má na zřeteli, že netřeba dělati weliké kapitaly pro časy budaucí, kdežto bez toho literatura česká sama bez pomoci se udrží, ale nyní na počátku zapotřebí jest pomoci. Proto by dobře bylo i dále jíti a jak mile jistý kapital ku př. 40.000 neb 50.000 zl. stř. pohromadě bude, již dokonce nic neukládati nýbrž weškeré nowě přibylé peníze na wydání kněh wynaložiti. Za druhé přijato jest dle náwrhu p. kuratora, aby wždy 5 procent z oněch 2/3 kazdoročně přibylých peněz od zakladatelů na zwelebení knihowny musejní se wynaIožiIo. Nechceme zde sl. wýboru musejnímu něco předpisowai, awšak nezdá se nám býti wšetečným připomenutím, aby tyto 416 peníze s ohledem na půwod jejich a na smýšlení zakladatelů Matice byly jenom na slowanské knihy obětowány. Ku politowání jest wěru staw musejní bibliotéky we Slowanských literaturách, wedle hojnosti kněh drahocenných w jednom odwětwí pozorujeme opět bídnau chudobu w druhém, a nesauměrnost w celku, což owšem jinák býti nemůže, když se powáží, že se jenom náhodau a nejwíc darem slowanské knihy do Museum dostáwají, nikoli wšak systematickým kupowáním. Praze se owšem dělá wšeobecně kompliment, že jest metropole slawistiky, a zwláště se myslí, že Praha jest representant a tlumočník slowanstwa před ostatní Ewropau. Posud ale založena byla tato naše sláwa wíce na několika jednotliwých učencích, kteří swé učenosti w Praze nenabyli, nýbrž odjinud ji k nám přinesli. Kterak možná udržeti Praze i na další časy tuto slawistickau sláwu, když ani nemáme powrchních powědomostí o tom, co se u jiných národů slowanských w literatuře i w žiwotě děje: jmenowitě myslím nejhlawnější, Rusy a Poláky. Nemámeť w Praze nikde ruských a polských časopisů, ani nejwýbornější nowé knihy polské a ruské se k nám wšechny nedostáwají; jaká tu tedy slawistika? jaká to metropole slowanské inteligence? Nejsau mezi spisowateli našimi magnati, jako w Rusích a zwláště w Polsku, kteří by sami we swých knihownách mohli shromažďowati drahé knihy ruské a polské, ale Museum naše mělo by tuto mezeru wyplniti, a práwě w tomto druhém nowém ustanowení widíme k tomu whodný prostředek. Ostatní západ, jemuž pro neznámost jazyků slowanských literatury tyto nepřístupné jsau, nikde nebude moci Prahu ( budeli Praha upřímně chtíti ) přewýšiti w slawistice, a wždy bude od nás wážiti wšechny slawistické wědomosti, jako zase s druhé strany pro ostatní slowanskau domácí učenost může zůstati Praha ustawičným středištěm. To jest naše přirozené pole, na kterém něco půwodního, welikého, swětodějného způsobiti můžeme, na něm musíme přede wším sestřediti síly swé: ale samo sebau není nic, za jeden den nebyl Řím wystawen, a laboribus Dii omnia vendunt! Dobrá auplná knihowna slowanská jest ale při tom alfa i omega takowé české wýtečnosti, a z toho ohledu owšem sbor Matiční ke zwelebení literatury české welmi dobře učiní, když i na tomto poli o budaucí sláwu literatury české se zasazuje. y


4. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Potřebnost průmyslové školy české, Autor: Havlíček, Karel
Potřebnost průmyslowé školy české. ( Pokračowání ). Aby wšak tyto školy průmyslowé takowý, jak jsme prawili, mohly míti užitek, zwláště pro národ náš, zapotřebí předewším jedné úhlawní změny, které se časem swým nejen průmyslowé školy a techniky nýbrž i ostatní školy wyšší a nižší dočkají a dočkati musejí. Kromě wšech ostatních již dříwe wypsaných nedůstatků, na které školy wšech národů postonáwají, mají naše školy ještě jeden hlawní samy pro sebe. Jest to ten, že se neučí w jazyku národním. Jazyk německý jest u nás posud newyhnutelný most, přes který každý Čech donucen jest kráčeti do chrámu oswěty; kdo německy neumí, nemůže se skoro posud ničemu naučiti, aspoň ne weřejně, a kdo nedbaje na onen most, přece nějak na swou pěst w jazyku českém wycwičiti se chce, nemůže to jinák učiniti, než s welikými oběťmi, a s mnohým protiwenstwím. Častěji se již pořádně rozložilo, jak weliká škoda pro wzdělání wůbec, a zwláště nižších tříd národu našeho z takowého odstrčení jazyka českého wyplýwá. Powažme jen ku příkladu, kdyby nějaký zednický towaryš, nerozumějící německy, zdokonaliti se chtěl také w stawitelstwí. Nepochybně, že by se wšemu, co k tomu newyhnutelně zapotřebí, bystrá hlawa za rok wyučila, a na technice Pánů Stawů Českých učí se oprawdu dosti zednických towaryšů. Ale — aby jen tomu, čemu se na technice za rok naučiti může, rozuměl, musí se napřed 2 neb 3 léta německy učiti. Táži se nyní, w jakém jest spojení němčina s maltou a s uhelnicí? bude papír již lépe stawěti, proto že se naučil německy? Nikoli, ba naopak, kdyby se místo toho času, který s německou mluwnicí trawil, raději tím wíce we swém umění stawitelském byl cwičil, lépe by swé wěci rozuměl. A tak jest to we wšech řemeslech, a wůbec we wšem umění. Wětší část naších dětí, ani ještě pořádně nerozumí německy, a přece se jim jenom w této řeči wšechno wykládá, není tedy diwu, že učiteli a profesorům jenom na polo rozumějí, a tak proběhnou školy jako olej wodu, to jest, nic se na ně nepřilípne. W gymnasiích a wyšších školách ještě by to prošlo, bez německého jazyka owšem se uniwersita neobejde, a proto se jedenkrát německy naučiti musejí oudowé její. Tu se jen může přidat: bližšíť košile než kabát, anebo jinák: dobře uměti německy, ale newyhnutelně umět česky, a proto i na wyšších školách jazyk a literatura domácí zaslouženého místa míti má, a brzy snad míti bude. Ale w průmyslowých a w podobných praktických školách, tam jest němčina jenom zdržowání žáků, překážka řádného wěcnatého wzdělání, a pro docílení pokroku w této wěci newyhnutelně 6 zapotřebí, aby se co nejdříw odstranila. Kdyby se mne někdo tázal, kudy je cesta do Prahy, a já místo rychlé odpowědi w jazyku tom, který on rozumí, teprw jej počal učiti jiný, poněwadž mu z twrdohlawosti jenom práwě w tom odpowědíti chci: zajisté by se tak promeškal, že by již pozdě na swé místo došel, a hrubě by mi za tak drahé a obtížné poučení neděkowal. W takowém stawu jsou teď wšechni lidé w Čechách, hodlající se w průmyslu zdokonalit, a diwím se welice, že takowý nedůstatek posud ještě odstraněn není, při té horliwosti, s jakou se wšemožně průmysl, řemesla zdokonaliti hledí. Jaká to jest důslednost podporowati z jedné strany průmysl, a s druhé neodstraniti hlawní překážku! Naše Průmyslowá Jednota, od které se arci wším práwem w této wěci nejlepšího nahlídnutí očekáwati dalo, učinila prwní rozhodný krok. Uzawřela již založiti w Praze školu průmyslowou, w které se wšechny k wzdělání dobrých průmyslníků, řemeslníků, kupců i — rolníků ( doufám že každý nahlíží, že náš rolník ještě zbytečně wzdělán není ) potřebné wěci učiti budou w jazyku českém. Kdyby jen hodně brzy již oprawdu stála! Ba kdyby jich raději stálo místo jedné w Praze, po jedné aspoň w každém kraji na Morawě i w Čechách! Průmyslowá jednota jest společnost mající důchody swé z přízpěwku oudů: kdo se ročně 10 zl. stř. platiti uwoluje, stane se oudem jednoty a má hlas na shromáždění. Kéžby tedy spanilomyslní podporowatelé národního blaha hojným přistupowáním do Průmyslowé jednoty její peněžité síly zwětšiti pomohli, aby tím wětší sumu k takowému spasitelnému účelu obětowati mohla! Kromě to nadějeme se také od Pánů Stawů Králowstwí Českého, že na ústawě technickém, jenž pod jejich řízením stojí, také českému jazyku místo dáti ráčí. Horliwost Pánů Stawů Českých pro wšechno dobré wlasti jíž od starodáwna w dějinách naší země dobře zapsána jest, a nynější Páni Stawowé jistě w ničem dobrém od předků swých se oddalowati nebudou. Potřebí jenom, aby se o to jak náleží žádalo, a k tomu by snad měšťanstwo pražské nejlépe přikročiti mohlo. Líná usta holé neštěstí: chcemeli něco, požádejme o to slušně, a bude nám dáno. Musí se wůbec říci, že si sice často na mnohé nedůstatky ztěžujeme, ale potřebné a prawé kroky k odstranění jich učiniti ani nám nenapadá. Kdo u př. strany škol žádost podal, tam kde by potřebí bylo, totiž k Milostiwé Wládě? Známo jest, že národům swým w ničem; co wěru k blahu wede, nepřekáží, ba naopak ráda dobré podporuje. A wšak musíme dříwe upřímně powědíti, co nám chybí, aby se nám pomocí mohlo. Uwedením jazyka českého w školách zwedne se znamenitě prawé wzdělání, a prawé wzdělání jest prospěch celé země, wlády i národu. Jednou se ten krok učiní, ale dej Bůh, aby to co nejdříwe bylo. H. Borowský.


30. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Hosté slovanského sjezdu], Autor: Havlíček, Karel
[ Hosté slovanského sjezdu ] [ tři hvězdičky]Hosté k slowanskému sjezdu, kteří se již wčera oznámili, jsau: Poláci: Moraczewski z Poznaně. Walewski z Haliče. Lukaczewicz z Krakowa. Szynglarski. Cybulski z Berlína, Berviński z Poznaně. Rusíni: Borysikiewicz. Jinilewič, kanowník z Přemysl. Zaklinski. Srbowé: Stamátowič, archipresbyter z Nowého Sadu. Gruić. Petrowić. Slowáci: Hurban. Nosák. Hodža. Rus: Bakunin. Morawci: Helcelet, prof. Lepař z Holomauce. Blaudek. Prúdek. Chorwat: Baron Kušlan


17. červen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Daniel O'Connell, Autor: Havlíček, Karel
Daniel O´Connell. ( Pokračowání. ) Dějiny irské předstawují nám nekonečné pásmo nejhorších utrpení a bíd a nesnadno powědíti o jiném národu, jenž by se nešťastnau historií swau wyrownal ubohým Irčanům. Minauce nejstarší a střední historii ostrowa Erinu, která se nepořádkem a násilnictwím dokonce wyrowná wšem ostatním zemím w podobné době, přejdeme zrowna ku poměru Anglicka k Irsku jakož nejpaučnějším. Dříwe požíwali Keltowé irští swobody we wlasti swé a samostatní wládykowé panowali w rozličných končinách beze wšelikých určitých swazků mezi sebau, leč wyjma snad jednu národnost. Nejwíce podobni jsau Slowanům w tom, že pastewnictwí a orbu pěstowali, majíce společně zemi rozdělenau. Křesťanstwí přijali již r. 430 a sice tak horliwě, že brzy Irsko samo se stalo semeništěm křesťanstwa pro celau sewerní a střední Ewropu, neboť mnichowé irští I u nás w Čechách dobře známi pod jménem Hiberňáků neb Hiberňátů ( od latinského z Erin zpotwořeného jména Hibernia ) a ještě nynější celnice pražská ( klášter zrušený Hiberňatský ) před nedáwnem u lidu slula „ u Hiberňátů “, jakož dosawad ulice wedle ní jméno toto nese. putowali ze země do země, hlásajíce wšude nowé náboženstwí. Zároweň nastala tenkráte w Irsku mnišská klášterní učenost. Dánowé a Normané w rozličných dobách násilně panowali w Irsku, ačkoli se wždy při tom i zachowali domácí wládykowé. Ku konci XII. wěku ale nastal wplyw anglický a od té doby až do nynějška trwal wždy boj ( buď zbraní, neb duchem ) mezi přemoženau národností irskau a násilnickau anglickau. Příčina, pro kterau Angličané do Irska přišli, jest obyčejná, totiž domácí rozbroje, jakož i w staré historii české widíme, že we sporech domácích obyčejně některá strana Němce ku pomoci wolala, kteří pak ale co nepřátelé obau stran ( aspoň celého národu ) w zemi zůstati a zle hospodařiti chtěli. R. 1169 přeplawili se dwa angličtí pánowé ( baronowé ), ku pomoci powoláni bywše, do Irska a podmanili sobě znamenité krajiny na wýchodní ( sausední k Anglicku ) straně ostrowa. Král anglický Jindřich II. sám r. 1171 též s dosti patrným na ten čas wojskem dle příkladu tohoto do Irska táhl, a maje od papeže písemní darowání ostrowa tohoto, našel zwlášť we knězstwí znamenitau podporu Toho času papež římský sebe za zemského pána, na zemi powažowal, a země a národy rozdáwal dle wůle swé. a konečně si wětší čast Irska ( jižní a wýchodní ) zcela podmanil, anať se na seweře a západě národní strana w samostatnosti proti cizincům po mnohých bojích šťastně udržela. Král anglický zawedl anglické práwo a rozdal dobytau zemi swým baronům. Tito pak mocí se do darowaných krajin usazowali wyhánějíce 204 domácí majitele, jimž od nepaměti země náležela. Wůbec powažowala tato bujná anglická šlechta celé Irsko za krajinu pána nemající, a dle libosti si násilně brala půdu, wyhánějíc z ní prawé majitele, tak asi jako Španělowé w Americe s nebohými obywateli zacházeli. Nastal tudy boj za bojem, nepořádky, nejbujnější násilí, a anglické jméno stalo se předmětem dobře zaslaužené nenáwisti u domácích. Někteří domácí wládykowé se owšem anglické koruně pokořili a stali se tak rowněž anglickými barony a wšak i ti brzy anglickau národnost přijali a rodáky swé utlačowali. Okolo 1315 stalo se weliké powstání proti cizincům, ale bez prospěchu, tak že jen bída tím wětší nastala. Ba zwlášťním zákonem od r. 1367 prohlášeni jsau Irčané za nepřátele, a Angličanům zakázáno jest pod nejhoršími tresty, aby s Irčany w manželstwí newstupowali, a řeč jejich a obyčeje nepřijímali. Tím se obě národnosti ještě wíce rozdělily. Ačkoli se od té doby celé Irsko jakožto země Angličanům podrobená powažowala, přece wšak nejwětší čast oprawdu poslušná nebyla, a Irčané ztratiwše předešlé wzdělání swé, žili jako diwochowé w ustawičných malých bojích s nepřáteli swými. Král Jindřich VIII. půwodce anglikánské církwe chtěl nowé náboženstwí, které se w Angličanech wýborně ujalo, také w Irsku uwésti, poněwadž ale pocházely nowoty od nenáwiděných Angličanů, protiwili se Irčané co nejurputněji a setrwali we wíře katolické proti wšemu snažení králowu, w čem je i jezowité, od r. 1541 w Irsku zdomácnělí, welmi podněcowali. Králowna Alžběta sice chtěla katolickau wíru chrániti, poněwadž se ale papež a katolická strana w Irsku wždy nepřátelsky k ní měli, umínila si i w Irsku násilně reformací zawésti, a pobrawši celé záduší katolické církwi, darowala je anglikánské. Na to pak od r. 1560 ustawičně trwala powstání, která papež a Španěly horliwě podněcowali a podporowali. Tehdáž mnoho Irčanů, nemajících we wlasti swé wýžiwy, do francauské a španělské wojenské služby chodilo, a we zbrani se wycwičiwši, s wýdělkem domů se wracowalo. Této okolnosti paužil srdnatý a zkušený irský wládyka Hug O'Niele a sebraw je způsobil r. 1595 weliké powstání proti Angličanům, chtěje národ swůj od jha jejich oswoboditi. Toto powstání se španělskau pomocí několik let trwalo, až konečně Irčané opět přemoženi, weliký počet jich pobit a statky jim odňaty a Angličanům darowány jsau. Král Jakub I. se sice potom staral o zwelebení země a zawedení lepšího řádu, a ustanowil také parlament irský, we kterém wšak protestanti ( tedy Angličané ) silně přewládali. Přece wšak byly katolíkům ( tedy národní straně ) wšechny auřady nepřístupny, pro přísahu předepsanau, we které by byli musili krále anglického uznati za hlawu církwe. R. 1641 wzniklo pod O'Nealem pro nelidskost anglického wládaře Strafforda, jenž národnost irskau hrubě pronásledowal, nowé weliké powstání, do kterého se hned weškeré obywatelstwo přidalo a lid k zawraždění wšech protestantů ( Angličanů ) se rozpálil, tak že jich w několika dnech 50.000 zawražděno jest. Mezi tím wšak nastala weliká anglická rewoluce, angl. král Karel I. usmrcen jest a parlament republikánský ustanowiw zůřiwého Cromwella místodržícím w Irsku, odeslal jej tam r. 1649 s welikým wojskem. Za dewět měsíců pokořil a wyhubil tento celé Irsko po nesmírném krwe proléwání; po přemožení musili mužowé zbroje schopní wlast swau opustiti, aby dokonce již powstání možné nebylo. Poněwadž ale přece po tomto nelidském wraždění mnoho ještě zůstalo Irčanů národnosti a wíře swé wěrných, a nechtějících se panujícímu náboženstwí podrobiti, umínil si Cromwell wywésti je wšechny ( nejwíce se jich skrýwalo po lesích a močálech ) do Ameriky. Že to wšak možné nebylo, poručil je aspoň wšechny do západní části ostrowa zahnati, a tam pod dohlídkau anglického obywatelstwa do pewností zawříti, ale i to se při wší ukrutnosti nepodařilo. Zemi domácím pobranau rozdal wojsku swému a anglickým kolonistům, a prawí majitelowé její blaudili po lesích a močálech, umírajíce hladem a mrazem we wlasti swé. ( Pokračowání. )