19. listopad 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Budoucí moravský časopis.], Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. O budaucím Morawském časopisu dostali jsme opět podrobnější spráwy. Dne 9. t. m. zadal kněhkupec Brněnský p. Wimmer k slawnému Morawskému Zemskému praesidium žádost swau. Názew časopisu bude: „ Týdenník, listy ponaučné a zábawné “, a wycházeti má týdně po archu welkého formátu. Spůsob tento musíme zchwáliti, dobřeť jistě bude napřed jen jednau týdně jej wydáwati, aby začátek redakcí častým wycházením zbytečné nepohodlí nečinil. Pokud nyní na Morawě žiwot národní jest slabý a úkazy jeho nehojné, bylo by častější wycházení časopisu jen marná a nepohodlná ostentací. W tom ohledu jsau Kwěty příkladem: napřed wycházely jednau za týden, pak podáwajíce řádné přílohy, wždy zároweň se čtenářstwem se šířily, až na přes rok, jak doslýcháme, čtyrykrát za týden wycházeti budau. Na každý ale spůsob radíme upřímně našim literárním spolupracowníkům na Morawě, aby již od Nowého Roku počali wydáwati ( budeli do té doby powolení ). Každý ztracený neb prowáhaný měsíc wolá do nebes co hřích, zpáchaný na krajanech našich Morawských. Čas se newrací! a dnes podaný peníz má často wětší cenu než zítra dané tisíce. Pomněte pánowé! že se pod wámi půda očihledě tratí, každý rok, každý měsíc, ba každý den klesáte hlauběji, a tím nesnadněji bude wám powstati. A ostatně jaké to ohromné příprawy!? Pomněte, že nejste sami. Naše sily jsau waše sily a naše ruce jsau waše. Jenom lokalní, čistě Morawské články budau tu waším úkolem, w ostatních pracech bude wždy odsud hojná podpora, ačkoli ji wlastně zapotřebí není. Jen newáhati! lépe učinit jeden krok, než zamýšleti jich tisíc. Že se wšak o tomto budaucím časopisu Morawském tak často zmiňujeme, nebude snad nikomu diwno: powažujemeť ( a bohdá slušně! ) wydáwání řádného časopisu aspoň týdenního co epochu znamenitau w dějinách Morawských. Jen takowý časopis může tam wzbuditi zdrawý národní žiwot, kterého tam welice zapotřebí. Jen se warujte wšeliké zlopowěstné separace w nejwětším i w nejmenším!


7. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk zprávy], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Z Wídně 2. kwětna. Wčera wečír uzawřelo shromáždění spisowatelské poslati několik audů do Prahy, a sice: dra. Jonáka, Kappera a Doležálka, rozených Čechů. Kapper mluwil: S nowým plápolem zbudila se we mně láska k drahé wlasti, tisícerými pozdrawy wolám Čechům; nechť Slowanstwo w nowé sláwě se powznese! Na Čechy nedopustím, ač přechwaty, nesnášeliwost a bezmírnost z nejhlubší duše nenáwidím. Oba národy jsau stejně opráwněny, stejnau silau a stejným sebewědomím musejí Čechowé i Němci k dobrému země se přičiniti. Nemá-li Čechstwo žádné žiwotní podstaty, zprachniwí; má-li čerstwau krew a silné swaly, o čem s radostí jsem přeswědčen, žij a prospíwej a puč se ku kwětení. Přijímám čest tohoto poslání jen proto, že shromáždění totéž myšlení kojí, že před Čechy i Němce s tímto pozdrawením wstaupiti mohu! ( Siegf. Kapper je rodem žid. ) Taktéž wyslowili se Jonák a Doležálek; shromáždění jednohlasně pochwalu swau wyjewilo. K deputací této připojí se několik německých spisowatelů a ona odjede co newidět. – Jak budau přijati? Const. Bl. a B.


28. listopad 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisowatel., Titulek: Z Domažlic., Autor: Havlíček, Karel
Z Domažlic. Z přátelského dopisu. Nedáwno překwapil mne wěru dopis welectěného p. Adamowiče o chwalitebném počínání pp. audů „ Českého spolku čtenářského " hodnowěrné náwěští mi podáwajíc. Dowídám se, že spolek k Matici chce přistaupiti, jakož i nowau síň besední a čtenářskau schwalně najmutau wkusně dal ozdobiti. O prawém pp. audů k žiwotu nowému probuzení a beze hluku swědčí wkusná a wýznamná malba w síni čtenářské, předstawující Českého lwa w čerweném poli, korunu českau s mečem a žezlem Swato-Wáclawským, matku Sláwy, lewicí Slawii žehnající, prawicí pak spánky česk. lwa příwětiwě wěncem wawřínowým wěnčící, strom lípowý s rozsáhlými wětwemi, nade kterými si ke wzájemnosti slowanští čtyři kmenowé ruce podáwají. – Při wšem krášlení síně besední ( nejwíce mnohými obrazy z české historie a literatury ) nezapomíná se na hlawní aučel spolku: wzdělání užitečným čtením, mnoho knih se odbírá a pilně cte, čímž knihowna denně zrůstá. – Též zde stůj Domažlickým ke chwále, že dle dopisu p. Wimmra wydawatele Týdenníku na Morawě od 8. Listopadu p. knihárníku spolku Domažlického Jak. Martinkowi zaslaného jest spolek Domažlický nejprwnější odběratel časopisu Týdenníka z celého králowstwí Českého. Powážiti sluší, že ještě se teď nikde na časopisy nepředplácí, ještě není čas, a také posud wydawatelstwo Týdenníka neohlásilo, zač bude po poště. Na každý pád očekáwáme, že bude aspoň třetina wšech předplatitelů z Čech. Red. Chwalný začátek učinily Domažlice, ač od Morawy nejwzdálenější, poslední strážní slaup národnosti české proti wduchu a wliwu baworskému, a doufám, že w brzku mnoho následowníků naleznau! H.


16. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Sám si umínil napsati zápisy a opsati je, aby nic neplatil písařům. Zákonní formy jemu byly wýborně powědomy: Ostře nadepsal welikymi písmenami: tisícího, osmistého toho a toho roku, pak pod to malými: poměštík ten a ten, a wšechno jak se náleží. Za dwě hodiny bylo wšechno u konce. Když se pak podíwal na tyto listy, na mužíky, kteří skutečně kdysi byli mužíky a pracowali, orali, opíjeli se, wozkowali, šidili pány swé a snad byli také jen přímo dobrými poddanými, tu jakýsi podiwný, jemu samému nepochopitelný cit jím zawládnul. Každý ten rejstříček měl jaksi swůj zwláštní charakter. Mužíci náležewší Korobočce skoro wšichni byli s přídawky a s přezdíwkami. Rejstřík Pluškinůw wyznamenáwal se krátkostí slohu, často byly jen weliké písmeny křtícího a otcowa jména a za každým punktík. Rejstřík Sobakewičůw slawil se auplností a důkladností: ani jedna wlastnost mužíkowa nebyla opominuta; o jednom tam stálo: „ dobrý truhlář “, k druhému bylo připsáno: „ čipera, a nepije nic líhowitého “. Poznamenáno bylo také, kdo jest otec a kdo matka, a jak se oba chowali: u jednoho jenom jakéhosi Theodotowa bylo napsáno: „ otec nepowědomý, ale narodil se z panské Kapilolíny, má dobré wlastnosti a není zloděj. “ Wšechny tyto podrobnosti přidáwaly celé wěci jakausi čerstwotu, zdálo se, jako by mužíci ještě wčera byli dýchali. Díwaje se na ně dlauho, prawil: „ Můj Božínku! co wás je zde namazáno! co jste asi chudáci za žiwobytí swého prowáděli? jak jste se měli? “ A oči jeho zastawily se na jednom jménu, byl to již známý: Petr Saweljew Newšimejsikoryta, který kdysi patříwal poměštici Korobočce, opět se nezdržel říci: „ O, jaký dlauhanácký pes! přes celý řádek se rozejel! Byl-li si řemeslník aneb jen mužík, a jakau smrtí jsi asi sešel? w hospodě-li, aneb tě na prostřed cestě spícího přejeli wozkowé? Korobka Štěpán, tesař, střízliwosti neobyčejné! A! to je ten Korobka Štěpán, ten rytíř, co by se byl hodil k císařké gardě. Bezpochyby obešel wšechny gubernie se sekerau za pasem a s botama na zádech, obědwal za dwě kopejky chleba a za čtyry sušené ryby a w mošně snad přinesl domů 716 pokaždé asi sto rublů stříbrných a snad i bumážky zašíwal do plátěnných spodek aneb strkal do boty, – jak jsi ty skončil? Lezl si snad pro wětší wýdělek na zwonici, a sklauznuw odtud s příčky, rozplesknul jsi se o zem a jen snad stojící wedle tebe nějaký kmotr Michaj zaškrabaw se rukau w týlu řekl: „ Eh! Honzíku ulehčilo ti! “ a hned podwázaw se prowazem wlezl na twé místo. – Maksim Teletníkow, šwec. Hehe! šwec! opilý jako šwec, prawí příslowí. Znám tě, znám, můj holaubku; chceš-li, budu celý twůj žiwotopis wyprawowat. Učil jsi se u Němce, který wás wšechny ztrawowal a bil potěhem přes hřbet pro neakurátnost, a nepauštěl na ulici dowádět, a byl jsi diw diwaucí, a ne šwec, a chlubíwal se tebau mistr mluwě se ženau nebo s kamarádem. A tak se skončilo twoje učení. A teď já si zařídím swůj domek, prawil jsi, ale ne jako Němec, jenž se po kopejkách plazí, ja najednau zbohatnu. A tak wyplatiw pánowi obrok ( daň ), zřídil jsi krámek, nabral hromadu objednání a začal jsi pracowat. Dostal jsi kdesi za třetínu pohnilé kůže a wydělal jsi skutečně dwakrát tolik na každé botě, ale za dwě neděle popraskaly twoje boty a wynadali ti nejhanebnějším spůsobem. A tak twůj krámeček zpustnul, tys začal pít a taulat se po ulicích, mluwě: „ No, zle je na swětě! Rus ani nemá žiwobytí, we wšem mu Němci překážejí. “ – A tohle! co to je: Elisabeta Brabec! Čerta-li pak, ženská! jak ta sem přišla! Darebak Sobakewič i tak mne ošidil! “ Čičikow měl prawdu: byla to wěru ženská. Jak se tu wzala, kdož to wí; ale tak šikowně byla napsaná, že se zdaleka mohla powažowat za mužíka, i a na konec bylo wynecháno, tak že nestálo Elisabeta, nýbrž Elisabet. Awšak nedělal si z toho mnoho a hned je wytrhnul. – Grigorii Dojíždějnedojedeš! Jaký jsi ty byl asi chlapík? Prowáděl-li jsi wozkowstwí, a maje trojku a rohožkowau kybitku odřekl jsi se na wěky domu, rodné swé brlohy, a tahal se s kupci po trzích. Odewzdal-li si na cestě duši Bohu, aneb se zalíbily nějakému lesnímu tulákowi twoje kožené rukawice a trojka nízkých ale pewných koníků, aneb jsi snad sám leže na kybitce, myslil a myslil, a najednau obrátil k hospodě a pak zrowna do auwozu, a konec wšech cest! Eh! ruský národčík! nerad on umírá přírozenau smrtí! – A což wy, moji holaubkowé! “ prawil, mrskna očima na papírek, kde byly napsány uprchlé duše Pluškina, „ ačkoli jste ještě žiwi, ale což to platno! jako byste byli mrtwí, kde asi wás nosí bystré nohy? Bylo-li wám zle u Pluškina, aneb jen z wlastní náklonnosti běháte po lesích a obíráte pocestné? Sedíte-li we wězeních aneb jste se dali k jiným pánům a oráte? Jeremei Karjanin, Nikita Wolokyta a syn jeho Anton Wolokyta – ty již podle jména jsau ostří hoši! Popow, služebník w zámku, bez pochyby byl písař: snad newzal ani nůž do rukau, a kradl na jiný spůsob. Ale už tě lapnul bez pasu kapitan-isprawník. Ty stojíš zrowna při wýslechu. „ Čí jsi? “ prawí kapitan-isprawník, přihodiw při této příležitosti jistě nějaké notné slowíčko. „ Toho a toho poměštíka “, odpowídáš chutě. „ Co zde děláš? “ prawí kapitan-isprawník. „ Jsem puštěn na obrok “ Obrok – když pán pustí swého poddaného na nějaký čas ( obyčejně na rok na wejdělek, začež owšem jistý plat odwáděti musí ) nazwaný obrok. Překl., odpowídáš bez zajíknutí. „ Kde máš pas? “ – „ U hospodáře měšťana Pimenowa! “ „ Zawolejte Pimenowa! “ – „ Ty jsi Pimenow! “ – „ Jsem! “ „ Odewzdal ti swůj pas? “ – „ Ne, neodewzdal mi žádný pas! “ – „ Proč pak lžeš? “ prawí kapitan-isprawník s dodatkem nějakého notného slowíčka. „ Prawda “ – odpowíš ty směle – „ nedal jsem mu ho, proto že přišel pozdě domů, ale dal jsem ho schowat Antipowi Prochorowu, zwonaři. “ – „ Zawolejte zwonaře! “ – „ Dalti swůj pas? “ – „ Ne, nedostal jsem odněho žádný pas. “ „ Proč pak zase lžeš? “ prawí kapitán-isprawník, přiostřiw řeč swau nějakým notným slowíčkem. „ Kde pak máš pas? “ – „ Já jsem ho měl, “ díš ty čipěrně – „ ale může být, jak se mi zdá, že jsem ho někde na cestě ztratil. “ – „ A wojenský plášť, “ prawí kapitan-isprawník přišpendliw ti opět na přidanau nějaké notné slowíčko – „ proč pak jsi ho sebral? a knězi také truhličku s mě ďáky? “ „ Není tomu tak, we zlodejstwí jsem se ještě nikdy neprowinil. “ – „ A proč pak našli u tebe plášť? “ – „ Nemohu wědět: jistě že ho někdo jiný podstrčil. “ „ O ty bestie! bestie! “ prawí kapitan-isprawník kýwaje hlawau a opíraje si boky. „ Dejte mu na nohy pauta a odweďte ho do wězení. “ – „ Račte poraučet, já s potěšením.... “ odpowíš na to. A wyndaw z kapsy pikslu podáwáš po přátelsku dwěma invalidům šňupat, kteří ti dáwají pauta, a wyptáwáš se jich, jak dlauwo již wyslaužili a w jakých wojnách byli. A tak sedíš we wězení, co zatím twoje wěci odbýwají při saudu. A saud píše: „ odewzdán budiž z Carewa-Kokšajska do wězení tam a tam, “ a tam zase saud píše: „ odewzdán budiž do Wesogonska, “ a ty přejíždiš z wězení do wězení a prawíš, prohlížeje nowý chládek: „ Ne. Wesogonské wězení se zdá být čistší: tu alespoň si může člowěk poskočit, a wíce obecenstwa. “ – Albakum Fyrow! a což ty chlapíku? kde, kudy se proháníš? Zaneslo-li tě na Wolgu, a zalíbilo se ti wolné žiwobytí mezi burláky? Burláci jsou plawci na řece Wolze, proslulí po celé Rusi bujným, jaksi romantičným žiwotem swým. Překl..... “ Tu se Čičikow zastawil a zamyslil se. Nad čím se zamyslil? Zamyslil-li se nad osudem Abakuma Fyrowa, aneb se zamyslil jen tak sám pro sebe, jako se zamyslí každý Rus jakéhokoli wěku, čina i stawu, když si wzpomene na bujnost neodwislého žiwobytí. A wěru kde asi bude Fyrow? běhá hlučně a wesele na obilní lodi mezi kupci. Kwítí a pentle za klobauky raduje se celý burlácky sbor, lauče se od milenek a žen, wysokorostlých, štíhlých s koralemi a pentlemi; chorowody, písně, celé náměstí se jen hemží a nosičowé zatím w křiku, nadáwkách a popoháňkách nawalují si pytle dewíti pudowé ( 360 liber ) na hřbety, a sypau hrách a pšenici do hlubokých lodí, kaulejí žoky owsa a krup, a zdaleka widěti na rynku pyramidy nahromaděných pytlů, a pohromadě tu stojí celý chlební arsenal, pokud se nepřesídlí do lodí a neplawe jako husa s podzimními ledy celé nekonečné loďstwo. Tam se wy nadřete burláci, a družně jako dříwe při radowánkách chápete se potu a práce, protahujíce při tom dlauhau, jako celé Rusko, píseň. „ Aj! aj! dwanáct hodin! “ prawil konečně Čičikow, podíwaje se na hodinky. „ Což pak jsem se tak zawrtal! A kdybych ještě něco dělal, ale to kde nic tu nic, udělal jsem čáru a pak jsem se zamyslil. Jaký jsem já blázen! “ Prawiw tak, proměnil swůj dosawadní šotlandský oděw na ewropejský, stáhl přaskau dobře swůj plný žiwot, pokropil se kolínskau wodičkau, wzal do ruky zimní čepici a papíry pod paží a šel do gražďanské palaty uzawřít tam kaupi. Pospíchal ne proto, že se bál přijít pozdě, neboť byl předsedník známý jeho a mohl zkrátit nebo protáhnaut dle jeho žádosti auřední hodiny tak jako starý Homerůw Zews, protahující dni nebo posílající rychle noci, když bylo zapotřebí zkrátit ostudu milých jeho hrdin aneb jim dát času, aby se doprali: ale Čičikow sám si přál, aby se ta wěc brzy skončila. Až do té doby bylo mu pořád nepokojně a nepříjemně w mysli, wždy si wzpomínal, že duše nejsau docela oprawdowské a že w takowých pádech wždycky je nejlépe takowau pawuzu dostat brzy se zád dolů. Sotwa wyšel na ulici, přemýšleje o tom wšem a táhna na sobě mědwědí šubu, potáhnutau hřebíčkowým suknem, tu najednau u rohu wrazil do jakéhosi pána také w medwědí šubě potažené hřebíčkowým suknem a w zimní čepici s ušima. Pán křiknul, byl to Manilow. Oni zawřeli hned jeden druhého do náručí a asi pět minut zůstali w tomto stawu na ulici. Hubičky s obau stran byly tak pewné, že je obadwa celý den bolely přední zuby. Manilowu zůstal radostí na obličeji jenom nos a pysky, oči docela zmizely. Asi čtwrt hodiny držel oběma rukama ruku Čičikowa a ohřál ji welice. W nejfajnowějších a nejpříjemnějších slowech wyprawowal, že letěl obejmaut Pawla Iwanowiče, a řeč swau ukončil takowým komplimentem, jaký se sluší jenom snad holce wedené k tanci. Čičikow otewřel ústa, newěda ještě sám, kterak má poděkowat, tu ale wyndal Manilow z pod šuby papír swinutý w trubku a obwázaný růžowau pentlíčkau. „ Co je to? “ „ Mužíčky! “ „ Ah! “ Hned ji rozwinul, proběhl očima a podiwil se čistotě a kráse ruky. „ Pěkně napsáno! “ prawil, „ nemusí se ani přepisowat. Ještě je rámeček kolem; kdož pak takowý krásný rámeček udělal? “ „ Jenom se neptejte! “ „ Wy? “ „ Žena! “ „ Ach! Bože můj. Wěru si dělám z toho swědomí, že jsem spůsobil tolik nepohodlí. “ „ Pro Pawla Iwanowiče neznámo žádné nepohodlí. “ Čičikow poklonil se wděčně. ( Pokrač. )


7. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o uvedení nové hry], Autor: Havlíček, Karel
— Nowá weselohra Brutuse pusť Caesara, líbila se wčerá welice. Daufáme že se bude brzy opakowat. Můžeme říci, že jsme již dáwno na českém diwadle newiděli tak wýborně hráti, jako hráli: pani Kolárowá, p. Kolár a p. Chauer w této weselohře, která práwě tím nabyla okrauhlenosti, že celá hrána jest od tří toliko osob, že jsme tedy nemuseli pozorowati kontrast mezi dobrým a špatným hraním.


9. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Nedělní paráda]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. – Stalo se, že při jedné nedělní parádě Bedřich II. král Pruský, we welikau tlačenici přišel, když pak si chtěl šňupnaut, kdosi přes rameno králowo ruku natáhna také si wzal šňupec. Král diwě se nad smělosti honem se po šňupákowi ohlížel, ale w množstwí jej naleznauti nemoha, okolostojícím přikázal jej wyhledati a na hrad přiwésti. Shledáno, že to byl starý šwec, a nařízeno mu, aby přišel ku králi, čímž nemálo polekán byl. Předstaupiwšího tázal se král, jak se mohl opowážit, wzíti si šňupku z králowské tabakerky. „ I, Waše Král. Milosti, odpowěděl šwec směleji, „ to bylo dle šňupáckého řádu. “ – „ Je také nějaký šňupácký řád? “ táže se král, „ jaké pak jsau w něm zákony? “ „ Inu, dle šňupáckého řádu, račte W. K. Milosti rozuměti, dáwá šňupák při otewírání piksly jedným klepnutím znamení, že si chce jen sám šňupnaut, klepne-li ale dwakráte, zwé tím samým sauseda swého ke šňupnutí. “ „ Toť je zas něco docela nowého! “ zwolal král. „ Ale já jsem to tak nemyslil. Já nešňupu s celým swětem aneb s kýmkoli z jedné piksly, a aby On podruhé nepřišel w pokušení, do mé otewřené piksly sáhati, zde má tu, z které již šňupal, na wždy pro swau potřebu – a ať mi wíce nepřijde s takowau! “ – Dne 20. Čerwna skládali w Paříži někteří nowí advokáti swau přísahu. Jeden z nich, když na jméno křestní tázan jest odpowěděl, že je křtěn: Mohamed. „ Mohamed “ odpowěděl s podiwením president, „ což pak je to křestní jméno? “ „ Owšem že, – odpowěděl advokát – na důkaz wizte můj křticí list. “ – A oprawdu byl křtěn na toto jméno. „ Nu! jeli to swatý, aspoň jistě není tichý a snášenliwý! “ zamumlal president „ a wšichni se smáli advokatowi.


5. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [úvod redaktora], Autor: Havlíček, Karel
Počínáme nowiny tyto w době předůležité. Státy se boří, národy se sbírají, stejný hledá si k sobě stejného. Nikdo nemůže, leč by wšewědaucností nadán byl, udati, jaký bude letos na podzim staw politický zemí ewropejských. W době takowé rozhodné každý národ přede vším dbáti musí sám o sebe, neboť se mu jen takowý osud dostane, jakého si sám zaslaužil statečností, wytrwalostí, podnikawostí a přede wším duchem swým. Kdo prospí leniwě dobu, we které se dary rozdělují, tenť bez podílu odejde, zůstawen porobě a nízké služebnosti. Kdo sám w sebe daufá, tenť nejlepší podporu naleznul. Národe můj! zapomeň na dwě století hanebné poníženosti! Wyhub z paměti swé upomínku na tyto nešťastné časy, kterážto upomínka jako skála dusí důwěru twau w sebe. Odlož se sebe přílišnau skromnost, která se nesluší potomkům Táborů! Zapomeň již na to, čím jsi byl po bitwě na Bílé Hoře, ale pamatuj na swé staré časy, na ty časy, kdežto skwěle kwetla sláwa jména twého, kdežto hledali wznešení přízeň twau a mocní se báli nepřátelstwí twého. Wyhledej w dějinách swých welikých ony listy, na kterých zaznamenáni jsau welicí činowé otců twých: těmi tuž nyní mysl swau, těmi podněcuj ducha swého, těmi připrawuj sebe též k welikým činům! Bratří! již přes padesát let bojowali jsme w nestejném boji slabau silau proti praudu hubícímu nás, a starostliwě jsme pěstowali skrowný ohníček se slabými nadějemi. Bůh žehnal poctiwému snažení našemu! Práce naše nebyla marná, a den ode dne množil se počet dělníků. Lhali jsau falešní prorokowé, kteří jménu našemu národnímu zahynutí wěštili: jinak bylo psáno w knihách osudu! Bůh tomu nechtěl, aby z tohoto swěta wyhynul národ, jenž tolik síly a krwe obětowal pro weliké záležitosti člowěčenstwa: sprawedliwý osud nemohl tomu připustiti, aby náš národ, který tolik trpěl pro prawau swobodu, nezakusil owoce její! Nyní nastala doba žně. Teď – aneb nikdy! Takto zní hlas osudu budící nás ke statečné činnosti. Že se neztratíme we wšeobecném kwašení národů, zdá se nyní již weliká jistota; a wšak neníť hoden jména welikých předků, kdo se nyní spokojí nečestným podílem. Chtějme jen zase být důstojným národem a upřímná wůle naše brzy se promění we skutek. Bratří! Směle ku předu! To budiž naše společné heslo! A takowý bude i směr těchto Národních Nowin. H. B.


17. květen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Hlasové o potřebě]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 4. Hlasowé o potřebě spisowního jazyka pro Čechy, Morawany a Slowáky. Nákladem českého Museum. Spisů č. XXII. W Praze w komissí u Kronbergra i Řiwnáce. 1846. 8. str. 240. Cena 24 kr. stř.


2. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Kandidáti pro říšský sněm Vídeňský, Autor: Havlíček, Karel
Kandidáti pro říšský sněm Wídeňský. Poněwadž čas kwapí, podáwáme tuto jména některých našich mužů, o kterých myslíme, žeby co wyslancowé záležitosti naše we Wídni dobře wyjednali. Owšem jsme jen na kwap a z paměti jména ta sestawili, a proto nebudiž nikomu na urážku, jestli swé jméno we wýkazu nenajde. Budaucně i beztoho doplňky podáme. Musíme připomenaut, že se tam o robotě a podobných wěcech jednati nebude. PP. Pawel Jos. Šafářík, bibliotekář w Praze. Fr. Palacký, český dějepisec w Praze. Rytíř Jan Neuberg. Hrabě Wojtěch Deym. Hrabě Moric Deym. J. U. Dr. Hauschild w Praze. J. U. Dr. Brauner w Praze. J. U. Dr. Rieger w Praze. J. U. C. Prawoslaw Trojan w Praze. J. U. Dr. Čerwinka w Praze. J. U. Dr. Štrobach w Praze. J. U. Dr. Kliebert w Praze. Ruppert w Praze. P. Wáclaw Štulc, redaktor Blahowěsta. P. Karel Winařický, farář Kowánský. P. Loos, pens. vikář a děkan w Praze. Professor Smetana w Plzni. Dr. Phil. Smetana w Praze. Springer, spisowatel w Praze. J. U. Dr. Edmund Schebek. M. Dr. Kašpar w Praze. M. Dr. Čejka w Praze. Professor Hanuš w Holomauci. P. Frost, spráwce duch. u hluchoněmých w Praze. Dr. Beck we Wídni. Dr. Terebelský we Wídni. Dr. Grünwald we Wídni. Dr. Kafka we Wídni. Jan Eraz. Wocel, redaktor Musejníka. J. U. C. Frant. Hawlíček w Praze. J. U. Dr. Pinkas w Praze. Plaček, c. k. krajský sekretář. Borrosch, kněhkupec w Praze. Jaroš, měšťan Pražský. Uffo Horn, spisowatel. Hr. Albert Nostic. Krauský, sedlák z Chatusic. Baron Augustinec. M. Fialka, setník u c. k. pluku Palombini. Němec, mlynář w Litomyšli. Přibyl, wrchní Karlínský. Dr. Helfert, professor. Dr. Jonák. J. U. Dr. Gabriel. Karel Štorch, redaktor Kwětů. Richter, fabrikant w Praze na Smíchowě. Schnirch, c. k. inžinýr. Haklík, měšťan w Praze. Picek, wrchní. Štembera, lékař w Rakowníce. Němeček, městský lékař Falkenawský. Theod. Pilz, fabrikant w Graslicích. Wáclaw Veith, statkář a měšťan. Antonín Veith, statkář a měšťan. Widímský, práwní na Šopce. Kotler Jan z Turnowa. Pulkrábek, úřadní na Řepíně. Kníže Kamil Rohan. P. Daneš, farář Perucký. P. Schneider, katecheta w Budějowiwích. PP. W. W. Tomek, spisowatel w Praze. Hawlík, radní w Sušici. J. U. Dr. Brzorad w Praze. Dr. Šwestka w Praze. J. U. Dr. Tomíček w Praze. Šlechtic z Lämmelu w Praze. Ondřej Haase w Praze. Ludwík Haase w Praze. J. U. Dr. Porth w Praze. Dr. Hofmeister w Praze. Dr. Rozkošný w Praze. Professor Purkyně. T. Turinský, wrchní Libochowský. Hawelka, radní Nymburský. P. Krombholz, děkan w Lípě. Dr. Esop w Bydžowě. Šejwánek, kupec w Libáni. Swoboda, hum. prof. w Hradci. Břečka, purkmistr w Kolíně. Kallmünzer, radní w Kutné Hoře. Jos. Kaj. Tyl, spisowatel. Dr. Štětka w Kutné Hoře. Dr. Schwarz w Českém Dubě. Dr. Štulc w Humpolci. Dr. Rybička w Třebowé. Dr. Špolc w Praze. Mach, úředník u Pražského magistr. Nowák, úředník od c. k. aučtárny. Daubek, purkmistr w Poličce. P. Janata, kaplan w Čáslawi. Hellich, malíř. Prof. Haimrl. Dr. Horáček. Antoník Děč, wlastník Štěpánského přewozu. Konečně sebe i redaktor Národních Nowin K. Hawlíček do důwěry krajanů swých co kandidát poraučí. Smýšlení moje jest bez toho z nowin důstatečně známo, a přál bych si, pakli mne důwěra krajanů té cti hodným uzná, záležitosti jak českého tak i celého slowanského národu we Wídni zastupowati.


14 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Titulní strana], Titulek: Porotní soud nad redaktorem Národních novin pro článek: Výklad oktrojované ústavy od 4. března v čísle 62 Národních novin, Autor: Havlíček, Karel
Porotní saud nad redaktorem Nár. Nowin pro článek: Wýklad oktrojowané ústawy od 4. března w čísle 62 Nár. Nowin. Počátek saudu w 9 hod. we Wáclawské lázni dne 13. dubna 1849. Předseda Rozkošný, vicepresident appellačního saudu: Jednati se bude o českém žalobním spisu proti českému obžalowanému. Hlasníku, wywolejte osobu obžalowaného a předmět žaloby. Hlasník: Pan Harel Hawlíček. ( Karel Hawlíček wstaupí po schodech do ohrady a usadí se na stolici obžalowaného. Proti němu sedí žalobník, prokurátor císařský dr. Ambros. ) Předseda: Budau se čísti jména pp. porotníků. Čtěte, pane zapísateli, dejte přinesti osudí, kam se budau klásti jména na stejné lístky zapsaná pořádkem tím, jak budau woláni. Arlt, dr. lékařstwí. Mašek Wácl., revident. Wočadlo, docent. Fortner Ludwík, stříbrník. Mařák, domácí pán. Kober, sládek. Mužik, dr. práw. Hoffmann Jiljí, kupec. Nečas, amanuensis. Želnický, tesařský mistr. Abt Jan, truhlář. Oppelt Josef, kupec. Baumann František, saukromný písař. Bayer František, kupec. Klier František, doktor práw. Haehnl Jan, kupec. Kraus Wilém, dr. lékařstwí. Ferles Wáclaw, dřewní obchodník. Waňka, sládek. Wehle Hermann, dr. lékařstwí. Milde Karel, sklenář. Schöbl, perníkář. Meissner Jan, kupec. Schulz Antonín, přikrejwač. Hetzner Bedřich, kupec. Karásek Jan, zahradník. Pichl, dr. lékařstwí. Buržik, dr. lékařstwí. Hasche ( mladší ), kupec. Wehle Bohumil, obchodník. Fuchs Josef ( starší ), koželuh. Brosche Karel, kupec. Kowařowitz, dr. lékařstwí. Greis Peter, domácí pán. Jindřich Jan, sládek. Schwertasek, fabrikant. Dudek Antonín, kupec. Michalek Ferd., mydlář. Mucha, dr. práw. Müller, umělecký malíř. Bergmann Josef ( starší ), kupec. Konrad Ed., dr. práw. Pospíšil, knihotiskař. Wellner, dr. práw. Rott Eustach, kupec. Přítomní nebyli: Mužík výše Mužik, Klier, Wehle a Konrad, kteří se předběžně omluwili. Při jménu Fortner strhnul se úsměch w obecenstwu. Předseda wolá porotce a strany do postranního pokoje, aby se wykonalo práwo zamítací a srownala dnešní porota. Wšickni odejdau. Za chwíli nawracují se a wybraných 12 porotců a 1 náhradník zasedá na swá místa předsedowi po lewici, kdežto ostatních 28 zasedne po prawici, wybraným porotcům naproti. Předseda čte jména wybraných porotců w tom pořádku, jak byli wybráni: Pp. Pichl, Waňka, Nečas, Abt, Wočadlo, Jindřich, Hofmann V minulém výčtu je psáno se dvěma ” f ”, Buršík, Müller, Milde, Arlt, Brože. Náhradník: p. Pospíšil. Předseda: Prohlašuji weřejné jednání za započaté. Připomínám, že je zde nowý zákon o jednání porotním při přestupcích tiskowých, dle kterého se tichost a pořádnost ukládá za neodbytelnau powinnost posluchačstwa. Já mám jakožto předseda práwo i powinnost od zákonu na sebe wloženau, abych bděl nad zachowáním náležité slušnosti; zákon mi poraučí, abych nezbedy ze síně dal odstraniti a trestati, kterýžto trest i na 3 dni se rozšířiti může. Kdyby wšak posluchačstwo tak bauřliwě sobě počínalo, žeby nebylo možná, jednání dále wésti, mám práwo, dáti wšechny odstraniti. To prawím jen proto, aby wěděli, že zákon tak poraučí, chowám ale doufání, že poctiwý smysl a wzdělání posluchačstwa nedopustí, abych toho prostředku užíti musil. – Nyní žádám pana obžalowaného, aby udal swé jméno a příjmění, leta, staw i obydlí. Obžalowaný: Jmenuji se Karel Hawlíček, 28 let stár, redaktor Nár. Nowin, spisowatel, obydlí č. 339 na Starém městě. Předseda: Teď se obrátím na wás, páni porotci. Zákon poraučí, abych wás wzal pod přísahu; žádám wás, abyste přitom, co se mluwit a jednat bude, pozorni byli, potom odstaupíte do sněmowny k zwláštní poradě, do kterých ale žádných spisů mimo tištěného newezmete. Předříkám wám wzorec č. formuli přísežní. " Slibujete a přísaháte před Bohem a lidmi, že budete se swědomitau pozorliwostí zkoumati důkazy, které budau pronešeny proti obwiněnému, že neopominete ničehož uwážiti, co by mohlo obžalowanému ku prospěchu nebo na škodu býti, že nebudete před swým wýrokem ohledně předmětu jednání tohoto s nikým se umlauwati, že nebudete poslauchati hlasu ani přízně nebo nepřízně, ani radosti z cizí škody nebo bázně, nýbrž že rozhodnete o wšech důkazech, které pro obžalowaného nebo proti němu uwedeny budau, s pewností, muži poctiwému a swobodnému příslušnou, a to dle swého swědomí a wnitřního přeswědčení. ” Při následujícím na to jmenowitém wywoláwání promluwil každý přísežný s rukou pozdwiženou takto: „ Na tom přísahám, tak mi dopomáhej Bůh! ” Poslední čtyři, jsauce rození Němci, s nemalau obtíží tato slowa wyřkli. Předseda: Abychom se dowěděli, o čem se jedná, přečte se spis žalobní. Písař čte následující spis žalobní: Slavný saude ve věcech tisku! Havlíček si v pokračování článku stěžuje na pravopisné chyby ve spise; pro jistotu jsem je vyznačila, přestože nejde o tiskové chyby. V čisle 62 narodních novin roku běžiciho jest vitištěn článek pod nápisem „ Wýklad oktroyované ústawy od 4. března. ” Ten wýklad ale by se lépe jmenoval kritíka a sice tupicí kritika, proto že spisovateli nezaleželo na tom, wyswětlit ustawu od 4. března ze wšech stran, ale pouze jenom strany wyzdwihnouti, ktere se mu zdají chibne, a sice ne na vědecký spusob, ktery skouší važně, mnohem vice žertem a posměchem, s kterim on čtenaře nepřesvědčí, ale jenom hledi ústawu rakouskeho cisařstwí do opovržení uvesti. On pravi o základních právech „ že jsou pouhý ouhoř, který se wšude wykrauti. „ Že ustava vyjmenuje více korunních zemí má byt pouze skrze ono " divide et impera. " Ale narodní noviny předce wždicki zastávali foederaci? – Zdá se tedi byt inkonsequentní od p. skládatele hledat v tom zlý oumysl. Potom piše článek: „ Velike dílo sjednocení mocnařstwí má prý tato konstytuce wykonati – ale celni hranice mezi námi a Uhry pomine dle §. 7, až bude možna! ” Ovšem, až válka Uherska bude dokončena. Članek se obáva, že se rozmnožeji Němci tak, „ že ostatní narodove budou míti čest byti přivěskem. ” Ale, nemužou i taki tak dobře Slovane, Vlachove, Uhři a. t. d. se wšudi v císarstvi, kde jich bude wíc, se spojit a úřad a školu žádat? Není svoboda dle libosti se stěhovati v konstitučnem státu potřebna a dúležita? Praví članek „ Kdo zná Stadionuv návrh obecniho zřizeni, a ví, že tento návrh nyni bude uveden, ten lehko nahlídne, že cela, tato hlava jsou pouhá, málo platná slova. „ Teď ale, každy ví, že članek v tóm docela falěšne prorokoval. V zemských zaležitostech pravi článek že ” ponechavají zemi jenom ” orbu, staveni, chude ústavy a ” foršpan „ – jest věru až satyra na samostatnost „ Proč? p. spisovatel ovšem stoji na hedišti foederace. Dale on praví, že zemim bude ponechán rožeň, kdežto pečene ve Vidní se sni. „ To jest pouhy obraz, ale ne důkaz. Članek se posmiva, že ” wšichní tak rozloční narodove se musi obleci do jedne černožlute livereje. „ To jest, kdo chce byt rakušanem budiš rakušanem, a to podpiše každy, kdo chce míti jedno a pevne Rakousko. Pro narodnost a vlast při tom není žadne nebespečenstvi pro to že každemu národu jest národnost a reč svá ujištěna. Posmivá se článek, že se volejí poslance na 10 a 5 let ” že by bylo věru lépe, volit na celý život, aby se mohlo pak vladnout zcela absolutně „ Ale to ví každi, že k. př. anglicky parlament trva 7 let, a žádny nedrží Anglickou vládu za absolutní. Praví článek, ” že bude stát zemský sněm k ministerstvu, ” jako chlapec k učiteli. „ Praví konečne že ” máme vlastně neodpovědnou vladu, to jest absolutní, a že konstituce jest jenom konstituce podle jmena, a že její požehnaní teprva uvidime. „ A na ten spusob tupí članek celau ústavu, jako věc dohotovenou, a předc pruvi, že ” nejduležitejsí věci jsou zanechane za lubem. „ A to s přičiny ” aby se nestala cela rána jednou, a aby se s menši bolesti svobodě jedno péro po druhem vytrhalo. „ Zde članek zas prorokuje a tupi a hani dřive než věc přisla. „ Dle protokolu od 23. března r. b. přiznal se pan Karel Havliček, Redaktor národních novin, 28 let stář, co spísovatele tohoto článku. On se dale přiznal, že on ten članek k tomu sepsal, aby při slávě konstituce dne 12. března, lide již tu nowou ústavu měli v pohrdě a aby malokdo k slawnosti šel a ministerstvo na ten spúsob vidělo, co národ o ústavě mýslí. Tedy pan Havliček, který dle §. 20 zak. v věcech tisku od 18. kwětna 1848 co skládatel jest odpovědní, proti §. 12 toho samého zákona v tištěném spisu tupením a oušklebným vypisovánim hleděl ustavu rakouskeho císařství v opovržení úvéstí a proto spisy, předbežneho dne 24. března dokončeneho, vyšetrovaní, které c. k. zastupitelstvu statu ve věcech tisku dne 25. března doručení byli, v příloze A slavnemu soudu ve věcech tisku v času 8. dnih t. j. 31. března r. b. se odevzdávají s prosbou: den veřejneho a oustneho jednání ustanoviti a odsouditi pana Karla Havlička co vinneho proti članku 12 z. v. v. t. k trestu prosteho vežení na čtrnact dní a ke všem outratam tohoto jednání. C. K. Zastupitelstvo státu ve věcech tisku. V Praze dne 30. března 1849. Hawlíček: Žádám o slovo. Předseda: Dříwe se musí přečíst článek, na který se žaloba wztahuje. K. Hawlíček ( wytáhna zákon čte ): §. 42 řádu jednacího prawí, nežádal-li obžalowaný již před tím o slowo, mají se číst potřebné listiny. Já ale žádám o slowo. Předseda dowoluje. K. Hawl.: P. prokurátor uwádí we swé žalobě, jako bych se já w předběžném wyšetřowání byl přiznal, že jsem chtěl ústawu oktrojowanau w „ pohrdu ” uwésti, žádám tedy, aby se z protokolu přečtlo p. prokurátorowi ono místo ad 2. b. Písař čte ono místo, we kterém K. H. w předběžném wyšetřowání na otázku, z jakého ohledu onen článek sepsal, odpowěděl: Ministerstwo wypsalo pro oktrojowanau ústawu slawnost, já wšak obáwal jsem se, že lid z neznámosti této konstituce bude překwapen a že bude slawnost slawiti, a že pak ministerstwo tyto slawnosti bude sobě wykládati, jako by lid s ústawau spokojen byl. Karel Hawlíček: Z toho widěti jest, že pan prokurátor smysl mého wyjádření překrautil – já o pohrdě nic nemluwil. Předseda: Pan státní zástupce slyšel, jak pan Hawlíček odwoláwaje se na protokol twrdí, že jste smysl jeho slow skrautil. Budete mít později příležitost osprawedlniti se. Nyní se bude čísti článek. Písař čte: Wýklad oktrojowané ústawy od 4. března. Celá tato ústawa i se základními práwy má tu wlastnost, že se wíce pozorowati musí na to, co tam chytře wynecháno jest, než na to, co w ní skutečně obsaženo. Hned na prwní pohled se přeswědčíme, že si ministerstwo nejdůležitější wěci zanechalo za lubem, totiž: zákon o tisku, zákon o associaci, zákon o osobní swobodě, zákon o obecním zřízení a swobodě obcí, zřízení jednotliwých zemí, na kterém základě přece bude obsazowána hořejší sněmowna, zákony o wolbách, poměr uherských a wlaských zemí k ostatním, zákon o odpowědnosti ministerské, zákon o wojenských wěcech, rekrutowání, čas služby atd., o národní obraně atd. Každý znatel konstitučního žiwota nahlíží, že wlastně teprwa tyto zde podotknuté zákony jsau prawé jádro konstituce. Nepochybujeme, že ministerstwo je wšechny již hotowé mělo dne 4. března, ale s welikau jistotau dá se mysliti, že je naschwál ponechalo na pozdější dobu, aby se nestala celá rána najednau, a aby se snad s menší bolestí swobodě jedno péro po druhém wytrhalo. To tedy sluší při celém posuzowání ústawy wždy na paměti míti, neboť jestli je ústawa již teď welmi neswobodomyslná, může se stát ještě desetkrát horší těmito doplňky. * * * O základních práwech nedá se nic znamenitějšího podotknauti, než že jest w nich obsažena auplná emancipace židů. Wěřiti smí od nynějška každý občan rakauského mocnářstwí co chce, a může si každý sám pro sebe doma třeba nowau wíru wymysliti. W tom punktu bylo tedy ministerstwo až příliš liberalní – to je zadarmo. Weřejně wšak se nesmí prowozowati jen některá z těch wěr, které jsau od státu uznány. Ostatně se nedá o základních těch práwech až do wydání oněch swrchu podotknutých zákonů nic dowědíti. Jsau až do té doby pauhý auhoř, který se wšude wykrautí. Jen §. 12 jest zřetelný, a ten dáwá ministrům práwo, při nepokojích ( a ministerstwo může si ustanowit nepokoje kdy a jak chce ) wšechny ty předešlé § §. zrušiti a wojenský zákon uwésti. To je wlastně nejdůležitější punkt. * * * W ústawě samé máme mnoho hlaw, ale také mnoho nesrozumitelností, tak že se k tomu určená býti zdá, aby ji nikdo nerozuměl. Prwní hlawa jedná: I. O říši. Wypočítáwá se množstwí korunních zemí — divide et impera — čím wíc a čím menší, tím wíce jest naděje, že se mezi sebau pořád hádati a křičeti budau, a ministerstwo je zatím bude wšechny přistřihowat. Ostatně ale přece s jistotau udati nelze, kolik přece bude těch korunních zemí; zdálo by se sice podle toho wypočtení, že 15, a sice: Rakausko, Solnohradsko, Ilyrsko, Tyroly, Čechy, Morawa, Slezsko, Krakowsko ( polská část Haliče ), Halič ( rusínská ), Bukowina, Chorwátsko s Dalmatskem, Uhry, Sedmihrady, Hranice wojenská a Lombardsko-Benátsko. Wojwodina je chytře zamlčena, o Slowensku ani zmínky, welkowéwodstwí Krakowské a wéwodstwí Bukowinské se znowu narodily. Ale každý rozumný člowěk bude se tázat po nějakém užitečném a přirozeném rozdělení Rakauska, wšak nikde w konstituci nenajde ani zmínky o tom. Weliké dílo sjednocení mocnářstwí má prý tato konstituce wykonati – ale celní hranice mezi námi a Uhry pomine dle §. 7., až bude možná!! II. O císaři. Císař se bude jenom korunowati za císaře, ostatní koruny přestanau. Český král tedy pomine! – Awšak jest tento §. též tak chytře postawen, že mu může dát ministerstwo, kdyby zapotřebí bylo, jiný smysl!! Císař uděluje šlechtu: nejen tedy že stará zůstane, ale bude se ještě nowá wzděláwati. III. O říšském občanstwí. Hlawa tato jest k tomu aučelu, aby se mohli Němci poznenáhla wšude rozplemeniti, a jak jich někde bude několik, mají práwo dle §. 4. základních práw o školu a auřad žádati, a tak bude konečně asi za 20 let dosažen ideal ministerské politiky, t. j. Rakausko bude jen weliká kolonie německá. Budau sice wšichni národové stejně opráwněni, ale němčina bude mít tu wýhodu pro sebe, že bude wšude w Čechách, w Morawě, w Polsku, w Rusi, w Uhrách, w Sedmihradech, w Srbsku, w Chorwátsku, mezi Slowinci a w Italii stejně opráwněna, a každý tedy, kdo počítati umí, widí z toho, že bude při wší rownopráwnosti němčina nejméně desetkrát tolik opráwněna, jako každý jiný jazyk. Není přes chytrost. Z toho pak samo sebau bude následowat, že budau přece wšichni auředníci w celém mocnářstwí Němci, a Rakausko přece wždy jen zůstane německé mocnářstwí! Ostatní národowé budau míti čest, býti příwěskem! IV. O obci. Kdo zná Stadionůw náwrh obecního zřízení, a wí, že tento náwrh nyní bude uweden, ten lehko nahlídne, že celá tato hlawa jsau pauhá málo platná slowa. V. O zemských záležitostech. Ministerstwo samo prawí o swé konstituci, že jest wzdálena od centralisace; awšak co ponecháwá tato hlawa zemí? Orbu, stawení, chudé ústawy. To jest wěru až satyra na samostatnost! A aby se zdálo toho trochu wíc, uwedeny jsau sice dle jména též obecní, školní, církewní záležitosti a „ foršpan ”, ale každý rozumný widí, že z těch wlastně jen rožeň zemím ponechán jest, kdežto pečeně we Wídni se sní. VI. O říšských záležitostech učí nás, že wšechno wlastně jest záležitost říšská, a že se musí wšichni tak rozliční národowé obleci do jedné černožluté livreje!! Jaké štěstí z toho wykwésti může, to každý nahlíží, a jenom zatwrzelé ministerské srdce nemohlo a nechtělo ten náhled míti, že každý národ jiné spůsoby má a jiné ústawy potřebuje. VIII. O říšském sněmu. Do hořejší komory budau wolit zemští sněmowé wšechny poslance, dwa sami ze sebe bez censusu, a ostatní s 500 zl. censusu. Hořejší komora tedy bude zastupowat boháče. Čtyrycet let musí být každý aud hořejší komory starý, tedy notné hradby pro konservatismus. Jak welký wlastně bude census do dolejší komory, opět jest chytře zamlčeno. Hlasowání při wolbách jest weřejné a austní – aby se auplatkům otewřela wrata. Na 10 let se wolí do hořejší sněmowny, na 5 do dolejší; bylo by wěru lépe, wolit již poslance na celý žiwot, aby bylo wládě ještě snadněji přiwesti je konečně wšechny na swau stranu a wládnaut pak zcela absolutně, tak asi, jako si to zařídil Ludwík Filip we Francauzích. W komorách se jen weřejně hlasuje – aby wláda znala swé přátele a mohla se podle toho řídit! Pohodlná konstituce. Císař má absolutní veto, t. j. ať si celá zem přeje něco, a kdyby se ten zázrak stal, žeby se i ty dwě sněmowny srozuměly, přec to může císař, t. j. ministerstwo zase wždycky wšechno swrhnaut. §. 68 nás ale učí, že Uhry, ačkoli nyní w rebellii stojí se zbraní w rukau proti císaři, přece ještě we wětší milosti jsau než my, kteří císaři proti nim pomáháme. Jejich sněmy zemské totiž budau rokowati o občanském práwu, o zákonu trestním a o řádu a řízení saudním. 350 IX. O sněmech zemských wlastně nestojí ani za to mluwiti, když víme, o čem mají jednat. Přece wšak musíme pozornost obrátiti, jak si wláda strany Wojwodiny otewřená dwířka necháwá, aby ji mohla pak, kam se jí uzdá přiraziti. Hranice wojenská, tato nejzaslaužilejší země – nebude mít ani konstituci!! To je wděčnost k Slowanům! X. O wýkonné moci. Sněm zemský nemá beztoho žádnau moc, aby se ale potupení jednotliwých zemí ještě zwětšilo, zůstaweno jest ministrům w §. 89, že nemusejí ani ustanowení těchto sněmu wykonat, aneb že je mohau dle swé libosti zastawit. Bude tedy zemský sněm k ministrům stát asi jako chlapec k učiteli. XII. Saudní moc je w každé konstituční zemi neodwislá, aby se mohla sprawedlnost bez ohledu na wládu, a třeba proti wládě díti. W konstituci rak. nebude ale ani toho. Dle §. 101 bude moci ministerstwo saudce přece přesazowati. §. 105 obsahuje též hezky skrytě krásnau možnost. Audowé císařské rodiny, princowé, budau dle dosawadního absolutního rodinného řádu sauzeni. Ejhle! místodržící wšech zemí jsau odpowědni; dejme tomu, žeby wláda uznala za dobré, samé prince dáwat za místodržící – a pryč je odpowědnost, máme absolutní wládu, neb princowé stojí pod dworním maršálstwím! XIII. Říšský saud, nejdůležitější ze wšech, bude saudit ministry. Nač tedy odpowědnost ministerská? Ministři nejsau nikomu odpowědní, než sobě, protože oni sami ustanowují tento saud, který je sauditi bude! Ať si tedy ministři wládnau jakkoli, nebudau nikdy potrestáni. Máme tedy wlastně neodpowědnau wládu – to jest absolutní, a naše konstituce jest jenom konstituce podle jména. Požehnání její teprwa uwidíme. W hlawě XV. mluwí se již jen o měšťanské obraně, „ Bürgerwehr ” z čeho již pozorowati můžeme, že bude ozbrojeno jen obywatelstwo měst, ne pak celá národní obrana. Hlawa XVI. určuje, aby se daně wybíraly, až se jinak ustanowí, totiž tedy bez powolení sněmu, tedy nejhlawnější zásada konstituce tím se zrušuje, budau se wybírati daně, které žádný sněm nepowolil. A až do budaucího říšského sněmu budau ministři neobmezeně wládnaut. * * * Z toho si může každý utwořiti obrázek budaucího štěstí naší wlasti a naši swobodu! My newidíme nyní žádnau jinau spásu pro Rakausko, než aby wšichni národowé jednohlasně žádali, aby jim byla dána ta konstituce, které náwrh říšský sněm wypracowal. To musí nyní být korauhew wšech liberálních, a když se wšechny hlasy strany toho ozwau, není nemožno, že se ještě zbawíme této konstituce od 4. března. Kroky k tomu přiměřené stanau se bohdá! we wšech zemích, a to brzy. Předseda: Pane státní zástupce máte slowo. Prokurátor: Když w protokolu není slowo o pohrdě, tím wíce je jí w článku samém. Pan K. H. chce docíliti, aby nešli lidé k slawnosti za oktroj. ústawu nařízené, žádá tedy, aby se nelíbila, co se mi ale nelíbí, to mám w pohrdě ( úsměch w obecenstwu ). Zákon kritiku dowoluje a trpí, ale také si jí přeje, jen že chce, aby byla wážná a wědecká, nejwětší nepřítel zákonů je aušklebný spůsob zákony wykládati, zákon ústawy wyswětlowati bylo by zwláště nyní užitečné, poněwadž sněm podle posledního §. má ústawu oprawowati a zlepšowati. Takowé ale úšklebné wýrazy, co pan K. H. užíwá, jako jsau ty o auhoři, o kluku nebo chlapci a učiteli – to nejsau wědecké důkazy. Proti důkazům wědeckým wláda nic nenamítá; kde dáwá p. K. H. důkazy, o těch místech w žalobě nic nepodotýkám. Ale pan K. H. nechce nic wyswětlit, on chce jen, aby se lidé smáli, a čemu se směju, to mám pak w newážnosti. Pan K. H. prawí, že se mohau Němci rozplemenit, poněwadž wšude, kam jich několik přijde, žádati mohau o auřad. Ale což Slowanů není nejwíce w celém Rakausku? Což Slowané nemohau to samé tak dobře udělat, jako Němci? A pak, že Slowanům je národnost nejswětější, a že ji sprostý člowěk nade wšecko stawí. Owšem že je každému národnost nejswětější, ale wždyť my máme wšickni národnost pojištěnau! Pan K. H. prawí, že si každý wymyslet může wíru swau doma jakau chce, – ale weřejně ji wykonáwat, to je přece něco jiného; pamatujme jen na slowa básníkowa, že jako každý člowěk při dešti widí swau duhu, tak že má každý swé přeswědčení. Konečně chce pan K. H. ústawu i tím w opowržení uwést, že o židech nikoliw kriticky, nýbrž welmi směšně mluwí. Pro tyto příčiny je žaloba zadána. Předseda k obžalowanému: Slyšel jste žalobu, že jste hleděl tupením a aušklebným wypisowáním w potupu uwesti ústawu rakauského mocnářstwí. Můžete nyní na to odpowídat, ale mluwte bez náružiwosti a způsobem zákonu příslušným. Karel Hawlíček: Myslím, že mne pan prokurátor žaluje na základu §. 12. o tisku, jenž zní: Wer in einer Druckschrift durch Schmähungen oder andere unwahre und höhnische Darstellungen atd. Uwadím paragraf německy, poněwadž je český překlad špatný. Na základě tohoto paragrafu nyní odpowídám. Pan prokurátor by byl tedy wlastně měl dokázat, že jsem já swým článkem to učinil, co se w tomto par. zapowídá. Zdá se mi ale, že pan prokurátor podal spíše nějakau literární kritiku mého článku, která by se lépe do nowin hodila, ne ale před saud. Pan prokurátor prawí, že jsem chtěl podati kritiku, a sice tupicí kritiku, ne ale wážně na wědecký spůsob, ale žertem a posměchem. Zdá se mi, že p. prokurátor při tom měl na zřeteli starý censurní patent od r. 1810, w kterém se dowoluje wědecké a wážné posuzowání ( ačkoliw ani to prawda nebylo ). Ale w nowém zákonu nic nenalezáme předepsáno, jakým spůsobem se posuzowati má, a pan prokurátor bude moci sotwa uwesti zákon, který by při posuzowání humor, wtipy, žerty, porownání, ba třeba i satyru zakazowal, jen když se to s prawdu srownáwá. – Pan prokurátor mne winí, že jsem podal tupící kritiku; smí-li se ale wůbec kritika podati, tedy i w tom obsaženo jest powolení, pohaněti to, co hany zasluhuje. Aneb snad jsem směl podati kritiku bez hany? Toť by bylo podobno onomu malíři, který swého přítele o nestranné posauzení swé malby žádal, při tom wšak podotknul, že již jednobo, který mu ji pohanil, po schodech wyhodil. Pan prokurátor dal se jak se mi zdá, zawesti pauze titulem: „ Wýklad ”; owšem, článek můj není wýklad celé ústawy, která je zde ( ukazujíc nowiny ) na třech stranách hustě wytištěna, tak žeby mi k auplnému wýkladu ani foliant newystačil. Aučel můj byl, wytknauti jen chybné stránky této konstituce, neboť jest známo, že ta nejlepší konstituce jediným článkem se může w nejhorší proměniti; ku př. kdybych do nejlepší konstituce wsadil: do sněmu smí být wolen jen ten, kdo 200.000 zl. stř. jmění má. Budu tedy hledět na základě §. 12 dokázati, že jsem we swém článku ústawu oktrojowanau sprawedliwě haněl a neuwedl žádnau neprawdu. Pan prokurátor prawí, že jsem potupil základní práwa, prawě o nich, že jsau jako auhoř. Auhoř ale není žádná potupa, nýbrž jen přirownání, s kterým jsem chtěl wyobraziti, že základní práwa teprwa wydáním pozdějších zákonů prawého smyslu nabudau, ku př. nowý zákon o tisku, ten mohl být dobrý nebo špatný, a kdyby byl ještě horší nežli nynější, ještě by se hodil do základních práw. Proto jsem je přirownal s auhořem. Já jsem redaktor populárních nowin, mezi mým čtenářstwem je nejwětší část takowých, kteří nestudowali, proto nemohu psát wecko wědecky, nýbrž srozumitelně, aby pauhý rozum wšechno pochopil, proto musím užíwati we swých nowinách přirownání a obrazů, jedná se jen o to, aby byly prawdiwé, totiž aby podaly čtenáři ten wýznam, který we wěci leží. Pan prokurátor mne winí z nedůslednosti, že hledám we wyjmenowání wíce korunních zemí „ Divide et impera ”, kdežto přece jsau Národní Nowiny orgán foederace. Foederace, kterau Nár. Now. zastáwají, má zcela jiný smysl. Každý národ přeje sobě samostatnost, a proto zapotřebí jest, mají-li rakauští národowé spokojeně žíti, aby nalezli we swazku rakauském každý pro sebe tolik samostatnosti, kolik možná jest bez ujmy celku a trwání mocnářstwí. To se národům má popřáti, aby nemuseli taužit tak po odtržení jako Maďaři, Italiani a Poláci. Takowau foederaci zastáwají Nár. Now., ne ale aby se říše roztrhala na malé kusy, na otomy, které se nemohau pro slabost we swých práwech proti wládě hájit. My máme sami na sobě nejkrásnější příklad o tom. Když prwní kníže z rodiny Habsburské nastaupil korunu českau, musel od sebe dát revers, že byl swobodně wywolen a ji nenastaupil práwem dědickým. Tenkrát byla koruna česká jedno z nejslawnějších mocnářstwí. Každý nástupce trůnu musel při nastaupení trůnu přísahati, že chce korunu rozmnožowat a zwelebowati, ne pak zmenšowati: nyní ale po 200 letech widíme následky té zásady „ divide et impera. ” Císařská rodina se zwelebowala, ale z koruny české zůstaly jen dwě malé německé prowincie. To jest divide et impera. P. prokurátor mi wytýká, že jsem prawil, že celní hranice mezi námi a Uhry přestanau, až bude možná, a dokládá: „ owšem, už bude wálka uherská ukončena. ” – Já sice nenahlížím, jak tato wěc patří před saud. Poněwadž mne ale p. prokurátor na jiném místě také winí, že já prorokowání, ačkoliw ani prorokowání není zákonem zapowězeno, a jest pauhá škoda redaktorowa, jestli we swých nowinách falešné proroctwí rozšiřuje, přece musím tuto poznamenati, že sám p. prokurátor prorokuje a k tomu falešně. Já mohu sám p. prokurátorowi dwa pády jmenowati, we kterých i po ukončení uher. wálky přece hranice nepominau: předně, kdyby Košut wyhrál, čehož si nepřeju; za druhé, kdyby wláda přinucena byla, s aristokratickau konserwatiwní stranau maďarskau úmluwu uzawříti. Ministerstwo uwádí za příčinu rozpuštění sněmu jednotu říše rakauské. Tu si přejí wšichni občané rakauští. Ale ministerstwo neučinilo pro ni ani to, co bylo možné, Chorwátsko, kde není žádná wojna, nepřipojilo, a dadauc jim priwilegie, zrušilo samo swau wlastní konstitucí. Dále mne p. prokurátor winí, že se obáwám rozmnožení Němců, a že pak ostatní národowé budau míti čest, být příwěskem, a myslí, že také Slowané, Wlachowé, Uhři se mohau wšude stěhowati a spojiti, o auřad a školu žádati, a že jest swoboda dle libosti se stěhowati w konstitučním státu potřebná a důležitá. Já nejsem proti swobodnému stěhowání, ale jen pod dwěma wýmínkama: předně že se nemá nikdo stěhowat tam, leč kde ho dobrowolně příjmau, a za druhé že se má we swé nowé wlasti chowati tak, jak jest tam obyčej. Zajisté jest to pro každau zem wěc důležitá, když se tam přistěhují umělci němečtí, nebo kteří koliw jiní, ale když chtějí w zemi žiwot a štěstí najíti, a dobrolně wlast swau opustiti, ať se přispůsobí obyčejům nowé swé wlasti. Za krátky čas se mohau jazyku tomu přiučiti, nemohau ale slušně žádati, aby k wůli nim se jejich jazyk we školy a w auřady zawáděl. Kdybych já s několika jinými krajany ku př. do Francauz se wystěhowal, nepochybně tam budu přijat; ale to mi ani napadnauti nemůže, aby se tam k wůli nám několika zawáděly české školy a auřady. Já jsem tedy proti swobodnému stěhowání jen proto, poněwadž §. 4. našich oktrojowaných základních práw prawí, že i ti kmenowé, kteří jsau w menšině, mají wšude míti rownopráwnost. To jest wěc, která se ani prowesti dokonale nedá. Ministerstwo to ale činí ne z lásky k Němcům, ale pro pohodlnost, poněwadž již němčina je do auřadu uwedena, a ačkoli jsau čtyry pětiny občanů rakauských proti neobmezenému stěhowání. – Pan prokurátor mne winí, že jsem strany náwrhu Stadionowa falešně prorokowal, ačkoliw jsem již podotknul, že není zákonu, který by falešné prorokowání zakazowal. Já jsem měl důstatečné příčiny k takowé důmínce, poněwadž p. ministr Stadion ještě, když jsem byl na sněmu, podal poslancům swůj náwrh obecního ádu patrně řádu k posauzení, který, ačkoliw měl na čele: „ Základ swobodného státu je swobodná obec ”, přece podáwal ještě méně swobody, než měli za starodáwna. Poněwadž ale p. hrabě Stadion jest ministrem wnitřních záležitostí, mohl jsem dobře mysliti, že takowý řád zaweden bude. Dále p. prokurátor mne winí z toho, co jsem napsal o zemských záležitostech, že jsem prawil, že bude zemím ponechán rožeň, kdežto pečeně we Wídni se sní, a dokládá, že to jest pauhý obraz, ne ale důkaz. Proti tomu musím namítnauti, že žádným zákonem není nařízeno, podáwati důkazy, já jsem jen powinnen nowiny wydáwati. Ale jestli jsem podal špatný důkaz, je to má wlastní škoda, a nenahlížím, proč by mne pan prokurátor strany toho obžalowal; můj špatný důkaz jest tedy jen k prospěchu ministerstwa, a ne jemu nebezpečný. Já ale mohu podati dobrý důkaz. W oktrojowané ústawě ponecháwá se zemím wzděláwání země, weřejné stawby a dobročinné ústawy. To ale jsau wěci, které též každé obci přináleží, ba i jednotliwcům; každá obec wzděláwá zem; kdo stawí za swé peníze, stawí podle swé wůle, a o dobročinné ústawy se stará ten, který je založil. W tom tedy nenacházím nic, co by bylo přiměřeno důstojnosti samostatné země. To co w druhém punktu uwedeno jest, totiž: „ bližší nařízení w mezech říšských zákonů o obecních, církewních a školních záležitostech a o přípřeži, ” skutečně sauhlasí s mým obrazem o rožni a o pečeni; neboť každý wí, že tyto wěci na říšském sněmu ustanoweny budau, a zemím se jen obtížné prowedení ponechá. Tak ku př. wíme dobře, že naše malé školy budau potřebowati welikého nákladu, aby zadost učinily požadawkům konstituční země; tedy placení učitelů zůstane nám, ale zřízení škol zůstane říši. ( Další jednání budaucně. ) Wýsledek celého jednání byl, že porota prohlásila redaktora Nár. Nowin Karla Hawlíčka jednohlasně za newinného.


14. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: Na povšimnutí, Autor: Havlíček, Karel
Na powšimnutí S mnoha stran nás docházejí stížnosti na krajské auřady, že rozkazují, aby se wolilo do Frankfurtu. Lid newěda, kam to wše má wésti, a sotwa se probraw tolik, aby pochopil, co je sněm zemský domácí, již w nowé zmatky žalostné má být uwržen wypisowáním wolení do města cizozemského, o kterém sotwa kdy slyšel, leč w posledních dobách, na sněm národu, který od jakžiwa Čechům byl nemilý. Lid nemyslí jinák, než že ho chtí prodat auředníci cizozemcům. K tomu ještě připadá to, že auředníci, wolení řídící lidu o celé wěci buď žádné řádné wyswětlení dát nechtěji nebo nedowedau. Neručíme wěru za nic, jestli z toho w přemnohých končinách našeho králowstwí nepowstanau oprawdiwé nepokoje a bauření. O kom pak se řekne, že lid bauřil? O kom jiném, než o auřednících. A tak ti, kteří bdíti mají nad zachowáním pokoje a dobrého řádu, budau napomáhat, ba již napomáhají, aby různice a rozbroje wzrostly. Za druhé, proč presidium newypíše wolení wšeobecn [ wšeobecně/wšeobecné ] a weřejně, proč tají w Praze, co na wenkowě za císařský rozkaz wydáwá. Co je císařským rozkazem na wenku, to je císařským rozkazem tuším také w hlawním městě. Čí cítí presidium, že je wěc záhubná, a bojí se intelligence pražské? My w Praze, to wenkowané wězte, posud auředně a weřejně pranic newíme o podobném rozkázání, a bohdá, že o něm nezwíme. Dopis we wčerejších nowinách doswědčuje dokonce, že se krajský Koc we swém okružním listu odwoláwá na priwátní nařízení zemského presidium. Newíme wěru, máme-li to za prawdu držeti čili nic. W konstitučních Čechách jednají auřady o wěci tak důležité jako obeslání německého parlamentu na cestách priwátních! Cítíme se k wůli naší swobodě zawázány, wznésti na weleslawné presidium zemské žádost, aby se weřejně o této wěci prohlásilo. Dále pozorujeme w okružních krajských listech welikau neuctiwost k našemu konstitučnímu souverennímu panowníku. Tak prawí cirkulář táborský: „ Sestupitelstwo (! ) německé jednoty powolilo wšem obywatelům dle pozůstáwajících státních smlauw k německému spolku patřičných zemí k poradě přes záležitosti německá poslance do Frankobrodu odeslati. “ Tedy powoluje občanům rakauským frankfurtská schůzka??? Nemůžeme takowau urážku důstojnosti králowské připočítat jinému, leda nerozumu auřednickému. Ale zemské gubernium, co zástupce JCM. králůw, to trpěti nemá. — — — — — —


7. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Nemohlo by se wšak říci, že byl náš hrdina již od přirozenosti nelidský a twrdý, a žeby city jeho byly tak udušeny, aby neznal ani žalosti ani saucitu; on cítil oboje, on by také byl rád pomohl, ale jen aby to nedělalo wětší peníz, aby se nemusel dotknauti těch peněz, kterých si umínil nedotknauti se, zkrátka otcowské napomenutí: šetř a shromažďuj kopejky! to na něho působilo. Ale on nebyl wlastně uwázán na peníze k wůli penězům, newládly jím skrblictwí a skaupost. Ne, nýbrž on měl před očima žiwobytí we wšech dostatcích, s ekipážemi, dům wýborně zřízený, chutné obědy: to se ustawičně nosilo w jeho hlawě. Aby konečně, potom, s časem okusil wšeho toho, k tomu on šetřil kopejky, nepřejíc na čas ani sám sobě nic ani jinému. Když projel okolo něho boháč na lehkých krásných drožkách, s pěknými rysáky w bohatém spřežení, zůstal jako k zemi přibitý státi, a pak jako po dlauhém snu zpamatowaw se prawil: „ a wždyť byl mládencem ( kupeckým ), nosil wlasy podle rendlíka přistřížené! “ Wyšed ze škol, nechtěl si ani odpočinaut: tak silné bylo jeho přání dáti se brzy do auřadu a do služby. Awšak při wšech krásných wyswědčeních jen s welikau prací dostal se k saudu gubernskému. Také we wzdálených končinách musí být protekce! Místečko dostal mizerňaučké, platu asi 30 neb 40 rublů na rok. Ale umínil se ostře dát do toho, wšechno přemoci, wšemu odolat. A skutečně ukázal na sobě neslýchané přemáhání sebe, trpení a obmezení swých potřeb. Z prwního rána až do posledního wečera, neunawen ani na dušewních ani na tělesných silách, psal celý pohraužen do auředních spisů, nechodil ani domů, spal w kancelářích po stolech, obědwal někdy se služebnictwem, a při wšem tom uměl zachowat čistotu, pořádně se oblíkat, míti na obličeji příjemnost, ba i cosi šlechetného w pohybowání. Neboť musíme podotknaut, že se auředníci gubernského saudu zwláště wyznamenáwali neauhledností a neforemností. Někteří měli obličeje zrowna jako špatně wypečený chleb: twář nadutau na jednu stranu, bradu nakřiwenau na druhau, wrchní pysk jako měchejř, a ještě k tomu na přidanau rozpuklý: zkrátka docela nehezké. Mluwili wšichni jaksi hrubě, takowým hlasem, jako by měli aumysl někomu wypráskat; přinášeli často oběti Bachusowi, ukazujíce takowým spůsobem, že jest we slowanské přirozenosti ještě mnoho ostatků pohanstwí; ba přicházeli často do auřadu jak se říká podnaražení, od čeho bylo w auřadě oškliwě a wzduch byl docela nearomatický. Mezi takowými auřadníky nemohl být Čičikow nepozorowán a newyznamenán, předstawující auplnau protiwu i auhledností obličeje, i příwětiwostí hlasu a auplným nezažíwáním silných nápojů. Ale při wšem tom byl jeho běh těžký: on přišel pod jakéhosi již zastaralého koncipistu, jenžto byl obraz jakési kamené nečitelnosti a nepohnutelnosti: wěčně stejný, nepřístupný, nikdy co žiw nejewil na obličeji úsměw, neuwítal ani jednau nikoho otázkau, jak so má. Nikdo newiděl, aby byl jednau alespoň jiný než wždycky býwal, ani na ulici, ani doma; aby byl alespoň někdy ukázal nějaký saucit, aby se třeba jen jednau byl opil a při špičce se zasmál. Nic w něm nebylo ani dobrého ani zlého, a cosi strašného jewilo se práwě proto, že nic pozorowati nebylo. Jenom památky od neštowic a podrápaniny na obličeji přičítaly ho do počtu těch lidí, na jejichžto obličejích, dle národního wýrazu, čert w noci mlátíwá hrách. Zdá se, že nebylo člowěku možná přistaupiti k tomuto muži a nakloniti si ho, ale Čičikow se o to pokusil. Z počátku hleděl mu učinit pomyšlení we wšelikých nepatrných maličkostech: prohlídl si dobře několik per, kterými psáwal, a pak nadělaw zrowna takowých strojil mu je wždy pod ruce; sfukowal a smetal s jeho stolu wždycky písek a tabák; zřídil nowý špunt na jeho kalamář; wyhledal wždycky jeho čepici, nejoškliwější čepici, jaká kdy byla na swětě, a kladl mu ji wždy na stůl brzy před ukončením auřední hodiny; čistil mu záda, když si je zamazal wápnem u stěny – ale wšechno to zůstalo docela bez powšímnutí, tak jako by se to bylo ani nikdy nestalo. Konečně wyčuchal jeho domácnost, rodinný žiwot, dowěděl se, že má zralau dceru s obličejem také podobným tomu, jako by se na něm w noci mlátil hrách. Z léto strany umínil si tedy učiniti autok. Dowěděl se, do kterého kostela ona chodí w neděli, postawil se tam wždycky naproti ní čistě oblečený s hodně naškrobenau předkošilkau, a dílo se podařilo: nelidský koncipista se rozmrazil, a pozwal ho na čáj! A ani se w kanceláři neohlédli, již bylo wšechno hotowo, tak že se Čičikow přestěhowal k němu do domu, stal se potřebným a newyhnutelným člowěkem, kupowal i mauku i cukr, koncipistu jmenowal tatínkem a líbal mu ruku; wšichni myslili w gubernském saudu, že bude ku konci února před welikým postem swatba. Nelidský koncipista počal se o něho ucházet u předstawených, a za několik neděl sedl si Čičikow sám na jedno prázdné místo jakožto koncipista. W tom jak se zdálo byl ukončen hlawní cíl jeho swazku se starým koncipistau; proto že hned odeslal truhlu swau potaji pryč a druhého dne byl již w jiném bytu. Koncipistu přestal jmenowat tatínkem, a již mu nelíbal ruku, a o swatbě se tak celá wěc zamlčela, jako by jak žiwo nic nebylo býwalo. Awšak přece wždycky sejda se s ním přátelsky mu tiskl ruku, a zwal ho na čáj, tak že starý koncipista při wší swé wěčné nepohnutelnosti a hrubé lhostejnosti wždycky kýwáwal hlawau a říkal sám tiše pro sebe: „ w tobě jsem se zmýlil, welice zmýlil, čertůw synu! “ To byl nejkrásnější splaw, přes který on překročil. Od této doby šlo to lehčeji a sťastněji: stal se člowěkem patrnějším. Wšechno se na něm jewilo, čeho zapotřebí jest na tomto swětě: i příjemnost w chowání a jednání, i přičinliwost w práci. S těmito schopnostmi dobyl si w krátkém čase to co se jmenuje žiwné místečko, a uměl ho wýborně použít. Musíme podotknaut, že se w tento čas počaly pronásledowání wšelikých auplatků: těchto pronásledowání se on ale neleknul, nýbrž obrátil je hned ke swému prospěchu, ukázaw takto patrně ruský důmysl, který se jewí jenom w těžkých okolnostech. Zařídil si to takto: jak jen přišel prosebník a strkal ruku do kapsy, aby odtud wyndal známé odporučitelné psaní od knížete Chowanského Tak se jmenují auplatky peněžité. jak se říká u nás na Rusi, „ ne, ne “ – říkawal on s úsměwem – „ wy myslíte, že bych já... ne, ne. To je naše powinnost, bez wšelikých náhrad jsme to powinni udělat! Z této strany račte být upokojen: zejtra to wšechno bude hotowo. Prosím, kde račte bydlit, ani se nemusíte sám obtěžowat, wšechno se wám to tam donese. “ Okauzlený prosebník wracuje se domů skoro w nadšení, myslel si: „ to je přece jednau člowěk, kterých by mělo být wíce, zrowna drahocenný diamant. “ Ale čeká den, druhý, a nepřináší se mu nic, ani také na třetí den. On do kanceláře, wěc ještě není ani začata, on k drahocennému diamantu. „ Ach! odpusťte “ – prawí Čičikow welmi zdwořile chytna jej za obě ruce – „ měli jsme tolik práce, ale zejtra bude wšechno hotowo, zejtra dozajista, wěru welmi mně to mrzí. “ A to wšechno doprowázeno bylo okauzlujícími pohledy. Ale ani zejtra ani pozejtří ani popozejtří nenesau spisy. Prosebník sáhne si na rozum: „ nu snad w tom něco wězí! “ wyptáwá se, a slyší, že prý se musí dát něco písařům. „ Proč bych nedal? s radostí čtwrtak nebo dwa. “ Četwerták – čtwrt ruble, 25 kopejek. „ Ne, nic čtwrták, nýbrž bělaunkau bumážku. “ – „ Bělaunkau, písařům?! “ křičí prosebník. „ Nu což se tak wzpínáte, “ prawí se mu, „ wšak ono to tak bude, písaři dostanau po čtwrtáku a to ostatní předstawený. “ Tluče se do hlawy nedowtipný prosebník, a hubuje na nowé obyčeje a na zdwořilé, ušlechtilé jednání činowníků. Dříwe alespoň člowěk wěděl, co má dělat, přinesl hlawnímu auředníku čerwenau To jest 10 rublů., a měl wěc pod čepicí, a teď bělaunkau, a ještě aby týden čekal, než se toho dowtípí: čert aby wzal nezištnost a ušlechtilost auřednickau! Prosebník má owšem prawdu, ale za to se nyní neberau auplatky, wšichni hlawní auředníci jsau nejčestnější a nejšlechetnější mužowé, jenom sekretáři a písaři jsau taškářowé. ( Pokračowání. )


14. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [autentický překlad návrhu konstituce, pokračování], Autor: Havlíček, Karel
Náwrh ústawní listiny, od wýboru býw. sněmu říšského. ( Dokončení. ) V. Státní auředníci. §. 141. Zwláštní poměry státních auředníků nenáležících ke stawu saudcowskému, spolu i státních zástupců, spořádány budau zákonem, kterýž, neobmezujíc wládu newhodně we wolení orgánů wykonáwajících, státním auředníkům poskytne přiměřenau ochranu, aby libowolně auřadu swého i příjmů swých nemohli býti zbaweni. VI. Finance. §. 142. Weškeré příjmy a wýlohy říše musí na každý rok napřed býti rozwrženy a na státní rozwrh uwedeny. Státní rozwrh ustanowuje se každý rok zákonem, o který jen komora lidu hlasuje. §. 143. Berně a daně říšské smí se wybírati, jen pokud w státním rozwrhu jsau obsaženy anebo zwláštním zákonem nařízeny. §. 144. Co se týká berní a daní, nesmí zawáděno býti žádné nadpráwí; oswobození anebo slewení může wšak ustanoweno býti toliko zákonem. §. 145. Zadlužowání státu anebo přejímání ručení za břemena státu může se díti jen na základu zákonu. §. 146. Má-li se státní rozwrh překročiti, musí o tom wydáno býti nařízení, od weškerého ministerstwa naprotipodepsané a řádně prohlášené, i mají se překročení takowá říšskému sněmu w nejblíže příštím sezení k potwrzení předložiti. §. 147. Obecný státní aučet musí ročně spolu s přehledem státních dluhů předložen býti říšskému sněmu a wybawení říšské wlády wymoženo býti. §. 148. Země říšské nesmí powolowati k zaprawení wýloh na účely zemské daně, které zapotřebí jest ke střežení anebo ku kontrolle mezí zemí říšských mezi sebau anebo proti státům sausedním, leč potwrdí-li ji zákonodární moc říšská. VII. Ozbrojená moc. §. 149. Zřízení moci pozemní i námořní, jakož i spůsob doplňowání jejího ustanowí se zákonem říšským, jenž má také spořádati spůsob powýšowání. §. 150. Síla moci pozemní i námořní i doplňowání její ustanowí se zákonem říšským a sice pokaždé na rok. §. 151. K užití wojsk cizích států zapotřebí jest přiwolení říšského sněmu, kteréhož se také žádati musí, když wojska cizí na auzemí státní mají wstaupiti anebo po něm táhnauti. §. 152. Národní obrana musí býti alespoň we wšech místech, tisíc anebo wíce obywatelů počítajících; zřízení její spořádáno bude zákonem. §. 153. Ozbrojená moc může k potlačení wnitřních nepokojů a k prowedení zákonů brána býti jen na požádání auřadů civilních a w případech i spůsobách zákonem wytčených. VIII. Ustanowení obecná. §. 154. Znak domu císařského zůstane nezměněný. Barwy domu Habsbursko-Lotharinského: bílá, čerwená a žlutá, přijmau se za barwy říšské. §. 155. Wídeň jest hlawní město císařstwí, sídlo austřední wlády a sněmu říšského. §. 156. Každý cizinec nacházející se na zemi rakauské požíwá ochrany, která se osobám a statkům wůbec we státu poskytuje, pozůstawujíc wšak wýmínky zákonem ustanowené. §. 157. Ústawa nesmí ani celá ani částečně rušena býti; jediné w případech wálky a wzbauření, a to jen od odpowědné wládní moci s přiwolením moci zákonodární, anebo kdyby jeho nebylo možné opatřiti, naproti pozdějšímu osprawedlnění před ní, smí nařízeno býti, aby ústawní práwa částečně na čas průchodu neměla. S jakými wýmínkami a s jakými následky se to smí státi, ustanowí zwláštní zákon. Přehledání a oprawowání ústawy. §. 158. Moc zákonodární má práwo prohlásiti, že některé ustanowení této ústawy potřebuje oprawy. Prohlášení takowé má za následek rozpuštění sněmu říšského a neprodlené swolání nowého. §. 159. Nowý říšský sněm uzawře pak o kuších k oprawě předložených. Aby uzawření, kterým skutečná změna má býti způsobena, dosáhlo platnosti, zapotřebí jest, aby w každé obau komor 246 alespoň tři čtwrtiny audůw přítomny byly, a aby alespoň dwě třetiny přítomných w každé komoře přiswědčilo. Hlasowání musí se díti wolajíc jména austně. §. 160. Při uzawřeních o změnách w ústawě, jimižto se ústawní práwa koruny ztenčují, přísluší císaři absolutní veto. Ustanowení pomíjející. I. O wolení poslanců do ústawodárního sněmu zemského každé země říšské platili má wolební zákon ustanowený pro komoru lidu s následujícími uchylkami: 1. Za každé místo, 6000 obywatelů počítající, má býti wolen jeden poslanec, za místa s 10–15.000 obywately dwa, a za místa počítající wíce než 15 až do 30.000 obywatelů tři poslanci, za místa u wíce než s 30.000 obywately má wolen býti za každých 10.000 usedlých obywatelů, jakož i za 25.000 duší ostatního obywatelstwa jeden poslanec. Kdyby podle prawidla tohoto počet poslanců wětších míst dělal míň než třetinu poslanců ostatní lidnatosti, mají se počty duší na wětší místa se wztahující poměrně změniti tak, aby třetina dosažena byla. Kdyby wšak počet poslanců zemských měl býti menší než 60, mají se wšechny udané počty duší zmenšiti tak, aby počet weškerých poslanců dosáhl 60. 2. Aby kdo woličem byl, zapotřebí jest kromě náležitostí w §. 95 wytčených, aby w té zemi říšské alespoň rok řádné obydlí měl. II. Ústawodárné sněmy říšské mají ihned, jak se skončí říšský, býti swolány, i mají se wýhradně zanášeti ustanowením ústawy a ji nejdéle za tři měsíce ku konci přiwesti. Mimo to mají také wywoliti poslance do komory zemí. III. Ústawodárný sněm říšský má urokowati ještě následující zákony: 1. Zákon o mezích krajůw. 2. Zákon wolební. 3. Zákon o wzbauření. 4. Zákon o uwedení ústawy. Wšechny ostatní zákony, které se následkem ústawy zawesti musí, pozůstawují se zákonodárstwu nejblíže příštímu. Od ústawního wýboru prwního rakauského říšského sněmu. Feifalik, předseda. Pinkas, náměstek předsedy. Mayer, referent we wýboru. Cavalcabó, Filippi, Fischhof, Goldmark, Gobbi, ( později Vlach ), Gorjup, Halter, Hein, Jachimowicz, Kaučić, Krainc, Lasser, Laufenslein, Madonizza, Miklosič, Palacký ( později Strobach ), Pfretschner, Pelranowić, Plencović, Ratz, Rieger, Scholl, Smolka, Turco, Vacano, Violand ( později Brestl ), Ziemialkowski. Freyenwald, Keller, Much, Willim: písaři od ministerstwa sprawedlnosti wýboru daní.


4. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Zahraničné zprávy, Titulek: Sloman, lodník hamburský., Autor: Havlíček, Karel
Zahraničné zprávy. W Němcích. Pan Sloman, lodník Hamburský, ustawičně ještě zwe Němce k weliké učené plawbě okolo swěta, kteráby s německé strany byla prwní. Zdá se wšak, že učení pánowé Němci také o wodě smýšlí, že trámů nemá, a proto raděj doma w bázni boží a beze strachu weliké knihy píší, než by se s nebezpečenstwím na moře pouštčli. Již w loni je p. Sloman zwal, ale nadarmo; Bůh wí, jak se mu to letos podaří. Na každý způsob se wšak napřed dobře powážiti musí, jak by w Lipsku mnohem méně do roka knih wycházelo, kdyby nešťastnou náhodou několik set učených pánů Němců utonulo. Já bych myslil, aby přece raději nejezdili, z čeho by sme se pak w Čechách nějaké moudrosti dočtli?! Ať si powáží, než ten nebezpečný krok učiní, že také mají swěřenou celou péči o naše wzdělání! Co bychom si bez nich počali? Museli bychom zrowna tak newzdělaní zůstat, jak nás Bůh stwořil! A filosofie?! O! ta by již dokonce přišla w nic. Můželi to jen trochu být, ó kéžby se nepouštěli!


20. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm. * * * Z Kroměříže dne 18. prosince. Začátek sezení o [ tři čtvrtě]10. Po přečtení protokolu předešlého sezení oznámil president Smolka, že w Haličské Skalici za poslance zwolen jest Stodl, napotom že poslanec Rodl z Rakaus swůj mandát složil. – Za příčinau toho, že se u přednostenstwa mnoho náwrhů nahromadilo, požádal president před několika dny již wšecky poslance, kteří nějaký náwrh zadali, aby se u přednostenstwa sněmu říšského ohlásili a udali, jestli swé náwrhy nazpět wzití neb je jednotliwým wýborům k poradě ponechati chtějí. 32 poslanců wzalo již swé náwrhy nazpět, poněwadž se z wětšího dílu zastaralých, w přítomnosti ne tak důležitých předmětů týkají; 16 poslanců ale ponechalo swé náwrhy jednotliwým komissím ku poradě s tím doložením, že se z ohledu na ně wšem nowým ustanowením jednacího řádu podrobí. Ostatní poslance, kteří se w ohledu tomto ještě neprohlásili, žádal president, aby to co možná nejdříw učinili. Dále oznámil president, že konstituční wýbor swé porady o základních práwích již dnešního dne odpolední skončí, že se tedy základní práwa 21. b. m. ponejprw budau w sněmowně moci čísti. – Interpellací bylo wíce oznámeno, z ministrů byl ale jen Thienfeld přítomen, na kteréhož se posl. Sieber s následující wěcí obrátil: Nauze a bída obywalelů w českém Rudohoří jest swětoznámá, jak powědomo, wzýwala dobročinnost obywatelstwa rakauského již kolikráte o pomoc. Prostředky, kterých se až posud k zlepšení tohoto bídného stawu užíwalo, nebyly wydatné a zpomohly wždy jen na okamžik. Za příkladem jiných rozumných mužů jsem i já toho přeswědčení, že se léto bídě a nauzi jen zlepšením tamnějších žiwností pomoci může. Od toho času, co w celé Ewropě hornictwí na mizinu takřka přišlo, jest i w této krajině zanedbáno. Kwětaucí staw města Jachimowa zmizel, a špatný staw financí rakauských nedowolowal, aby se tam we wydobýwání kowu bylo důrazně pokračowalo. Zkušenost ale o tom učí, žeby wšecky nowé wýlohy na zlepšení tamního hornictwí bohatých užitků nesly, wždyť jen jedna šachta čistých 400.000 ročně wynáší. Dobýwání cínu by také hojného užitku wydalo. Z ohledu na zlepšení toho bídného stawu tamních 60.000 obywatelů, z ohledu na prospěch, který by aeráru samému z toho wyplýwal, táží se ministra hornictwí, jestli pro zlepšení hornictwí tamního něco učiniti hodlá, čili nic? Ministr Thienfeld přislíbil, že w brzku na to odpowěď dá. Poslanec Szábel četl co referent wýboru fin. známý wám již náwrh strany kreditu na 80 mil. Hagenauer ponawrhnul, aby se we čtwrtek náwrh tento podruhé četl, což se také přijalo. Jonák si stěžowal, že je to welká indiskrece, když nowiny akta týkající se sněmu říšského dříwe podáwají, než we sněmu čtena byla, tak jako se to na př. náwrhem fin. wýboru stalo. ( Smích. ) Smolka mu na to odpowěděl, že předešlý čtwrtek we sněmowně oznámil, že náwrh nadjmenowaný w pátek tisknut bude, že si ho každý poslanec w kanceláři redakce stenografických protokolů zaopatřiti může. Tím způsobem že tedy náwrh fin. wýboru jen pomoci poslanců samých dříwe do nowin přišel, než we sněmowně čten byl. Jonák žádal, aby budaucně žádný z poslanců k tomu nepřispíwal, aby akta týkající se jednání sněmowního dříwe do nowin přišla, než we sněmu čtena byla. ( Smích ze wšech síran. ) Na to se pokračowalo w třetím čtení jednacího řádu. Wšechny paragrafy z oddělení „ o hlasowání “ byly beze wší důležité a dálší změny přijaty, wyjmauc §. 79, o kterém se dlauho debattowalo. Komisse ponawrhla následující změnu: „ Hlasowání pomocí kuliček má přednost před hlasowáním, při kterém se jména weřejně čtau. “ Zemialkowski mluwil proti tomuto náwrhu, dokládaje, že říšský sněm z ohledu na dějepis nejen weřejně wyjednáwati, nýbrž i také hlasowati musí. Až dosawad se stáwalo hlasowání pomocí kuliček co wýmínka, nyní se má státi prawidlem, hlasowání by se tedy wždy tajemně dělo. Swoboda řeči se uzawřením sněmowním tak dalece obmezila, že k poslednímu konci žádný poslanec nic wíce nebude moci mluwiti, než „ ano “ neb „ ne “. Z ohledu na swobodné a weřejné wyjednáwání sněmu říšškéko žádal, aby hlasowání jmenowáním jmen přednost mělo před hlasowáním s kuličkami. Paul mluwil pro náwrh komisse z té příčiny, že mnohý z poslanců při weřejném hlasowání morálně nucen býti může proti swému přeswědčení hlasowati. Borkowski namítal proti tomu, že se žádný posl. za swé mínění styděti nepotřebuje. Mimo to poukázal na to, že, když se tajně hlasowati bude, leckterý poslanec protest zadá jen z té příčiny, aby se mandanti jeho dozwěděli, jak hlasowal. Tím způsobem ale že se počet protestů náramně zmnoží a tak jen mnoho času zmaří. Selinger prawil, že weřejné jmenowité hlasowání nejen mnoho času vždy zabralo, nýbrž že způsobem tímto i mnohé nepřátelstwí mezi jednotliwými poslanci zrostlo. Borrosch dokládal, že je weřejné hlasowání zkauška morální zmužilosti; ten, kdo se tímto způsobem terrorisowán býti míní, nepotřebuje hlasowati. W říjnu se we Wídni woláním jmen nehlasowalo, a přece se powídalo, že se tam terrorisuje. Dále prawil, že ti, kteří nyní pro weřejné hlasowání mluwí, tím samým swau morální zmužilost dowozujau. Poukazowal také na to, že w anglickém parlamentě weřejné hlasowání přednost má před tajným. Neumann prawil, že to za welmi podiwný důwod powažowati musí, když Borrosch dokládá, že ten, kdo tolik zmužilosti nemá, aby weřejně hlasowal, se odstraniti může, něco takowého že posud žádný poslanec we sněmowně nepronesl, pročež že se neostýchá, Borroschowi tím přáním na to odpowědíti, aby Bůh sněm říšský před takowými přátely uchrániti ráčil. ( Smích z Lewice a mezi tím potlesk z Centrum a z Prawice. ) W říjnu, prawil dále, se nehlasowalo we Wídni woláním jmen pauze proto, poněwadž wšecka tamnější uzawření jednohlasná byla. Nemluwím o tom, že se hlasowání jmenowitě vexatorickým prostředkem mnohokráte stalo, z ohledu na swobodné jednání ale žádám pro budaucnost přednost tajného hlasowání před jmenowitým. W Anglicku žádali Chartisté z toho samého důwodu tajné hlasowání. Na to se uzawřelo, že se debatta o předmětu tomto skončiti má. Poněwadž ale wíce řečníků ještě o tom mluwiti chtělo, tedy si dle nowého ustanowení jednacího řádu poslancowé Palacký, Szábel, Hauschild, Neuwall a Demel, kteří náwrh komisse zastáwati chtěli, Hauschilda za swého řečníka zwolili; poslancowé Goldmark, Brestl, Zimmer, Borrosch, Borkowski, Gorjup, kteří proti tomuto náwrhu byli, Brestla za swého. Brestl to powažowal za urážku posl. říšských, jestli by se někdo domníwal, žeby někteří při weřejném hlasowání jinak než při tajném hlasowali. ( Bravo! ) Neumannowi wytýkal, že jeho odwoláwání se na parlament anglický není prawdiwé, poněwadž tam jmenowité hlasowání přednost má před tajným, a že Chartisté jen pro wolby do parlamentu tajné hlasowání žádali, aby se tímto způsobem wliw na volby, který si tam šlechticowé uplacením woličů zaopatřují, zmírnil. Posléz dokládal, že hlasowání jmenowité mnohem méně času stojí, než hlasowání s kuličkami. Hauschild zastával náwrh komisse. Namítal proti Borroschowi, že práwě proto, že se w říjnu ve Wídni jmenowitě nehlasowalo, někteří poslancowé terrorisowáni byli. Co se mínění Borkowského týče, žeby tajné hlasowání mnoho protestů wzbudilo, poukázal na to, že, jak zkušenost o tom učí, i jmenowité hlasowání tu samau wadu má. Tajné hlasowání, prawil dále, má přednost před weřejným, a sice z té příčiny, poněwadž dwojí bázeň mezi poslanci panowati může: bázeň totiž před národy, kteří je na sněm poslali, a pak bázeň před wládau. Prwní bázeň jest opět dwojího způsobu, a sice před skutečnau wětšinau lidu, a pak před takowau menšinau, která si práwo nad wší wětšinau přiwlastňuje a ji wšemožně terrorisowati chce. Bázeň před wládau může tenkráte některým poslancem wládnauti, když s wládau we špatném poměru stojí! – Panowé! my jsme uzawřeli, že se každý poslanec, který od wlády nějaký auřad přijme, nowé wolbě podrobiti musí, poněwadž jsme tímto způsobem wládě wšecken wliw na hlasowání zameziti chtěli; za tau samau příčinau patří tajnému hlasowání přednost před weřejným, poněwadž napotom každý dle swého swědomí hlasowati může. W ohledu tomto máme patrný důkaz w historii parlamentu francauského, kde se zawedením tajného hlasowání imposantní wětšina docílila. Co Borrosch o té zmužilosti prawil, kterau každý poslanec tím dokázati má, když swé jméno weřejně jmenuje, nemá tak welké ceny; táži se, co lepší jest, když někdo zmužile a proti swému swědomí, neb když někdo dle swého swědomí hlasuje! ( Potlesk. ) O tomto náwrhu komisse se hlasowalo woláním jmen. Náwrh prošel wětšinau 180 proti 132, 8 poslanců nehlasowalo. Szábel na to ponawrhnul, aby budaucně každému poslanci wolno bylo, i tenkráte, když se již uzawřelo, že debatta skončena jest, nowý amendement předložiti a ho odůwodniti. Hawlíček Karel mu na to odpowěděl, žeby se tím debatta jen zbytečně prodlaužila, a že si zajisté žádný w celém Rakausku na to stěžowati nemůže, že se na sněmu málo mluwí. Mimo to že každému poslanci dle řádu jednacího wolno jest, před skončením debatty nowý amendement podati. Na to oznámil president Smolka, že chce ministr Stadion odpowědíti Dalmatincům na jejich interpellaci strany jmenowání bána Jelačiće za guvernéra Dalmacie. Odpowěď zní asi takto: Jmenowáním Jelačiće bána za 853 guvernéra Dalmacie nechtělo ministerstwo samostatnost Dalmacie z ohledu na její wnitřní spráwu obmeziti; spolu se ale ministerstwo přiznáwá, že tímto jmenowáním bána chorwátského za guvernéra dalmatinského přewahu slowanského žiwlu w Dalmacii, w Istrii až ku řece Isonzo před wlašským uznáwá. ( Silný potlesk z Prawice ) Finanční ministr Kraus odpowědél také na interpellaci býwalého poslance Fischra strany Solnohradska. Prawil, že se tamnější rozepře stejným způsobem jako Tyrolsku rozřeší, a že k tomu cíli a konci již zwláštní komisse, která swau práci dnes právě započala, ustanowena jest. Haimerl interpellowal na to ministra wnitřních záležitostí. Prawil, že již tenkráte, když se o zrušení poddanosti na sněmu říšském jednalo, na to poukázal, aby sněm o to péči měl a spolu se zrušením poddanosti také ty poměry hned uspořádal, které se tím uzawřením zjinačejí. Náwrh jeho byl ale zawržen. Za příčinau té wěci, prawil dále, musím se nyní na ministerstwo obrátiti. Bídný staw našich wesnických učitelů jest každému dosti známý, než abych o tom slow déle šířiti musil; připomínám toliko, že zrušením poddanosti tento bídný staw učitelů jen ještě zhoršen jest, poněwadž jim wrchnosti ani mizerný plat a deputát, který jim dříwe dáwaly, wíce dáti nechtějí, a obywatelswo dokládá, že není powinno jim něco dáwati. Na mnoha místech se stalo, že ani místa pro školu není, poněwadž si wrchnost školní domy prowlastnila. Učitelowé jsau takřka jen z pauhé žebroty žiwi, a nejhlawnější při tom wšem jest, že se při tom wychowání mládeže welmi zanedbáwá. Táži se tedy ministra wnitřních záležitostí, jestli tomu wšemu co možná nejdříw a pak jakým způsobem pomoci hodlá. ( Potlesk. ) Ministr Stadion odpowěděl, že co nejdříwe a celý sněm zajisté uspokojující odpowěď na to dá. Napotom se opět pokračowalo w čtení řádu jednacího. Wšechny paragrafy až ku konci se přijali beze wší důležité změny. Sezení se skončilo o 3. hod. a budaucí se na zejtřek ráno o 9. hod. oznámilo. Denní pořádek jest: Čtení protokolu dnešního sezení, referát o wolbách, poslední čtení jednacího řádu, zákon o nedotknutelnosti poslanců a referát o peticích. Wk. – Z Kroměříže dne 17. prosince. Wýbor finanční, kterému před nedáwnem žádost finančního ministerstwa o powolení kreditu na 80 mil. zl. stř. ku zkaušce od sněmu říšského odewzdána byla, uweřejnil již wýsledek porady swé, o kterémž se příštího dne w komoře rokowati bude. Jak powědomo, požaduje ministr finanční sumu nadjmenowanau dílem proto, aby se wšecka wydání státní w roku 1849 zaprawiti a mimo to také žádaucí změny w státním žiwotě zawésti mohly. S powolením nowého kreditu ukládají se lidu wždy nowé požadawky, za příčinau tauto uznal tedy finanční wýbor za dobré, předewším jiným se o tom přeswědčiti, jestli nám wláda za swobodu a rownopráwnost w budaucnosti ručí, a jestli této oběti w skutku zapotřebí jest. Poněwadž wláda při nastaupení nynějšího císaře na trůn formy poněkud opustila a tím způsobem jakausi příčinu k nedůwěře zadala, tázal se wýbor fin. pro zamezení wšech pochybností ministerstwa, jestli wšecka ta práwa, která předešlý mocnář národům na sněmu říšském zastaupeným přiřknul, za powinnosti koruny uznáwá, které tedy i nowý mocnář beze wší změny na sebe přijal? Odpowěď ministerstwa zní: „ Ano! “ Druhá otázka, kterau finanční wýbor ministerstwu předložil, se wztahuje na záležitosti uherské: Mají-li se země ku koruně uherské přináležející, tak jako ty ostatní na sněmu říšském zastaupeny, organičními díly sjednoceného konstitučního státu rakauského státi? Ministerstwo na to odpowědělo, že chce wšemožně takowé organické spojení na základě rownopráwnosti wšech národností uskutečniti a mimo to jednotu a celost celé říše zachowati; posud ale že udati nemůže, w které formě a kterými příprawami se bude moci tohoto cíle dosáhnauti, poněwadž za potřebné uznáwá, žádosti wšech w Uhersku bydlících národů napřed wyslyšeti, aby na ně, pokud jen možná, ohled bráti mohlo. Spokojen jsa s odpowědí tauto, ponawrhuje wýbor fin., aby sněm uzawřel: 1. Že se ministerstwu powoluje, aby w roku 1849 pomocí státního kreditu s wýmínkami pro finance wydatnými až na padesát mil. zl. stř. zaopatřiti mohlo. 2. Že se ministerstwu powoluje, aby k zaopatření těchto 50ti mil. státní papíry na auroky s nuceným nebo bez nuceného kursu wydali a státní zápůjčku w obau pádech, ale bez hypotéky zawésti mohlo. 3. Zawede-li se státní zápůjčka, musí se u weřejné licitací tomu, který nejwíce nabízí, neb každému, kdo při weřejné subskripci učiněným wýmínkám zadost učiniti může, ponechati. 4. Penězi na tento způsob zaopatřenými se musejí nutná wydání státní, které se z obyčejných příjmů zaprawiti nemohau, zaprawiti. 5. Ministerstwo musí sněmu říšskému, jak mile toto wšecko zawede, určitau zpráwu o tom podati.


4. duben 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Velebné duchovenstvo., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Welebné duchowenstwo! Není jistě stawu wznešenějšího, stawu důstojnějšího nad staw Wáš. Wy synowé wlasti! Wy synowé církwe! welebnými Pány nazýwá Wás lid náš; jistě welebný ten, který zapomena na panstwí swé k službě býwá i nejmenšímu z blížních swých, jakožto učinil Pán náš nejwyšší; protož swau welebnost zachowejte, ale panstwí odložte — dobře pak s Wámi, dobře i s národem naším. I duchowními otci jmenuje Wás upřímný lid náš, dokažte, že skutečně takowými jste, péče majíce o dušewní potřeby jeho. Pomyslete, že tělesně ( nazwíce ) žiwí Wás lid; tedy že i Wy duchowní wýžiwu mu obstaráwati máte. K Wám obrácí se lid co k wůdcům swým, neb se Wámi co pastýři swými po wšech krajích honosí stádce wěřících obcí; newoďte tedy duše jejich po pastwách, kteréby snad sílu a zdar jejich mořily. Wy jste posud nejwíce dowedli — i budaucně bez Wás těžko státi bude blaho rodin — blaho obcí — blaho celého národu — Wám lze přiřknauti důležitost k lidu našom nejwětší. Toto jistě wšickni Otcowé welební dobře wíte, nebo powolání Waše zřejmě ukazuje, že wywoleni jste proto z lidu ( klerus ), abyjste znajíce potřeby jeho, dobře jej wodili, aby s Wámi dospěl, aby i s Wámi slaužil a klaněl se Bohu w duchu a w prawdě ( Jan 4, 24 ). ( Bürokratie, kreráž i nad námi nemálo panowala, přestane překážeti aumyslům Wašim. ) Nyní celý swět wolá: pokroč dále — a snad se někdo toho bojí, že wolněji dychati může, snad se mnozí hrozí hlasu wyzýwajícího k pokroku walnému? Buď jak buď, z Wás posud welebných Pánů — duchownlch otců a pastýřů lidu našeho, žádný — žádný nesmí ani lehkowážně ani rauhawě pohlížeti na přewraty tyto. Důležitá doba nastane nám wšem; swobodněji se wše pohybowatl musí — duch náš nesmí déle dřímati — spali jsme již dosti dlauho, a hanba tomu, kdoby poslední z dřímoty swé procitnul. Práce se nám již po 200 let zadržené nahrnulo, že skorem newíme, kde začíti máme; mnoho starého, zetlelého bořiti a mnoho nowého důkladného stawěti musíme. Blaze nám i potomstwu našemu, jestliže základy dobré, pewné položíme. Protož i před Wámi welebnými duchowníky práce neohromná stojí, která se Wám w týž dlauhý ano ještě délší čas nestawěla, práce, kterauž jestliže dokážete, mnohau nehodu od sebe sami odwalíte, a místo swé posawadní obhájíte. Jistá wěc owšem, že u Wašich církewních záležitostí wíce, nežli kde jinde obezřetnosti zapotřebí — a proto ne jediná hlawa, ale sjednocené smysly Waše mají rozhodnauti co prospěch Wáš, co prospěch wěřících po wlastech našich požaduje, co dle wůle samého Krista, wůdce wšech nás — dobré — sprawedliwé — spasitedlné — potřebné jest — ( a co dobrým swědomím odstraněno neb proměněno býti může ). — Máme s Morawany i se Slezany welepoučnau historii církewní, na tuto pilně dbejme, a dle ní budaucnosti připrawujme. — Swolejte se tedy nejprwé w okresích swých na porady po wší drahé wlasti w Čechách, na Morawě i we Slézsku, na mysli mějte školy, celé obřadowání swé dobře pozorujte — a w čem oprawy zapotřebí, oprawiti nsopomiňte, kde práce wolá, tam dílo hotowte — proste biskupy swé Arcibiskup Pražský již powzbuzuje kněžstwo swé k sjednocení sil swých i k pokroku duchownímu i mrawnímu. ( Dne 30. Března 1848. ) ať swolají synody, jak to wždy w staré církwi býwalo; ať s Wámi se radí a s Wámi řídí národ celý; powšímněte si dobře, w čem a jak se pokrok učiní w celém občanském žiwotě — poznejte, že i pokrok w náboženstwí bez ujmy w podstatě jeho možný ano potřebný jest — wyznejte upřímně, že mnoho a důležitého učiněno býti musí, aby ochablý a přewrácený duch náboženský opět ožiwěl a se naprawil. Wšickni Čechoslowané od Wás pokrok očekáwají, cítíce i s Wámi mnohé neduhy co audowé téhož těla: Církwe. — Nedopuste, aby jednotliwce neb dokonce nepowolaný we wěcech Wašich tak důležitých oprawy činil. Wy jste k tomu powoláni, Wám w státu konstitučním nic wíc w tom nepřekáží a wywinowati z náboženstwí prawau nábožnost, toť práwě katolické — buďte jenom sworní, zachowejte pewnau wíru, wřelau lásku Kristowau — nám pak naději, že takto se stane, zanechte — a wězte, že když dostojíte aukolu swému, w nás nižádných nepřátel nemáte.


6. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Průmyslová jednota]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Průmyslowá Jednota. Měsíční shromáždění dne 4ho bylo četně od audů nawštíweno: počet přítomných spoluaudů byl 76. A wšak skutečně tentokrát jednání tak dalece bylo zajímawé, že nejwětší část až ku konci t. j. od 6 až do 10 hodin setrwala. Protokol předešlé schůzky byl tentokrát mnohem delší než obyčejně tak že čtení jeho welikau částku času zaujalo. Ze zajímawé zpráwy o činnosti Jednoty w měsíci Prosinci, kterau pak pan jednatel hrabě Deym přednášel, podáwáme zde následující wýňatky: Staw audů Jednoty w r. 1847 jest tento: 117 zakladacích audů, 402 přispíwací, 70 činných, 6 takowých, kteří zároweň činní a přispíwací jsau, 3 čestní, 1 záslužní, 1 záslužní a zároweň přispíwací: dohromady 600. Ku konci r. 1846 bylo jenom 574 audů, z čehož wyswítá, že Jednota za r. 1847 při wšelikém wystupowání přece w celosti o 26 audů zrostla, čímž se nejlépe wywracují wšeliká nemístná proroctwí o pádu Jednoty, kterými jí mnozí hrozili proto, že si české národnosti lépe wšímati počala. W Prosinci přistaupili za přispíwací audy p. Jg. Corda zpráwce párního mlýnu, p. W. Schmida aučetní a pokladník tamtéž, p. Mach aučetní, p. Klug hlawní agent Lipského centrálního spolku. Wystaupili zakladací audowé: J. O. kníže Hugo Salm-Reifferscheid-Krautheim, hrabě Rudolf Morzin; přispíwací audowé J. U. D. Eich, p. Waltzl fabrikant plátna we Wrchlabí, p. K. Zelinger adjunkt u wrchního stawitelského auřadu, p. Lachmann, kupec w Praze. Pan K. Herzig ředitel nowě zřízené Liberecké průmyslowé Jednoty ( o které příležitostně obšírnějších zpráw podáme, jsauce té naděje, že mnozí w Liberci bydlící přátelé národnosti a literatury naší neopominau o důležitějších jednáních a osudech jejich w našich listech zpráwy podáwati ) wyslowil přání její, aby s Pražskau wždy strany wzájemné činnosti w dobrém spojení byla, jakož i aumysl Jednoty Liberecké, že do Pražské co aud přistaupí, což oboje ředitelstwí ochotně přijalo. Dle upomenutí předešlé měsíční schůzky obrátilo se sl. ředitelstwo J. P. k wys. sl. zemskému presidium s opětowanau prosbau, aby powolení na wydáwání zwláštních prostonárodních časopisů průmyslních w českém i w německém jazyku milostiwě uděleno bylo.... Za Pros. měla čítárna Jednoty 5654 čtenáře a mezi nimi w čítárně časopisů 1573. Ražení čestného welikého penízu zlatého, jenž od předešlé schůzky měsíční p. Egermanowi za jeho zásluhy o sklářstwí české přirčen byl, již se nařídilo. Bude mít na jedné straně wěnec wawřínowý s nápisem ( českým ): „ Fried. Egermanowi w Haydě Jednota ku powzbuzení průmyslu w Čechách. “ Na druhé pak straně český lew s nápisem do kola: „ Wlast ctí českau přičinliwost. “ Direktor akademie umělecké již wykreslil pomník Listůw, a odewzdán jest sekcí umělecké, aby učinila přehled aučtů zřízení, přewezení a postawení tohoto pomníku. Pan Trojan odewzdal gen. ředitelstwí wýpisky z desk zemských t. j. úpisy uloženě a pojištěné w pragmatikalní hypothece jistiny 6.200 zl. stř. pro nawrženau wzorní průmyslowau školu, kterážto jistina se z dobrowolných sbírek byla sešla. Gen. ředitelstwí přejalo prozatím tyto úpisy, uložiwši je do pokladnice Průmyslowé Jednoty. We zpráwě za Prosinec také čteny byly dwě odpowědi gen. ředitelstwí k wys. sl. wládě dané prwní strany užitku přádelních škol, druhá strany průmyslowé školy. Wys. sl. spráwa zemská podala totiž plán wzorní průmyslowé školy jak jej Jednota Průmyslowá byla zadala, sl. ředitelstwí král. stawowské techniky, aby swé mínění o něm podalo. Nyní sdělila toto wyjádření wys. sl. zemská zpráwa opět ředitelstwí Průmyslowé Jednoty. Sl. ředitelstwí Průmysl. Jednoty odpowědělo na toto wyjádření zcela we smyslu wětšiny, wyracujíc mínění a pochybnosti od sl. ředitelstwa techniky pronešené, a předstawujíc wys. sl. wládě wšemožným způsobem potřebu a užitek takowého ústawu. Odpowěď tato welmi pautala pozornost spoluaudů a několikráte přetrženo jest četní pochwalami hlučnými. Hned po přečtení zpráwy nastala dosti žiwá a zajímawá debata strany přádelních škol, kterau budaucně podáme. ( Dokončení. )


26. září 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisowatel., Titulek: Pražský denník., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. * * * Wčera wečír ráčili J.J. C.C. W.W. na zpáteční cestě swé zawítati do naší Prahy. W Libni čekal magistrát Pražský, representanté a důstojníci sborů ozbrojených měšťanských atd. a doprowázeli w čestném průwodu J.J. C.C. W.W. až do města. W naší besedě měšťanské zatím již shromážděni byli audowé, a odebrali se w hlučném sboru s pochodněmi přes Příkopí prowázeni jsauce nesmírným počtem ostatních obywatelů Pražských k hostinci „ Černému Koni ", aby slušně po slowansku se zpěwem přiwítali J.J. C.C. W.W. co hosté w našem hlawním městě Českém. Před okny sestawili se wšichni s pochodněmi do welikého kruhu, w jehožto středu stáli zpěwáci ( asi 60 ) též s pochodněmi. Tu wypraweno jest šest audů wýboru měšťanské besedy Pražské jakožto deputace na horu, a sice přednosta p. Prokop Richter, náměstek přednosty p. Loos, pak p.p. Slawík, Lebeda, Schwerdtner, Kalkbrenner, kdežto před J. J. C. C. W. W. připuštěni a milostiwě přijati jsau. Pan Slawík pronesl asi následujícími srdečnými českými slowy aučel celého shromáždění: „ Císařské Wýsosti! Tato přešťastná chwíle Waší přítomnosti w slawné naší Praze dáwá nám krásnau příležitost, lásku, wěrnost a oddannost swau k našemu Císaři Pánu a Králi Českému a celému Domu Rakauskému wyjewiti. Wy jako Jeho mladí raubowé! přeneste tento cit náš Milostiwému Králowi, že žiwot a krew jako Čechowé pro něj dáme, jako swědčí lew w našem štítu od králů našich nám daném. Brání nám cit déle slow šířiti, w těchto listech dále wyjádřeno jest naše i wšech Pražanů a Čechů smýšlení. " Tu odewzdány jsau jakožto dar na přiwítanau od besedy měšťanské tři skwostné wýtisky básně w tomto našem listu obsažené, w krásné umělé wazbě s českým stříbrným Lwem na aksamitu čerweném, zemských to a korunních barwách. Na což J. C. W. arcikníže František Josef odpowěděl též we wýborné a dobře přednešené češtině asi w ten smysl: „ Děkuji wám pánowé. Těším se ze swého příjezdu do Prahy, Praha jest krásné město. Těším se též z wašeho přiwítání. " Zatím počaly se dole hlučně ozýwati, Jelenowy české sbory, které pod jeho wlastním řízením mistrně přednešeny jsau, a sice: „ Sláwa buď Wám ", „ Žofie heslo naše ", „ Wše jen ku chwále, wlasti a krále ". J.J. C.C. W.W. ráčili po celý čas z okna poslauchati, a po každém sboru prowoláno Jim od celé společnosti i od shromážděného lidu hlučné „ Sláwa "! rozléhající se daleko po městech Pražských. Po 9. hodině obrátil se celý průwod opět s pochodněmi a w pořádku do měšťanské besedy, každý potěšen, že přispěl k srdečnému přiwítání wznešených ratolestí Domu našeho králowského, statných to synů J. C. W. milowaného arciknížete Františka Karla, jenž národ a jazyk český wždy w šetrnosti má a miluje, a syny swé wznešené též w podobném smýšlení wychowáwá.


27. květen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Roční shromáždění české král. hospodářské společnosti., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Roční shromáždění české král. hospodářské společnosti. Nepodáwaly posawade naše listy spráwy o jednání této již tak dáwno trwající a četné společnosti, která, ač důležitější ještě wěci zprawujíc než jednota promyslowá, přece tolik aučastenstwí w obecenstwu posud nezbudila jak tato. Záleží to jistě jen w zřízení ( statutech ) společnosti, které toho nepřipauští, aby weřejné shromáždění častěji než jednau w roce se drželo, a tudy wšeobecně důležité otázky jen jednau w roce a jen w několika málo hodinách pojednány býti musejí. Ačkoli dle programmu k wšeobecnému shromáždění i jiné otázky, než wypsány jsau, přednosti wolno jest a jen na tom záleží, aby byly prwé direkci ohlášeny, – čehož letos jediný p. Kommers tak krásně použil – dále také společnost hospodářská i tu wýhodu poskytuje, že každý kdo wěci rozumí, třeba audem společnosti nebyl – we wšeobecném shromáždění weřejně wystaupiti a mínění swé pronésti smí: přece pohřešujeme posawade náležité aučastenstwí menších hospodářů na působení jejím a tudy i aučinek, kterýby míti měla na wzdělání a zdokonalení sprostého hospodáře. Zdá se nám, že to nezáleží jen w netečnosti českého rolníka, a žeby se jich as hodný počet hned našel, kteříby jednání společnosti rádi aučastni byli, kdyby tato společnost audům samým přístupnější se stala, častěji weřejná shromáždění držela, a jednání swé oznamowala, a kdyby i wolno bylo členům, kteří w jazyku německém řečniti neumějí, po česku promluwiti; neboť práwě takowých zkušených, ba i wzdělaných hospodářů w Čechách přemnoho jest, a jen ti a takowí zase na sedláka českého nejlépe působiti mohau, jak každý w Čechách známý zajisté uwěří. Red.