16. březen 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Z Vídně (Pokračování), Autor: X
Z Wídně. ( Pokračowání. ) Ferdinand Laub, druhý náš Jos. Slawík ( který též byl wyučenec pražsk. konservat., wšak mladý ještě roku 1833 zemřel ) jest prawý čarodějník. Hrál dílo 15. od Beriota ( powěstného soka Paganiniho ) a pojal mysli znalých a neznalých posluchačů. Pak přednášel swé variace na píseň „ sil jsem proso “ s tak wraucím a něžným citem a duchem, s takau obratností, že posluchači w neobyčejný úžas zplanuli. Laub posluchače newolně k stálé pozornosti pautá a hrau swau okauzluje. Uznání, kterého se mu w Praze a w dnešním koncertu dostalo, zajisté i w cizině ho nemine. P. Stažić opět zpíwal, neboť mimo něj žádného Ilira zpěwáka zde není; tak i ilirské čtwerozpěwy pauze Morawané a Češi wywádějí. Ostatně wždy rádi p. St. slyšíme. Zpíwalť 3 chorwatské písně, mezi nimi známau: „ sedi diewa kraj mora. “ Mortieur de Fontaine, rozený Polák, hrál motivy do F dur od Haendla a pak swau fantasii na thema z opery: „ Střelec kauzelník. “ P. Mortier nepochybně zapomněl, žeť Polákem a že publikum slowanské před sebau má, jinák by nás nebyl častowal čistě německau hudbau. Ze dwau nám podaných čtwerozpěwů došel prwní chorwatský od nadporučíka Rusana jednohlasného bauřliwého tleskání. Vašákůw čtwerozpěw: „ Zastaweníčko “ bylo by nejlépe bylo wynechat; to wšak nebudiž nikoli na ujmu pana Wašáka praweno. Sborem od Wojáčka byl koncert otewřen, škoda básně Furchowy: „ Powzbuzení Morawanů “, z které p. W. něco jako mazur udělal! Sbor „ Pocestný “ od Čelakowského, hudba od Jelena učinil záwírku. Díky wám p. Jelene we jménu wšech 800 posluchačů a posluchaček za zaslání tohoto sboru; humor w něm wanaucí k hlasitému smíchu nás powzbudil. Zpíwaloť asi 40 zpěwáků; k zdařilému wywedení sboru welice přispěl určitostí a pewností zpěwu swého, hlasností a okrauhlostí tónů zwláště nižších jakož i zřetelným wyslowowáním p. Smutka, který we sboru uwedené solo přewzal. Přáli bychom si, p. Smutku častěji slyšeti a tím častěji, čím wíce zralosti jeho hlas dosáhne. Ještě se nám zmíniti jest o p. Wintru, který též jako w prwních koncertech o zdařené přednášení sboru w kolika zkauškách weliké zásluhy si dobyl; pro nemilé wšak překážky, které kdosi napískal, zanechal w koncertě samém dirigowání; a jen ochotností p. Doležálka, slowútného učitele slepých a welkého znatele hudby, bylo co děkowati, že při weřejném prowozowání direkcí sboru přewzal; jinak by se byly sbory, nemajíce ředitele, museli wynechat. — Ačkoli o 8. hodině již wětší část obecenstwa shromážděna byla, přece jsme musili hodinu čekat, nežli se koncert započal; pak bylo přednášeno jmenowaných osm kusů bez přestáwky a kromě českého ctwerozpěwu wše se opakowat musilo, tak že teprwa o 11. hod. bylo konce. Wětšina pak spěchá domů, menší část po upachtění duše chtíc opět okřát, zůstane sednauc si ke stolům. Wšak přeběda „ weliký hlad jest můj, wšak marné wolání! “ Nepomůže cinkání ani wolání, mohl se každý za šťastného pokládat, když objednaw sobě jídlo neb nápoj o 11. hod., již o 12. něco dostal; wšak jen někteří wywoleni se toho dočkali, wětšina se s hladem domů ubírala. 27. t. m. má být opět beseda, respektive „ roční koncert; “ pronáším we jménu mnohých přání, aby nějaké pořádnější a prostrannější místo k tomu cíli wyhledati ráčil slawný wýbor: nejspíše snad Sperlůw sál, jen ne „ u Hrušky, “ sice přijdem z bláta do lauže, an sál u Hrušky též malý, nadto ještě tmawý a prasprostý jest, i poslaužení jest horší nežli u Kytky, čemu wšemu by se u Šperla nejlépe wyhowělo. — — ( Pokračowání. )


10. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Česká průmyslová škola]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Škola wzorní průmyslowá w Praze. ( Dokončení. ) Podáme zde w krátkosti náwrh, který wýbor pro průmyslowé wzdělání w schůzkách swých dne 24., 25. Čerwence, pak 14. Srpna 1846 pro budaucí školu učinil. Žáci se mají přijímati bez ohledu na stáří a na staw, nemá být škola, jak general. direkce nawrhowala, jen pro nižší průmyslníky, nýbrž pro české průmyslníky. Žáci rozděleni buďtež na řádné a mimořádné. Hlawní ohled budiž brán na žáky řádné, kteří si nawštěwowání školy na ten čas, co swé jediné zaměstnání ustanowili, a wšak budiž wše tak spořádáno, aby i mimořádní žákowé, totiž učedníci atd., kteří jen některé předměty slyší, a jen několik hodin týdně škole obětowati mohau, co možná nejwětšího poučení a zisku ze školy té nabyli. Za řádného žáka může být přijat každý, kdo trivialku zkončil. Předměty ustanoweny byly napřed jen: počtářstwí, geometrie, mechanika, fisika, přírodopis, owšem wšechno populárně a dle potřeby pro budaucího průmyslníka. Wýbor pro průmyslné wzdělání přidal wšak ještě: náboženstwí, českau a německau řeč ( gramatiku ) a nauku o písemnostech, jakožto předměty pro každého řádného průmyslníka newyhnutelně potřebné Diwíme se welice, že o zeměpisu pražádné zmínky se nestalo, snad nechtěl wýbor příliš mnoho najednau žádati: neboť jinak jest patrno, že zeměpis pro průmyslníka snad wíce potřebný jest, než cokoli jiného. Ani dějepis by zcela opominut býti neměl. Red., a také kromě toho zákony zemskými, jako §. 311 politic. zřízení škol ( 8 wydání ), pak patentem 19. Září 1786 ( o cwičení náboženském ), dworním dekretem od 16. Máje 1807 čísl. 9634, dekrety dworní komise nad studiemi 2. Srpna 1823 č. 4951 a 27. Března 1834 č. 19269 wýslowně uznané. - Jen takto zřízená škola může wynahraditi předepsané zákonem opakující hodiny a náboženské cwičení, od kterých by jinák žákowé školy oswobozeni býti nemohli. Z toho ze wšeho patrně widíme, že wlastně wýbor pro průmyslowé wzdělání mnohem conservatiwněji we swém náwrhu se zachowal, než generální direkce, která chtěla školu zcela nebýwalau, a beze wšeho spojení s dosawadními poměry našími zaraziti; a proto má škola od wýboru nawržená a nyní od Jednoty přijatá mnohem wíce naděje na potwrzení wysoké wlády, tím wíce, že má býti úplně jako ostatní školy, podrobena dohlídce předepsané. Toto wyšší powolení a potwrzení budeme tedy nyní očekáwati, ostatně již nic nechybí, aby škola oprawdu 398 do žiwota wstaupila. Důchody posud již ujištěné postačí aspoň z nauze, jelikož se budaucí učitelowé dílem s malým platem spokojí, dílem z darma jen z horliwosti pro národní české wzdělání úřad swůj zastáwati budau. Každý nahlíží, že 2500 zl. stř. ročně jistě by jinak nepostačilo na udržení dobré průmyslowé školy, neboť by i pauhý nájem školních sálů atd. snadně 500 zl. stř. pohltil, pak kdyby se 4 učitelům ( kterých by jistě zapotřebí bylo ) jen po 600 zl. stř. platilo, bylo by opět 2400 zl., k tomu ještě jiné menší potřeby, posluha atd., snadně by tedy škola dosti skrowně zawedená asi ke 3500 zl. stř. ročně státi mohla. A wšak nepochybujeme nikterak, že se tolik, ba i mnohem wíce sejde, tak že se zcela důkladně zaříditi a snad ještě trwání její kapitálem pojistiti bude moci. Což jest takowé podniknutí na celý český národ? Dejme tomu, že by každý z českých obywatelů králowstwí našeho jen groš w. č. obětowal, bylo by již asi 3,000.000 grošů, t. j. 150.000 zl. w. č., tak že by jen z auroků bylo wěčné trwání školy s 3000 zl. stř. ročních důchodů pojištěno. A w tomto ohledu můžeme důwěřowati w dobré náhledy a w pewné přeswědčení našinců. Nejedná se tu jenom o tu školu, ale jedná se o weliký princip, o prwní krok k wyššímu wychowání w jazyku českém, a podaříli se tento prwní nejtěžší krok, již snadně pak a rychle budau se ostatní konati. Ačkoli těžko jest, zde pro každého pochopitelně wyložiti, proč a jak welice práwě na této škole záleží, nepochybujeme přec nikterak, že se w každé krajině najde aspoň několik mužů prohlížejících dobře celau osnowu našeho nynějšího národního postawení. Na takowé muže se hlawně strany podpory budaucí školy spoléháme. Nesnadno jest hned každému znamenitější oběť peněžitau přinésti, ale když se horliwostí jednotliwých oswícenců co možná nejrozsáhlejší sbírky učiní, může se tolikéž docíliti. A nějakau nepatrnau maličkostí milerád každý přispěje, jedná se tedy pauze o to, aby si wšude někdo práci wzal, ostatní powzbuditi a sbírati. Nemyslíme, že by kterékoli z našich měst po zadu zůstalo, a dokonce ničím nedokázalo smýšlení swé wlastenecké a oswěty milowné; naopak doufáme, že budeme w těchto listech z každého města znamenitý příspěwek moci ohlásiti. Kdyby jen každý cech w Čechách z pokladnice swé ( která často dost marné wýlohy míwá ) částku obětowal, jaká by tu již byla suma! Sebrané příspěwky mohau se na jisté místo zatím uložiti, až škola od wlády potwrzena bude, a pak teprw do Prahy zaslati. Na každý pád ale žádáme, by nám hned do těchto Nowin odewšad oznámeno bylo, jak mnoho sebráno jest, poněwadž od nynějška stále další sbírky a příspěwky oznamowati budeme. Kdo by wšak příspěwky hned zaslati chtěl, může buď zrowna k průmyslowé Jednotě ( a wšak s wýslowným doložením, že jsau jen na školu českau tak zřízenau, jak wýbor pro průmyslowé wzdělání nawrhuje, aneb k Redakcí těchto Nowin, aneb k p. Prawoslawu Trojanowi, c. k. úředníku u fiscalu, zaslati. Powažte, pánowé! že to nebude škola jen pro Pražany, nýbrž pro celé Čechy, wzorní škola, dle které se budaucně jiné zakládati, a ze které učitelé na budaucích mnohých průmyslowých školách wycházeti budau, jejichžto powolání bude wzdělati národ náš, aby mu cizinci we wlastní zemi wšechny žiwnosti již déle nezkracowali.


29. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Dopisovatel., Titulek: [Z Moravy.], Autor: Havlíček, Karel
Z Moravy. Z dopisů soukromných dowídáme se, že na Morawě pilně jednají o zaražení zábawného časopisu českého, buďto w Brně nebo w Olomúci. Konečně jednou! Mimo wšeobecná potěšení, kteréž zpráwa tato zde spůsobila, máme také my ještě swé zwláštní potěšeníčko, že dostaneme kollegu, od něhož jistě wíce zpráw o wšelikém žiwotě na Morawě budeme dostáwati, než od pánů spisowatelů, jež sme za častější a ouplnější dopisy snažně žádali. Nicméně wytýká se nám ještě, že si Morawy newšímáme! Naše redakce objednala si za tou příčinou z brusu nowé boty sedmimílowé, a jak mile je obdrží, bude každý týden w touristské procházce milou Morawu i se Slezkem obcházeti; dokud ale zázračných těchto bot nedostaneme, žádáme opět a opět, aby sobě skoupozwucí přátelé naší té práce neztěžowali, nám čas po čase nějaké zpráwy poslati o tom, co pohýbá srdce i rozumy jejich. — Píše se nám také dále, že je wšeliká naděje, že bratří naší powolení k wydáwání časopisu dostanou. A kdož by o tom pochybowal! Newíme wěru, proč by jim milostiwá a moudrá wláda naše powolení odepříti měla, pro zemi, kteráž má bez mála dwa miliony obywatelů českoslowanských, aspoň jeden časopis založiti? Ještě prý je rozchází, kdo by se w redakcí uwázati měl. Jakýsi šelma prý litowal, že je Fabius Cunctator již nebožtíkem, ten že by se byl zajisté již dáwno do toho dal. A což by ouřadu tomu po wší zemi wážený a k tomu takořka powolaný p. prof. Šembera; u wěcech redaktorských nemálo zkušeny p. Ohéral; p. Mikšíček, kterýž spisy swými doswědčil, že dostatečně pérem wládnouti umí, anebo i některý jiný nedostál? Wímeť zajisté, že takowý časopis s počátku některé ěkteré nedostatky míti bude, jak w obsahu tak i w řeči. — Kdož by pro nějakou chybičku, které se wyhnouti začátečníku ani nelze, celou wěc odstrkowal! Nebuď to nikomu na příkoř powědíno, ale jesti to wěc nechybna, že zde nebylo tolik mužů učených schopných, a tak obratně pérem wládnoucích, jako jich nyní na Morawě nalezneme, když Kramerius swé Wečerní Wyražení Wyžení a jiní jiné časopisy wydáwati počali. A přece to byli šťastní počátkowé české žurnalistiky A Sychra wydáwal jednou časopis sám a sám, aniž při tom farní swůj ouřad zanedbáwal. Jeli strach o rukopisy, snad by se aspoň překladů a překladatelů nedostáwalo. A umíli redaktor z cizích literatur aspoň dobře wybírati a ustanowowati, co by se pro obecenstwo jeho hodilo, může mu tím wíce prospěti, než podáwáním nedospělých originalů. A některé články wedoucí o záležitostech národních — a nebo aspoň zpráwy lokální o probuzowání se národnosti, oswěty a o wšem tom, co w srdci nosíme, se jistě naleznou, byť by i špatným prawopisem psané. Pan bůh patří wíce k srdci, než na prawopis. Wšechnu úctu gramatice, ale žiwot platí wíc než gramatika!


25. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Protifrankfurtské projevy], Autor: Havlíček, Karel
[ Protifrankfurtské projevy ] [ tři hvězdičky]W pondělí s wečerem wyskytly se a zmizely jako zlý duchowé na rozích plátky o wolení do Frankfurtu. Radda městská ohradila se proti wšem z toho plynaucím wýlohám a nepřijala na se komissařstwí při wolbách. Se saumrakem nastalo w Praze hospodářstwí á la Faust. Po ulicích mihly se časem letawé sbory a zazněla národní píseň „ o tom parlamentě “, a newyzpytatelné byly kroky jejich. Hauf takowých zpěwáků táhl k domu gener. komanda, kde by se snad zpěwákům rádo bylo šeredně odzpíwalo. Mlčme o tom, ale pamatujme si to! ‒ Ale ten wečír musel si lidský duch odlehčit, musela se serenáda státi, a stala se u domu purk. Pštrosa, a to wšechno z ryzí důwěry. Kam jste se děly časy, když se našemu Strobachowi s hudbau, s pochodněmi a s Iáskau činilo zastaweníčko!! ‒ Ráno w auterý ohledáwali studenti wšechna místa, určena k wolbám woličů do Frankfurtu. Wšude stála garda, snad proto, aby nepustila žádného k wolení!? Odpowěď pres. hr. Thuna, již dal X. sekcí Nár. Wýb. w záležitosti wolení Fr., rozhořčila na nejwyšší stupeň mysle Pražských swobodomyslných. Důwěra k němu klesla zcela. Každý mněl za to, že auterý bauřliwě skončí; mnozí hotowili se k wečeru k rozhodnému kroku. Co se dělo w N. Wýb., wiz napřed. ‒ Kocowiny u purkm. Pštrosa opakowaly se wečer důrazně. ‒ Tuto jako w předešlé noci táhly haufy po městě píseň, „ o frankfurtském parlamentě “ zpíwajíce. H. — — — — — —


9. leden 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovná kronika., Titulek: [Který zajíc lépe chutná]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowná kronika. Který zajíc lépe chutná? Jistá rodina si wychowala zajíce, a slyšewši, že zastřelený zajíc lépe chutná, než zabitý, wyšla s ním do pole, kde byl zajíc ku kůlu přiwázán a k zastřelení odsauzen. Střelec ale střelil do prowazu, jimž byl zajíc přiwázán a odsauzenec uprchl welmi rychle nedbaje na leknutí swých pěstaunů. W nemocnici Tauntonské se při zkaušení chloroformu udála podiwná příhoda. Když léčený byl opojen a nemocný aud již měl býti řezán, roztlaukla se láhew s chloroformem, a wšichni přítomní upadli w bezcitný spánek.


4. březen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: O památce založení wysokých škol Pražských., Autor: Havlíček, Karel
O památce založení wysokých škol Pražských. – Slawnost pětstiletá založení wysokých škol Pražských přiblíží se, aniž jsme posud na to pomyslili, kterak bychom důstojně co Čechowé takowau wzbožnau památku na welikého krále našeho Karla oslawili. Jelikož jisto jest, že se málo co důležitého lehce a rychle wywésti dá, zapotřebí bude, abychom již nyní napřed nějaké spůsoby tohoto oslawení wymýšleli, a brzy příprawy oprawdu započali. Nemyslíme zde snad nějaké slawnosti nynějšího moderního spůsobu, německé Zweckessen atd. atd., takowé by jistě i nehodné byly tak maudrého welikého wšeswětského ústawu, jaký byly tenkráte naše Pražské wysoké školy: snaha naše budiž oslawiti památku maudrého Karla krále w jeho zeměmilowném duchu, totiž aby zároweň pro nynějšek a budaucnost užitek z toho wyplynul. Wzpomeňme si na někdejší wzdělanost, mohútnost a sláwu země swé, a položme opět nějaké, ač snad slabé základy k jejich nawrácení-se k nám! Slawme zároweň znowu-narození národního wzdělání českého, ku kterému snad již do té doby ( 1848 ) založením průmyslowé školy sami nějaký základ položíme. Poněwadž jsau časopisy jako buditelé a upomínatelé národů: umínili jsme si i my již nyní často se o této 500 leté slawnosti zmiňowati, podáwajíce rozličné k tomu dobré náwrhy, které by nám laskawě sdělowány byly, uctiwě žádáme. Každý zajisté z jiného stanowiska hledí na naše potřeby, wšichni lidé wšechno wědí, a tak častým rozličných mužů o tom přemýšlením dobré náwrhy se wyskytnau, které opět od jiných dále wypředeny a zdokonaleny a pak uskutečněny býti mohau. Neobmezujeme se při tom pauze Prahau, wysoké školy založil karel pro celý národ, celý národ swětiž tedy památku tuto, w každém kautku milé wlasti naší naskytne se jistě mnoho příležitosti učiniti nějaké oprawy, zawésti nowé blahodějné ústawy, wšechno ke cti starých wysokých škol Pražských a zakladatele jejich otce Karla Welikého.


15. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [článek o novém ustanovení ministerstva osvěty ohledně českých gymnázií], Autor: Havlíček, Karel
H. B. — Nowé ustanowení p. ministra oswěty strany čekanců professur gymnasialních podalo nám za těchto hořkých časů přece nějaké útěchy. Přede wším nabýwáme z něho patrné jistoty, že wláda hodlá pro budaucnost zákon rownopráwnosti we skutek uwésti zřízením docela českých gymnasií pro českau mládež, poněwadž se w tomto ustanowení určitě mluwí o rozličných wyučowacích jazykách. Ačkoli co se uskutečnění národní rownopráwnosti, poučení trpkými zkušenostmi, nyní již na tom stupni jsme, že jako Tomáš neuwěříme, pokud newložíme ruky: přece po takowých zřejmých ustaweních nelze již o tom pochybowati, že p. ministr oprawdu myslí na oprawu škol w národním smyslu. Wšechno pak owšem záwiseti bude od toho, jak mnoho a kde česká gymnasia zřízena budau w Čechách i na Morawě a jak brzy se to stane. Také we wěci samé wzbudilo w nás toto ustanowení p. ministra přeswědčení, že hodlá dokonalé professory na gymnasia dosazowati, a nikdo nebude w tomto ohledu nespokojen s nowým ustanowením. Jenom to pochopiti nemůžeme, kterak p. ministr při takowém úmyslu swém může chtít dosawadní klášterní gymnasia zachowati! Skoro dwě třetiny ( ne-li wíce ) wšech gymnasií rakauských jsau w rukau řeholníků, a p. ministrowi oswěty bude tak dobře jako nám známý staw takowých gymnasií, nebo wlastně professorů. Což tu pomůže tak přísné a rozumné ustanowení p. ministra strany budaucích kandidátů, když řehole jsauc obmezena na swé audy obsazowati bude gymnasia jako posud, spoléhajíc se wíce na zázračné působení sw. Ducha, než na učenost a schopnost swých spoluaudů? A jakým spůsobem hodlá p. ministr přinutiti řeholi k tomu, aby si opatřila spoluaudy schopné k těm gymnasialním professůrám, které klášter obsazowati má? Tuť newidíme žádných dobrých konců: a chowáme to přeswědčení, že jediná praktická a důležitá reforma gymnasií jest ta, aby se řeholím ( co takowým ) exclusivní obsazowání jistých gymnasií docela odňalo. Ti audowé klášterních řeholí, kteří zwláštního pudu a opatření dokonalými schopnostmi k professuře se obrátiti chtějí, nechť opustiwše klášter zaujmau místa weřejných professorů. Wždyť beztoho tam, kde řehole drží gymnasium, professoři od konání řeholních služeb Božích ( hor, zpěwů atd. ) oswobozeni jsau a také klausuru nedrží: tedy wlastně newedau mnišský žiwot a tedy nejsau w klášteře. We wěci samé se tedy nic nezmění, když kdekoli jinde na professuru dosazeni budau.


13. prosinec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Slovenské národní noviny., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. - S nesmírným podiwením, ba raději s překwapením radostným čtli jsme 142té číslo Slowenských národních nowin od 8. Prosince. Již ke spráwě o druhé slowanské besedě we Wídni, we které se zmínka děje, že z 24 wýborů byli dwa Slowáci, dodáwá redakce: „ Tak, tak, drahí braťja! Stojme a pracujme jedňi s druhimí! Ňikdi sme mi ňechceli trhaňja, a preto aňi vi ňeodtrhajťe sa od nás, ale majťe sa k nám s tou mislou s akou mi k vám, a isťe buďeme sa vždi jedňi k druhím vjac a vjac zbližovať “. Ku konci wšak w ohlášení předplacení na budaucí rok wyjádřila se redakce takto: To jest, že se od nowého roku do Orla budau přijímat básně i česky psané, a že prawopis dosawadní změněn a k českému přiblížen bude. Z toho widíme potěšitelný pro nás pro wšechny pokrok a bohdá! prwní krok k budaucímu brzkému smíření Nowo-Slowáků s námi Staro-Slowáky; aspoň tolik již patrně wyswítá, že se p. Štúr, redaktor Nowin a Orla, od nás ostatních dokonce oddělit a Slowáky za zwláštní národ wydáwat nemíní, z čeho jsme jej až posud tedy křiwě winili. Milí bratří Slowáci! což newidíte, že my wšichni ( t. j. Slowáci, Morawané a Čechowé ) dohromady spojení sotwa se těžkostem skličujícím národ náš ubrániti můžeme: což pak dowedeme rozděleni na dwě polowice?


6. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Čechy, Titulek: [reakce na starší článek – popření zprávy o vzniku časopisu], Autor: Havlíček, Karel
– Následující oprawu zaslal nám p. Benoni z Chrudími: W čísle 252 N. N. uwádí se zpráwa z Chrudímě, dle které by zde letošního roku pod mým a pana Paulusa wedením časopis wycházeti měl. Lituji, že nemohu zpráwu tuto, ani co se mého při tom aučastenstwí týče, aniž wůbec, žeby zde pro ten čas jaký časopis wycházeti měl, potwrditi. Jest sice prawda, že se na počátku letošního roku, a snad i něco dříwe, několik národowců zdejších zanášelo myšlénkau, wydáwati zde malý politický list w duchu smířliwém a poučujícím, jehož určení mělo býti, wnikati zwláště w ony třídy lidu, jemuž welké nowiny přístupny nejsau, se zajímawau lokální koloraturau. Brzy se nalezl nakladatel, wyjednáwalo se již strany tisku, když proměněné poměry tiskowé podniknutí toto nemožné učinily. Od té doby, pokud mně powědomo celá záležitost usnula. Pan dopisowatel, kterýž nepochybně w dobrém aumyslu wíce nežli opozděnau zpráwau tauto ( w č. 252 N. N. ) jen powzbuditi chtěl, bude dobře wědět, že zákon k wydáwání pauhého politického týdenníka na wenkowě kauci 1500 zl. stř. požaduje, a že i k wedení nepolitického časopisu zapotřebí předewším času a stálého stanowiska, což ani mně ani panu Paulusowi, ačkoliw rádi dobré wěci poslaužíme, powolání nepřipauští. Jestli ostatně wydáwání politického listu we wýchodních Čechách jest wěc žádaucí a potřebná, to nejlépe čas, a snad již nejblíže příští, ukáže. I nelze pochybowati, že při zawedení nowého zřízení politických i saudních auřadů, při zawedení weřejného jednání a w žiwot uwedení obecního zřízení potřeba sama, wšeobecně cítěná, takowé, ať již dím, departementální listy k žiwotu prowolá. J. Benoni.


27. září 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: [Národnost naše nabývá důležitosti]., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. – Ačkoli patrně národnost naše den ode dne wětší důležitosti nabýwá, přece se přiznati musíme, že wychowání zwláště měšťanských měťanských dětí ( o wyšších ani nemluwíc ) posud welmi nenárodní bylo a jest. Zwláště wychowání děwčat jest w ohledu tomto politowání hodno. Tu i onde se arci nějaký ohled na češtinu béře we wychowatelských ústawech, a wšak bohužel wíce z módy, wíce pro jméno, než z upřímného nahlížení potřebnosti. Pročež nám tím wítanější jest ústaw, w kterém se českým díwkám oprawdiwé české wychowání dáwá, w kterém není wzdělání dar cizozemský, jako wypůjčený a nalepený, nýbrž domácí, přirozený, a jako samorostlý. A takowý ústaw jest ústaw wzdělawací pro česká děwčata založený od slečny Rájské ( nyní paní Čelakowské ), a wedený teď od slečny Eleonory Jonákowé s pomocí několika hodných učitelů. W ústawu tomto kromě dobrého a rozumného náwodu a pečliwé dohlídky, nacházejí se i přiměřené sbírky rozličného druhu přirodnické, knihowna wybraná; francauskému jazyku se též wyučuje, a na zwláštní přání se i mimořádní předměty ochotně přednášejí. Na mrawné a společenské wzdělání děwčat se tam swědomitě hledí, tak že rodičowé strany dítek swých dobře upokojeni býti mohau. Také se tam s přiměřenými wýmínkami několik malých slečinek do bytu přijme, w kteréžto záležitosti se zasílají frankowané listy na Staré město č. 408 na uhelní trh, ke třem korunám.


25. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Glosa], Titulek: Klepy venkovské, Autor: Havlíček, Karel
Klepy wenkowské roznášejí se nejpodiwnější po celých Čechách. Tu toho z našinců již prý oběsili, tu prý zas na Marianských šancích stojí řada šibenic dobře opatřených atd. atd., že ani nechceme wšechno opakowati. — Newěřte ale takowým nesmyslnostem! Za našich časů nejde to s wěšením tak zhurta, a dříwe se musí aspoň několik archů papíru wypsat, než se pošle pro prowaz a pro kata. Buďte ubezpečeni, že se ani na jednom z našinců žádné takowé winy proti J. M. C. neshledá, za kterau by smrt neb podobný trest zasluhowal. Čekejte jen málo, a uwidíte, jak slawně prawda na swětlo wyjde a jak zahanbeni budau naši zlehčowatelé! Uwidíme, jak mnoho z toho welikého spiknutí zůstane, až bude ona komisse na Malé straně nějaký čas wyšetřowat. My za takowé wyšetřowání jen powděčni býti musíme, sice by wšechna ta bídná špína, kterau protiwníci naši na nás naházeli, zůstala aspoň w powěsti lidské na nás lepěti; takto ale auředně, práwně wyšetřeno bude, že oni byli — utrhačowé. Co se slowanského sjezdu týče, nelenowali owšem wšichni ti, kterým sůl w očích byl, celé ty truchliwé události jemu připisowati, a práwě tyto dni slyšeli jsme z úst auředníka guberniálního N., že prý ten sjezd wždy po 9. hodině w noci w Museum o spiknutí rokowalo! — Dobře, dobře, wšak se to wyšetří, a potom uwidíme, rozehnati tak jen beze wšeho wyšetření wšechny naše hosti. Bohužel, že se již nedá naprawiti tak hned, co tím pokaženo jest. Ostatně ale newěřte také tomu, že snad Praha tak roztlučena jest, jak mnozí wyprawují. Z daleka wypadá wšechno hůř než z blízka.


11. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [zpráva o fungování novin v nadcházejícím roce 1850], Autor: Havlíček, Karel
S tímto měsícem končí se druhý roční běh Národních Nowin. Oznamujeme tedy wáženému obecenstwu, že naše nowiny budau w tom samém spůsobu jako posud, též i w roce 1850 wycházeti. Co se směru našeho týče myslím, že již po kolik let a w rozmanitých zlých i dobrých okolnostech wážené obecenstwo příležitost mělo zásady poznati, dle kterých se redaktor říditi snaží, a od kterých také ze swé wůle nikdy neupustí. Že nynější swobodu tisku welice obmezující okolnosti nám nedowolují, w každém ohledu swoje prawé smýšlení bez obalu pronášeti: jest bez toho obecenstwu známo, a doufáme, že si na takowé naše postawení každý wzpomene, komu by se snad naše horliwost časem zdála ochabowati. – Ostatně hodláme ještě w brzce o celém stawu našeho podniknutí wůbec něco obšírněji obecenstwo uwědomiti. Cena předplatní jest jako posud: pro Prahu čtwrtletně 2 zl. 30 kr. stř., měsíčně..... 55 kr. stř. se zásilkau po poště čtwrtletně 3 zl. stř. „ „ „ „ „ „ půlletně 6 zl. stř. Měsíční předplacení se zásilkau po poště se nyní jakožto s počátkem nowého čtwrtletí přijímati nemohau. Žádáme k wůli pořádku w expedici o brské zasílání předplacení, poněwadž w posledních dnech pro krátkost času není pak možná wšem požadawkům zadost učiniti.


4. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk zprávy], Autor: Havlíček, Karel
– „ Prager Zeitung “ prawí w dopisu z Kroměříže od 31. pros., že w Kroměříži wůbec se mluwí, že w 6 nedělích kníže Windischgrätz dobytí Uher a poslancowé říšští w tentýž čas poradu o základních práwech ku konci přiwedau, načež by dne 15. února odložení sněmu se wyřklo, wywolená z prostředka poslanců radda s ministerstwem do Wídně se odebrala, a dne 15. března sešel by se pak říšský sněm sestawený ze zastupitelů wšech národů sjednoceného nowého Rakauska k dálším sezením a poradám. – Dále podáwá statistiku sněmu: Mezi 357 poslanci je 49 státních, 27 komunálních a 12 saukromých auředníků; 10 katolických, 8 řeckých, 1 ewangelický, 1 židowský duchowní; 24 doktorů práw, 27 advokátů, 7 doktorandů, 15 doktorů léčitelstwí, 1 doktor filosofie, 24 audů ze stawu fabrikantů a obchodníků, 34 statkářů, 77 hospodářů, mezi nimi 46 sedláků; 4 wojáci, 15 professorů, 14 kapitálistů, 7 spisowatelů a redaktorů.


26. říjen 1848, Zdroj: Národní nowiny, Část: X, Titulek: Oswědčení, Autor: Hawlíček, Karel
Oswědčení Přiznáwajíce se k zásadě, jednati naproti těm, jejichž důwěra nás powolala, wždy s netajenau přímostí, tím wíce se cítíme ponuhnuty, abychom položili z každého swého kroku nepochybný aučet, čím hojněji w nynějším čase nedůwěry a nedorozumění se rozeséwá osočowání a podezření. Z oswědčení, kteréž jsme dne 12. října wydali, nahlédne každý, ač není-li předpojat strannictwím a slepým předsudkem, že osobní nebezpečí, jakkoli welké pro nenepatrný počet z nás bylo, nebylo přec ani samojedinau, tím méně dostačující příčinau, pro kterau jsme na okamžik místa swá w říšské sněmowně opustiti se widěli pohnuty. Byloť to spíše přeswědčení, že při okolnostech, které na místo prawidelného a zákonního běhu wěcí uwedly mimořádný staw bezzákonnosti a násilí, staw nebezpečenstwí a zmatku wšech společenských a státních poměrů, sněmu nemůže zůstati nikterak ona swoboda u wyslowowání swého mínění, wolnost w poradách a neodwislost w uzawírání, která se za prwní a neodstupnau wýmínku wšeho rokowání zástupců swobodných národů stawí. Od přeswědčení toho jsme po tu chwíli nebyli odwráceni: ba toto naše přeswědčení osprawedlnil patrněji celý běh jednání sněmowního po našim odchodu ze sněmowny. Od onoho 6. října, kde hlawně ručnic s gallerií na sedadla sněmowníků shlídaly, od onoho 6. října, kde sněmowníci zastrašeni tehdejšími terroristickými wplywy, tlačeni byli k žádosti o bezwýminnau amnestii, w okamžení, w kterém nelidský wztek lidu wším možným způsobem se rauhal zohawené mrtwole hrozně zawražděného starce, od onoho 6. října, kde wnucené penězi Košutowými zaslepenému lidu Wídeňskému nešťastné wzbauření jako slawné wítězstwí swobodu lidu bylo slaweno, — od onoho 6. října nemohli pozůstalí we Wídni poslancowé učiniti žádného uzawření, které by nebylo býwalo po chuti ozbrojenému proletářstwu, welkým wůdcům obecného mínění za těchto dní, nebo spolkům wlastně a w skutku panstwí wedaucím. Tak řečený říšský sněm, hnutí zdánliwě pod swau mocí držící, byl w prawdě stržen wšeobecným praudem, usnešení jeho byly wynuceny diktátorským rozpoložením myslí anarchických haufů, nad hlawami audů jeho wisel Demoklesůw meč okamžiku. Awšak netoliko stranu nedostatků formální základní wýmínky wšeho rokowání, nýbrž i co se pole jeho činnosti dotýká, musil pozůstalý we Wídni úlomek říšského sněmu — neboť jinak nám nelze wazwati shromáždění, z něhož náwal okolností docelující část audů wypudil — přijíti do nenáležitého postawení. Nechceme nikterak upírati uznalost swau wytrwalé obětiwosti, s kterau pozůstalí we Wídni sněmowníci, uprostřed hrůz newázaného wzteku luzy, denně ba každau hodinu w nebezpečenstwí osobní swé jistoty jsauce, wší horliwostí a wšemi sílami o to usilowali, aby horší neštěstí odwrátili, aby přemnohé w nebezpečenstwí wydané interessy hájili a prowalujícímu-se bezwládí podlé sil swých odolali. Ale jakžkoliwěk těchto zásluh nepopíráme, tak nemůžeme nikdy připustiti, žeby příslušelo w obor činnosti ústawního říšského sněmu, aby některau část wykonací moci sobě osobowal, do administratiwních nařízení se míchal, auřad bezpečnosti a wojenskau raddu pro jednotliwé město, byť to i hlawní město říše bylo, dělal. Meze mocí w ústawním státu nejsau nic libowolně wymyšleného a uměle sestaweného, ale hluboce a podstatně založeny jsau w powaze wěci samé. Ostříhati neodstupně tyto meze, ostře děliti a přísně zachowáwati, co panowníkowi a jeho odpowědným ministrům a co zákonodárnímu sboru poslanců přínáleží — jest počátek a konec wšeho konstitučního žiwota. Jak mile se meze tyto posunau, již stojíme na dráze, na jejímžto konci bezwládí a bezzákonnost se stawí. Jakož tedy zákonodární usnešení, které pozůstalí we Wídni audowé učinili, z dwojí příčiny neuznáwáme: předně, poněwadž událostmi dne 6. a 7. října docelující části audů říšského sněmu odňata byla možnost, zůstati déle we Wídni a aučastnu býti při uzawírání, pak poněwadž při soptícím počínání ozbrojených haufů u wnitř a při hrozebném postawení wojenských sil z wenčí staw swobody a wolnosti od cizího wplywu upírati musíme: tak se stranu ostatní mnohem rozsáhlejší činnosti dotčených audů sněmowních pohnuty widíme k oswědčení, že jí můžeme sice připustiti platnost jakožto činnosti nějakého wýboru bezpečnosti a wojenské raddy pro město Wídeň, nikdy wšak jakožto činnosti ústawodárného sněmu říšského národů rakouských. Rádi připouštíme, že naši we Wídni pozůstalí saudruhowé jakožto horliwí muži, kteříž šířícímu se bezwládí uzdu položiti se snaží, zasluhují uznalost za swau poctiwau úsilownost a mužnau wytrwalost; ale neméně tajíme, že jakožto národní zástupcowé powoláni, aby rakauské říši dali ústawu, nejen postawení swému zle porozuměli, nýbrž i swau powinnost zanedbali, prodléwajíce déle we městě, pod jehožto terroristickými wliwy lehce by mohli přiwedeni býti k uzawřením, kteréž by na ujmu jejichž interessy zastupují. Nemohlo nás zůstati tajno, že tímto w městě w bezwládi skleslém zůstáwáním spojeno ještě jedno daleko wětší nebezpečenstwí, než zwrtnutí se ze swého stanowiska a přesahowaní do oboru nenáležejícího k činnosti říšského sněmu. Uzawření, aby sněm zůstal w permanenci dne 6. října učiněné, musilo pozůstalý we Wídni úlomek sněmu postawiti zdánliwě w čelo pohybowání, w skutku ale snížiti za nástroj jeho. Tuť nemohlo jinak se státi, než že tak řečený říšský sněm byl dohnán ku krokům, které s wlastní wykonáwácí mocí, s odpowědným, po boku panowníkowu stojícím ministerstwem zřejmě w odpor přijíti musily. Nebo když audowé sněmowní we Wídni zapowědí dowoz wojska po železnici, a komandující generál od odpowědného ministerstwa splnomocněný jej prowede: pak musí být na jedné straně práwo, na druhé nepráwí. Wedeni tímto rozjímáním, z nejhlubšího přeswědčení wzatým, usnesli jsme se hned, jak se nás dostatečný počet w Praze sešel, na tom, že pewně a odhodlaně, nedáwajíce se mýlit žádným křiwým wykládáním, na té cestě pokračowat chceme, na kterau nás naše swědomí, naše powinnost jakožto zástupců národních, naše péče o dobro wlasti wstaupiti kázala. Tři kroky drželi jsme předewším za potřebné: Prwní naproti našim spoluobčanům, jejichžto důwěra nás powolala, naproti pozůstalému we Wídni úlomku říšského sněmu, naproti národům rakauským, jejichžto blaho a prospěchy opatrowati máme: učinili jsme jej oswědčením našim od 12. října. Druhý naproti odešlým z Wídně spoluposlancům, kteříž se na jednom místě shromážditi měli, aby se radili o prostředcích, jimiž by říšskému sněmu přerušená swoboda w poradách pojištěna a nepřetržené pokráčowání w ústawním díle možné učiněno bylo; tento krok stal se položenau od nás na 20. října schůzkau do Brna, kterau z rozličných stran nepráwě co nějaký pokautní parlament w podezření uwáděti chtěli. Třetí naproti ústawnímu trůnu, a ten se stal wysláním obau poslanců Braunera a Helferta do Holomauce. Námť se jednalo o to, aby osoby kolem císaře jsaucí, u něhož se na cestě z Wídně do Holomauce žádný odpowědný ministr nenacházel, neradily ku krokům, které by, jakkoli beze wšeho zlého úmyslu, přece ráz nekonstitučního jednání na sobě nesly. Nám šlo o to, aby přísné prostředky, k nimž se za příčinau revolučního stawu hlawního města říše sáhnauti musilo, nebyly nad potřebu užíwány a w špatně rozuměném interessu, pořádku a zákonnitosti potahowány na země, jejichžto zákonnité chowání ani příčiny ani příležitosti k mimořádným krokům nezawdalo. Nám šlo o to, aby konstituční trůn nezplácel weškerému říšskému sněmu winu, kterau jedna část sněmu, wywrtnuwší se ze swého stanowiska, jakožto ústawního shromáždění, na sebe uwalila, aby celistwost a trwání nerozpustitelného ústawního říšského sněmu bylo opatřeno, aby konečně bez prodlení prostředky a způsoby byly wyhledány, jak by říšský sněm bez překážek mohl přistaupiti k dalším swým pracím. Odhodlanému wystaupení obau našich wyslanců s rázným přispěním několika jiných w Holomauci přítomných audů říšského sněmu jsme za to powinni, že obáwání tato auplně se wywrátily. Jeho Milost přiwítaw milostiwě oba naše wyslance, ráčil jim uděliti odpowěď, která nás o dobrotiwých úmyslech našeho císaře a krále, beztoho nikdy w pochybnost neuwozených, opětně upokojila. — W nejblíže příštích dnech na to wydán jest pod spolupodpisem nacházejícího se nyní u osoby císařowy ministra Wessenberga manifest od 19. t. m., jehožto obsah každého, komu na swobodě, pořádku a zákonnitosti poctiwě a upřímně záleží, auplně upokojiti, a proklatá úsilí neswědomitých štwalů, kteří by rádi nynější nepřátelské postawení swedeného lidu s jedné a wojenských bojowných sil s druhé strany wylíčíli jakožto boj w nebezpečenstwí uwedené swobody proti hrozící jí reakci, auplně zmařiti musí. Čeho nyní zapotřebí, je rychlé swolání rozptýlených audů říšského sněmu na místo, které by auplné rukojemstwí jistoty a swobody pdáwalo. Netajíme se přeswědčením swým, že Wídeň pro nejbliže přiští čas není příhodným místem, aby tam zástupcowé národů rakauských swobodně sněmowati mohli. Ústawní říšský sněm šel swým prawidelným chodem, konstituční od wětšiny sněmu podporowaná wláda pokračowala na zákonní dráze. Tu zdwihlo se obywatelstwo Wídeňské proti wládě od wětšiny sněmu podporowané, ba proti některým poslancům, docelující to části říšského sněmu. Zdaření wtisklo Wídeňskému říjnowému powstání w očích půwodců a pomahačů jeho jméno „ slawného “. Ministerstwo bylo swrženo, aud jeho od anarchistů, Košutowců a luzy nenáwiděný wisel na kandelábře, znatný počet říšských sněmowníků byl rozprášen: wětšina Wídeňského uličního lidu, stojící za menšinou říšského sněmu, wysmíwala se a přemohla wětšinu říšského sněmu, za kterouž stál celý národ rakauský. Při takowémto stawu wěcí je aučet jasný a jednoduchý. Nesrownáwá-li se ústawní říšský sněm a ústawní wláda w pořádném swém chodu s panujícím lidem Wídeňským: pak se musí jedno nebo druhé změniti, buďto říšský sněm a wláda, nebo panující lid Wídeňský. Poněwadž se říšský sněm, na nejširším základu swobodného wolení wšeho lidu swolaný, a podporowaná od wětšiny jeho wláda změniti nemůže, panující lid Wídeňský jedním rázem se nezmění: tuť nic jiného nezbýwá, než aby se sídlo říšského sněmu přeložilo na jiné, lepší garantie swobodného rokowání podáwající místo, pokud se powaha panujícího we Wídni lidu nezmění způsobem důwěry hodným, pokud se anarchickým počínáním nepřející, cizím podšeptům a drážděním nepřístupná jeho část newzmůže a nesesílí.


20. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [dopis o brněnském šosáctví], Autor: S. L.; Havlíček, Karel (přetisk s komentářem)
Z Brna dostali jsme dobrotau přítele saukromý dopis, jenž nám wěrně líčí, jak si tam šosáctwí proti národnosti domácí morawské počíná. Přede wším musíme na to pozornost obrátiti, že wlastně na Morawě městský staw ( neboť králowská města německá jsau skoro wšechna ) a jmenowitě Brno a Holomauc proti swobodě wšeobecné nejsilněji se stawí, hájíc středowěká swá šosácká priwilegia. Tak ku příkladu w Brně nejwětší zuřiwost powstala proti p. prelatowi Augustiniánskému, poněwadž se ujal stawu selského na sněmě. Zníť pak list ten takto: Drahý příteli! Psals, bych mnoho, mnoho psal, a já mám dost co powídat, neb se zde hodné kausky děly. Posledního předešlého měsíce byl zde stawowský sněm a p. prelát od Augustiánů měl jako obyčejně trošku ostře nabraušeno. Nyní to ale nejde. Měšťané rozhněwawše se na něho, chystali se na něj, by mu hodnau hanu ztropili. I najali jakýchsi ludráků, zaopatřili je píšťalkami, aby ho wypískali a, dá-li se dělat, i okna rozbili. Bylo to po celém městě rozhlášeno a množstwí lidu shromážďowalo se na klášterním pláce. Jak mile se setmělo, počalo se hwízdat až hanba. Dobře bylo, že ta luza myslila, že není p. prelát doma, ale on byl doma a slyšel wšecko. Na tom ale nebylo dost. Wypískawši se wyrážela se luza wyrážením oken. Když pak se we swětnici shaslo, tu začalo tlučení ještě hůře, málo které okno zůstalo celé a hrozili weřejně, že si na druhý den přijdau pro peníze a že zapálejí klášter. W sobotu na to byl w klášteře weliký zmatek, každý se stěhowal, nikdo tam nechtěl zůstat. Prelát odjel, dříwe ale poprosil gouverneura o stráž. I stáli tam studující a jiná národní stráž a bylo pro ně nawařeno masa hojnost a pošlo wšecko, asi 80 liber uzeného, 3 bochníky sýra, 60 bochníků chleba, též piwa a wína dost, co kdo chtěl. Toho stráž užíwala, jak se sluší a patří, až skoro přes míru. Klášter byl tedy hájen a luza ničeho tam nepořídiwší obrátila se na Popprowu fabriku, tam opět počala tlauci okna, tak že ani dole ani nahoře nic nezůstalo. 54 Když se u fabriky strhl powyk, přišla tam národní stráž a wojsko. Gouverneur Lažanský a komandující general byli též přítomni. Lažanský napomínal lid, aby se pokojně rozešel, sic že bude muset přísněji zakročit we jménu zákona a císaře pána. Luza se mu jen wysmála. Generál komandowal: man wird laden, a lid za ním říkal: man wird laden. Na to Lažanský nemeškal a kázal husarům, by do lidu s mečmi se drali. To byla woda na husarů mlejn. Sekali to, jak náleží! Mnoho jich bylo poraženo, i neostýchali se hlawy štípat, načež se luza rozprášila na wše strany. Druhého dne wyšel list, že každý obywatel starého Brna i w městě má být o 10. hodině doma a kdoby se po 10. hod. na ulici ukázal, že bude od stráže chopen a na radnici přiweden, newykáže-li se wyswědčením od domácího pána, že wýchod jeho byl potřebný. Tak jsme měli trochu pokoj, netrwal ale dlauho. Zdejší Češi pracowali o to, aby od nich šla deputace do Wídně, počaly se nosit rozličné barwy a na to se strhly hádky. Češi nosili čerwené a bílé, Němci ( wlastně zněmčilci ) čerwené, černé a žluté známky. Po Brně byly wystrčeny německé korúhwe a k tomu se rozhlašowalo, že přijde deputace z Prahy, chtěcí Brňany namluwit, aby se přiwtělili k Čechům. Češi na tom stáli, Němci proti tomu. W den, kdy měla česká deputace přijet ( 8/4 ), shromáždili se Lažanský a měšťané ( rozumí se Němci a odrodilci ) w nádraží s hroznau německau korauhwí, by Češi hned widěli, že nejsau zde nic platni. Myslili i na to, že jim ani slézt nedají a že hned budau muset zpátky. Usnesli se že je přiwítají pískáním a hulákáním, a jeden dal se slyšet, že jak někdo české slowo promluwí, že mu dá německau facku až se přewalí. Zatím ale nikdo nepřijel a Němci odtáhli s dlauhým nosem. Čech je zde naskrz nenáwiděn, ba ani bys newěřil. Klácel káral w Týdenníku ostře chowání gardy při tom shonu w klášteře, což jen prawda bylo, a fal také trochu konsistoř; hned na to přišel rozkaz od biskupa a měšťanů, by se Klácel na místě klidil, sic že se zase strhne bauře. Ohlásilo se mu to o 3. hodině. Ubohý Klácel se slzami swé wěci skládal a o 5. hodině na wečer odjel. Bude teď bezpochyby w Praze a pak pojede k Veitowi do Liběchowa. Jsme přeswědčeni, drazí bratří na Morawě, že wám přijdeme wděk, oznamujíce wám, že náš milý Klácel je zde w Praze wesel a zdráw mezi námi. Byl wywolen také do národního wýboru, z čehož widíte, že ho již sama wlast do služby národu wzala. Studující cwičí se we zbrani a zastáwají wšecky služby. Wojsko a policajti mají swátky. Twůj wěrný přítel S. L.


30. duben 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Praktische Übungen]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 5. Praktische Uibungen der bömischen Sprache zum Selbstunterrichte. Von Joh. Nep. Sýkora. W Praze u J. H. Pospíšila, 8. 204 str. za 30 kr. stř. Jest to hojná sbírka příkladů s německým překladem pro Němce, kteří se tu hned praktickým prawidlům řeči naší naučiti mohou, jelikož tam wšechno dle jednotliwých prawidel mluwnice a prawopisu spořádáno jest.


19 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: [otisk zprávy z Moravských novin], Autor: Havlíček, Karel
Z Brna 17. dubna. ( Mor. N. ) Při wčerejším transportu hulánů z Čech po železnici přihodilo se, že jeden wůz w tunelu pod Nowými Hrady vyskočil z háku, tak že když ředitel lokomotivu, nevěda, co se stalo, zastavil, při udeření vozů do sebe několik wozů se porauchalo, nikdo wšak k aurazu nepřišel, krom jediného lehce raněného hulána. Dnes ráno swržen jest s koně adjutant Jurkowič od pluku arciknížete Ludwíka, jeda s nowáčky na execírku, právě před kancelářem redakce těchto novin, a obraziv si těžce mozek o kámen, polomrtvý odnešen jest do nemocnice. Shromáždění jednoty Sv.-Cyrillské zejtra zdá se, že bude walné. Z Prahy dojel sem již redaktor Hawlíček a z Holomauce prof. Helzelet. I odjinud scházejí se již údowé.


18. červen 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: Žihadlo, Titulek: Obnovené vidění Jiříkovo, Autor: Havlíček, Karel
* — * Obnowené widění Jiříkowo. W posledním swazku swých listů píše Wídenský „ Hans Görgel ( Jiřík ) “ šwagru swému do Gumpoldskirchenu takto o češtině: Die G‘schicht kummt mir schon bald so vor, wie die Czechen in Prag. Da will jeder ein besserer Czech oder Cech sein und die thun sich untereinander schon selber anfeinden, daß sie statt dem neuen böhmischen „ Lichtputzscheer “ das alte bömische tratignok g’nummen hab’n, is sehr g’scheit, und wanns statt dem: „ Toje obras e satrazene heske “, auf deutsch: „ Dieß Bildniß ist bezaubernd schön “, eine andere Uebersetzung machen, so g’fallts mir a; wie man aber weg’n einer Sprach streiten kann, wo man nit einmal mehr weiß, wie die Alten gredt hab’n, dös is mir unbegreiflich. In Prag hab’n sie’s mir selber g’sagt, daß schon einer den Andern nit versteht. Jiříku mlč a jdi spat! Již ani we Wídni se takowé staré a podrážené wtipy na Čechy nelíbí. Jiříku! přijde čas a již nastáwá, kde takowí mizeráčtí darmotlachowé jako jsi ty Wydawatel a spisowatel tohoto časopisu německo-Wídenského jest prý sám rodilý Čech, bezpochyby ale jen Čech-Neplech. i u swých krajanů i u cizých w powržení klesnau: neboť až swět zmaudří, budau wšude nahlížeti, že ten, kdo pro kus chleba dělaje cizozemcům šaška sám ze swého národu si tropí hlaupé a potupné žerty, tak zas dowede jinde za kus jiného chleba tupiti onen národ, u kterého dříwe za bídného šaška slaužil. Jiříku! již nyní přestáwá to být čest newěděti co ty newíš: ale brzy to bude hanba. Widíš, tu jsme ti nastawili zrcadlo, podíwej se do něho a uzříš „ obraz zatraceně hezký. “ H. B.


30. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [redakční sdělení], Autor: Havlíček, Karel
Píše se nám, že opět c. kr. pošty na wenkowě předplacení na naše Nowiny přijímati nechtějí, wymlauwajíce se, že se jen 14 dní před a 14 po čase předplacení přijímá. W takowých pádech rač každý zaslati franco 4 zl. 24 kr. stř. do nowinárny Národních Nowin w Praze 195 – I., a za 2 dni má po poště naše Nowiny a bude je dostáwati od té doby spráwně a každodenně po poště. Jestli si naše pošty zároweň při konstituci neuříznau swůj starý cop, uřízneme jim ho sami.


11. duben 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: – Příspěwky na Pražskau wzorní průmyslovau školu., Autor: Karel, Havlíček
Wzdělanější wždy snadněji pocítí nedostatky dušewní, pročež se zdá že přednášky w historii a zeměpisu w Polně neminuly se s dobrým prospěchem, neboť zde widíme hezkau řadu žáků a žaček. O panowé! jen wěcné wzdělání! učte děti něčemu, a nahlížejte již, že čtení, psaní a počítání není nic. – Ostatně příspěwek z Polny oswědčuje dostatečně horliwost známau pánů Polenských, neboť na bídu letošní w této krajině jest tato suma dosti znamenitá. Red.


2. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Zázrak na Pražském mostě], Autor: Havlíček, Karel
1. čerwence. Nejnowější „ zázrak “, o kterém celá Praha si wyprawuje, jest: že se sw. Jan Nepomucký, jenž stojí na Pražském mostě, obrátil přes noc k Malé straně. Můžeme si pomysliti, že si to lidé wšelijak wykládají. Jedni prawí, že se odwrací náš patron od Starého města, jiní zas, že se obrátil k Malé straně, prose o brzké zrušení stawu obležení. Newíme, který wýklad jest prawdiwý – my ale z úplně chladné mysle prawíme, že jest to trestu hodná lehkomyslnost, takowýmto způsobem lid powěrčiwý znepokojowati, a kdo jest příčina tohoto „ zázraku “, ať se stydí, že se ještě lepší zázraky wykonáwati nenaučil.


21. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Titulní strana, Titulek: [Lživé zprávy], Autor: Havlíček, Karel
H. B. ‒ Jedny Pražské německé nowiny, „ Constitutionelle allgemeine Zeitung von Böhmen “, jejichžto bezcharakternost dáwno známa jest celému swětu, podáwají w číslech swých dne 19. a 20. září dopisy z Wídně tak nepoctiwé tendence, že zapotřebí uznáwáme, několika slowy neprawdiwost a zlomyslnost jejich objasniti. Owšem jsau tyto nowiny pro swé lži, které uslawičně roztrušují, již beztoho we špatné powěsti a málo odbíratelů nalézají, tak žeby se mohlo o jejich smýšleninách pomlčeti: myslíme ale, že dobře jest, zlé semeno, třeba i řídce rozseto bylo, přece wymýtiti. Zwláště dopisowatel, který se E znamená, a jak z dobrých pramenů wíme, žádný jiný není, než p. Breier, býwalý a w Praze špatně proslulý redaktor těchto nowin, uwádí we swých dopisech lež za lží s hanebným aumyslem, aby wodu pokalil a pak on i jeho strana lowiti mohli. Smýšlení jeho jest známé protislowanské, jako býwá obyčejně u wšech lidí israelitské wíry, kteří pak žádných prostředků se neštítí, aby swého cíle dosáhli. Hodláme w nejbližším čase o celém stawu wěcí na říšském sněmě prawdiwé a obšírné zpráwy podati, aby budaucně obecenstwo naše již hned napřed podobné lži a špatné aučele rozeznati mohlo. Nyní se jen wracíme ke článku od p. Breira w 69. čísle umístěném. Prawí tam, že prý by ministerstwo: Borrosch, Löhner, Strobach, Šuselka, Borkowski, a sekretáři: Rieger, Violand, Brauner, Kudlich (!!!! ) we Wídni nejwíce sympathií nalezlo, a žeby se jenom tak prawice sněmu s lewicí spojiti mohla, a wybízí Pražskau společnost „ Slowanskau Lípu “, aby hleděla toto spojení skutečně do žiwota uwésti! Newím skutečně, odkud nabrat dosti wýznamných slow, abych tím hanebnost těchto náwrhů poznamenal. Předně jest hlawní lež, žeby takowé ministerstwo u kohokoli sympathií nalezlo, za druhé ale obdiwujeme nestaudnost téhož dopisowatele, jak může mysliti o spolku „ Slowanské Lípy “, jakoby se propůjčiti mohl k usazowání pp. Löhnera, Šuselky, Kudlicha (!! ), Pan Kudlich jest obsolwowaný práwník, který ještě ničím ani na sněmu ani před sněmem schopnost nějakau neukázal. Red. Violanda a Borrosche za ministry, a k spojowání dwau stran, které se tak spojiti nemohau, jako woda s ohněm se nespojí.


31. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Že byly konečné obě dámy auplně přeswědčeny o tom, čeho se dříwe domýšlely jen jako domněnky, to není nic neobyčejného. Našinec, muž učený, jak my se sami nazýwáme, jedná zrowna tak: a na důkaz slauží naše učené traktáty. Z počátku si zajede učený welmi taškářsky, začíná skromně, mírně, dáwá si skromňaučkau otázku: není-li to tím? nedostala-li země tato jméno swé od tohoto? aneb není-li tato listina z jiných pozdějších časů? aneb nemusí-li se pod tímto národem rozuměti tuhle ten národ? Lituje hned ty a jiné staré spisowatele, a jak jen pozoruje nějaký háček, aneb co by se mu jenom zdálo býti háčkem, již dostane smělost a odwážliwost, rozmlauwá se starými spisowateli beze wšech okolků, stawí jím otázky, na které si ale sám místo nich odpowídá; zapomínaje dokonce, že počal jen od skromného domyslu, zdá se mu již, že to widí, že to jest patrné – a traktát jeho končí se slowy: tak wida jak to bylo, tak wida jaký národ musíme tu rozumět, tak wida z jaké strany se musí na tu wěc hledět! Potom jen s tím dolů s katedry, a nowě wynalezená prawda běží po swětě, sbírajíc si následowatele a ctitele. W tu dobu když obě dámy tak šťastně a důwtipně rozhodly tak zapletenau wěc, wstaupil do pokoje prokurátor s wěčně stejným obličejem swým, s hustými brwy a mrkajícím okem. Dámy se o přetrž pustily do wyprawowání celé záležitosti, o kupowání mrtwých duší, o úmyslu unésti gubernátorowu dceru a přiwedly ho tak o rozum, že ačkoli pořád stál na tom samém místě mrkaje prawým okem a šwihaje se šátkem do brady, aby odtud smetl tabák, přece nemohl ničemu wyrozumět. Tak ho také nechaly obě dámy a pustily se každá sama pro sebe bauřit město. Toto podniknutí prowedly také asi za půl hodiny. Město bylo skutečně wzbauřeno; wšechno se hemžilo a nikdo nemohl dokonce ničemu porozumět. Dámy uměly wšem do očí napustit tolik dýmu, že wšichni a zwláště činowníci zůstali na nějaký čas jako prkenní Mojžíšowé. Staw jejich w prwním okamžení byl podoben stawu žáka, kterému ještě spícímu spolužáci probudiwše se dříwe wstrčili do nosu husara, to jest papírek s tabákem. Každý jako beran stál a wywalowal oči. Mrtwé duše, gubernátorowa dcera a Čičikow srazili a smíchali se w jejich hlawách neobyčejně diwně: a teprwa později, po prwním omámení, teprwa jakoby je byli mohli rozdělit od sebe a widět každé zwlášť, pac! počali žádat důwody a zlobit se widauce, že se wěc nikterak nechce wyjasnit. A jaká wěru jistá to bájka o těch mrtwých duších? žádná logika není w mrtwých duších, nač kupowat mrtwé duše? kdež pak by se wzal takowý blázen? a kdož bude wyhazowat na to peníze? a k jakému aučelu, s jakým aumyslem může kupowat tyto mrtwé duše? a proč se k tomu přimíchala gubernátorowa dcera? A jestliže ji chtěl unésti, tedy nač k wůli tomu kupowal mrtwé duše? A jestli zas kupowal mrtwé duše, nač chtěl unésti gubernátorowu dceru? či jí snad chtěl darowat tyto mrtwé duše? Jakau to na mau wěru hlaupost roztrausili po městě? Jaké to jsau u wšech wšudy spůsoby, sotwa se zde člowěk ohřeje, již o něm roznesau nějakau historii, a kdyby alespoň měla ještě trochu smyslu?... Přece ale to roztraubili, tedy to snad musí mít nějakau příčinu? Jaká pak ale příčina w mrtvých duších? ani příčina není žádná. To je zrowna jako: Husaři jedau, matlanina, biliberda, boty jsau sešmatlané! to zrowna aby čert do toho!... Zkrátka we městě se klepalo a celé město mluwilo o mrtwých duších a gubernátorowě dceři, o Čičikowu a mrtwých duších, o gubernátorowě dceři a o Čičikowu a wšechno bylo wzhůru. Jako wítr se zdwihlo město až posud jako dřímající. Wylezli z děr wšichni peciwalowé a morausowé, kteří třeba několik let se wáleli w chalátech doma, dáwajíce winu brzy šewci, že jim ušil auzké boty, brzy na krejčího, brzy zas na ožralce kočího. Wšichni ti, kteří již od dáwna zrušili wšechny známosti a byli jenom známi jak se říkáwá s poměštíky Walachowským a Poležájewem ( znamenité terminy utwořené ze slowes walašit a poležet, kterých se u nás na Rusi zhusta užíwá, tak jako se říká: zajet k Sopikowu a Chrapowickému, což znamená wšeliké umrlecké spaní na boku, na zádech a we wšelikých jiných polohách s chrápáním, nosním hwízdáním a ostatními příslušnostmi ) wšichni ti, které ani nelze bylo wylákat z domowa pozwáním na petistorublowau políwku Rybni políwka, we kterých panuje zwláště mezi bohatými ruskými kupci znamenitý luxus, prowáděný neobyčejně drahými druhy ryb. s dwauloketními sterlety a jinými w ústech se rozplýwajícími rybkami: zkrátka ukázalo se že je město i weliké i obydlené a lidnaté jak náleží. We městské klepárně ukázalo se hned dwoje docela protiwné smýšlení a utwořily se dwě sobě protiwné strany: mužská a ženská. Mužská strana, docela pomatená, obrátila pozornost swau na mrtwé duše. Ženská se obírala wýhradně unešením gubernátorowy dcery. W této straně bylo, což musíme ke cti dám podotknaut, mnohem wíce pořádku a opatrnosti. Takowé již jest jak se zdá powolání jejich, aby byly dobré hospodyně a rozwážliwé matky. Wšechno to brzy u nich nabylo žiwau, určitau twářnost, obleklo se do jasných očiwidných forem, probudilo se, očistilo, zkrátka byl z toho ukončený obraz. Ukázalo se, že Čičikow byl již dáwno zamilowán, a scházeli se w zahradě při měsíčku, žeby mu také gubernátor rád dal dceru, protože jest Čičikow bohatý jako žid, kdyby w tom nepřekážela jeho žena, kterau opustil ( odkud se dowěděli, že jest Čičikow ženat, to nikomu nebylo powědomo ) a že žena jeho, která welmi trpí pro nešťastnau lásku, psala gubernátorowi welmi pohnutliwé psaní, a že Čičikow wida, že otec a matka nikdy neswolí, odhodlal se k unešení. W jiných domech wyprawowalo se to trochu jinak: že Čičikow nemá dokonce žádnau ženu, ale že on jakožto člowěk chytrý a praktický, aby dostal ruku dceřinu, počal dwořit matce a měl s ní tajný srdečný swazek, a potom teprwa učinil weřejné kroky o ruku dceřinu; ale matka uleknauc se, aby sa nestal hřích proti náboženstwí, a cítíc w duši hryzot swědomí, odřekla mu ji dokonce, a proto prý že se Čičikow odhodlal k unešení. Ke wšemu tomu přidalo se mnoho opraw a wýswětliwek, w té míře jak se powěst rozšiřowala po menších uličkách. Na Rusi nižší stawowé welmi rádi mluwí o pletkách we wyšších a proto počali brzy mluwit o tom i w takowých chalaupkách, kde ani newiděli a neznali Čičikowa, a tam práwě nejwíc oprawili a přidali. Historie byla každau chwíli zajímawější a dostáwala každodenně ukončenější formy, a konečně celá tak jak byla, přišla k wlastním uším gubernátorky. Gubernátorka jakožto matka rodiny, jakožto prwní dáma we městě, a konečně jako dáma wůbec, nemajíc ani tušení o něčem podobném, byla dokonce uražena těmito historiemi, a dostala zlost w každém ohledu sprawedliwau. Ubohá blondinka musela se podrobit nejnepříjemnějšímu wýslechu, jaký se jen kdy mohl přihodit šestnáctileté holce. Wywalily se celé potoky otázek, domluw, hrozeb, wýčitek, rad, tak že se holka dala do pláče, zlíkala a nemohla nic pochopit: šwejcar ( wrátný ) dostal nejpřísnější rozkaz, nepauštět nikdy a pod žádnau zámínkau Čičikowa. Dokončiwše swé dílo strany gubernátorky zasedly si dámy na mužských stranu, hledíce je dostat na swau stranu a dokazujíce, že mrtwé duše jsau jenom smyšlénka, a že se jich užilo jenom k tomu, aby odwrácena byla wšeobecná pozornost, a aby se dalo snadněji prowést unešení. A mnozí z mužských dali se obrátit a přistaupili k jejich straně, ačkoli na se za to uwalili silnau ostudu od swých saudruhů nazýwajících je babami a spodničkami, jmény jak známo welmi urážliwými pro mužské pohlawí. Ale při wšem opírání a protiwení nebylo přece w mužské straně tolik pořádku jako w ženské. Wšechno měli jaksi twrdé, neotesané, nespořádané, neohebné, nešikowné, nehezké, w hlawách míchanice, tlačenice, neohrabanost, zesejrowatělost w myslích – jedním slowem tak se wšude ukazowala ničemná přirozenost mužská, hrubá, těžká, nespůsobná ani k domácnosti ani k srdečnímu přeswědčení, málowěrná, leniwá, naplněná nekonečnými pochybnostmi a wěčným strachem. Oni říkali, že to jsau samé hlauposti, že unešení gubernátorowy dcery je wěc wíce husarská než civilní, žeby to Čičikow ani neudělal, že ženské pleskají, že jsau jako pytlík, co se do něho strčí s tím běží, že hlawní wěc, na kterau se musí obrátit pozornost, jsau mrtwé duše, které wšak čert sám wí co mají znamenat, ale že se w nich ukrýwá něco welmi oškliwého, nehezkého. Proč se zdálo mužským, že se w nich ukrýwá něco welmi oškliwého, nehezkého, hned se dowíme: do gubernie byl utančen nowý generální gubernátor Každá gubernie má swého gubernatora, jenž se i graždanský ( civilní ) gubernátor nazýwá. Nad několika guberniemi je potom generální čili wojenský gubernator., událost, která jak známo přiwádí na činowníky bázliwé smýšlení: dopadnau wýtopky, nosy a wšeliké jiné auřední políwky, kterými častuje předstawený swé podřízené. Nu což, myslili si činowníci, dowí-li se jen o tom, že u nás w městě jsau takowé hlaupé plesky, již jen proto se může rozpálit až na smrt. Inspektor ranhojičského ústawu najednau zbledl: pomyslil si Bůh wí co: nerozumí-li se pod jménem mrtwých duší nemocní, kterých umřelo weliké množství w nemocnicích a jinde na horkau nemoc, proti které se neužilo náležitých prostředků, a není-li Čičikow wyslaný auřadník z kanceláře generálního gubernátora, aby wykonal tajné wyšetření. On to sdělil předsedníkowi. Předsedník prawil, že to jsau hlauposti a pak najednau zbledl sám, wzpomínaje si: a co jestli duše kaupené od Čičikowa skutečně jsau mrtwé? a on sám dopustil, aby se na ně wydala kupní krěpost, ba ještě sám dělal plnomocníka Pluškinowa, a jestli se o tom dowí generální gubernátor, co potom? Sotwa že o tom řekl jenom slowíčko jednomu nebo druhému, a zbledli hned jeden i druhý; strach jest nakažliwější než čuma a rozšiřuje se w okamžení. Wšichni najednau našli na sobě takowých hříchů, jakých se ani nedopustili. Slowo mrtwé duše tak se stalo neurčitým, že také někteří se domýšleli, není-li to nějaká narážka na těla příliš brzy pohřbená, následkem dwau nedáwno se přihodilých pádů. Prwní pád byl s jakýmisi Solwyčegrodskými kupci, kteří přijeli do města na jarmark, a dali po trhu kwas přátelům swém Usťsysolským kupcům, kwas to podle ruského spůsobu, ale s německými přídawky, aršádami, punčíky, balsamy atd. Kwas, jak obyčejně, skončil se pračkau. Solwyčegrodští uhnali až k smrti Usťsysolské, ačkoli také dostali od nich silný náwal na boky, přes žebra a do břicha, swědčící o nesmírné welikosti pěstí, jimižto byli opatřeni nebožtíci. Jeden z wítězů měl také do rowiny stlučený nosos, dle wyjádření bojců, to jest celý rozmačkaný nos, tak že ho nezůstalo na obličeji ani na půl prstu. W procesu uznali sice kupci swau winu, wyjádřujíce se, že trochu podowáděli; roznesli se powěsti, jako by byl každý z nich u auřadu položil po čtyřech hosudárstwenných Bankonotách., ostatně ale byl proces příliš temný, z učiněných wyšetření a komissí ukázalo se, že Usťsysolští hoši umřeli na zapálení, a proto je také pochowali. Druhý pád nedáwno se přihodiwší byl tento: Císařští sedláci wsi Wšiwá Spěs spolčiwše se též s takowými z wesničky Borowky, Zadirajlowotož, zhladili prý z obličeje země zemskau policii w osobě aktuara, jakéhosi Drobjažkina, proto že prý zemská policie to jest aktuar Drobjaškin přes příliš často jezdil do jejich wsí, což se jindy nestáwá, jen když panuje horká nemoc, a příčina prý byla ta, že zemská policie, majíc některé slabostí se strany srdce, tuze si wšímala ženských a wesnických děwčat. Prawá jistota wšak se newí, ačkoli se w protokolech wyjádřili sedláci, že zemská policie prý byla prudká jako kočka, a že již nejednau ho wystříhali, a jednau wyhnali polonahého z nějaké chalupy, do které zablaudil. Ovšem zemská policie zasluhowala trestu za swé srdečné slabosti, ale mužíkům jak z Wšiwé Spěsi tak ze Zadirajlowatože také nebylo možná dát za práwo w jejich samospráwě, jestli že skutečně měli aučastenstwí w ubití jeho. Ale wěc byla také temná, zemskau policii našli na cestě, uniforma čili kabát zemské policie byl horší než hadr a fisionomii nelze bylo ani již poznat. Proces šel po auřadech a přišel konečně až ke gubernskému saudu, kdežto se usaudilo w tento smysl: poněwadž není známo, kdo ze sedláků skutečně to učinil a wšech jich jest tuze mnoho, a Drobjažkin již je mrtew, a tedy mu to málo pomůže, třeba také wyhrál process, a mužíci jsau ještě žiwí, tedy snad welmi důležité pro ně jest, aby se proces rozhodl k jejich straně: následkem toho tedy rozhodlo se takto: že aktuar Drobjažkin sám byl příčinau, čině poddaným Wšiwé Spěsi a Zadirajlowatože nesprawedliwé nátisky, a že umřel nawracuje se w saních ranau mrtwiční. Zdálo se, jako by byl tento proces welmi šikowně ukončen: ale činowníci počali přece myslit, že se jistě o těchto mrtwých duších jedná. A zrowna se muselo přihodit, že když bez toho již byli páni činowníci w dosti nepříjemném postawení, přišly najednau ke gubernátoru dwa spisy. W jednom z nich bylo, že podle došlých zpráw a oznámení jest w jejich gubernii hotowitel falešných asignací, ukrýwající se pod rozličnými jmény, a aby se hned způsobilo nejpřísnější wyhledáwání. Druhý spis obsahowal zpráwu sausedního gubernátora o uprchlém zákonnímu trestu laupežníkowi, a jestli by se objewil w jejich gubernii podezřelý člowěk nemající žádných wyswědčení a pasů, toho aby hned zadrželi. Tylo dwa spisy wšechny pomátly. Předešlé jejich úsudky a domysly wšechny praskly. Owšem nelze bylo domýšleti se, žeby se něco z toho mohlo wztahowat na Čičikowa; přece wšak každý, když si to sám pro sebe rozmyslil, wzpomněl si, že ani newí, co je wlastně zač Čičikow, že on sám se welmi nejasně wyslowil o swé osobě, řekl owšem, že utrpěl w auřadě pro prawdu, ale toť je wšechno příliš nesrozumitelné, a když si také připomněli, že on se sám wyslowil, jako by byl prý měl mnoho nepřátel, usilujících o jeho žiwot, tu se zamyslili ještě wíce: snad že byl žiwot jeho w nebezpečenstwí, tedy ho snad pronásledowali, tedy snad něco udělal takowého.... ale což je wěru zač? Owšem nelze si myslit, žeby mohl dělat falešné bumažky a tím méně být laupežníkem, wždyť má řádný zewnějšek, ale při wšem tom, což je přece zač? A wida tu si postawili páni činowníci otázku, kterau si měli dát z počátku, to jest hned w prwní kapitole našeho spisu. Ustanowilo se, že se stanau ještě doptáwky u těch, u kterých kaupeny byly duše, aby se alespoň dowěděli, jaká to byla kaupě, a co se má wlastně rozumět pod těmi mrtwými dušemi, a kdyby snad byl při této příležitosti třeba jenom náhodau a jen tak mimochodem někomu řekl, kdo a co on jest. Přede wším šli ke Korobočce, ale tu se napálili: kaupil prý za patnáct rublů, a husí peří také kupuje a slíbil, že mnoho kaupí wšeličeho, dodáwá taky loj do císařských magacínů, a proto jest jistě taškář, neboť již jeden taky takowý u ní byl, který kupowal husí peří a do císařských magacinů taky dodáwal loj, a ošidil wšechny a protopopowau napálil o wíc než 100 rublů. Wšechno co mluwila dále, bylo jen opakowání toho samého, a činowníci se jenom dowěděli, že jest Korobočka hlaupá baba. Manilow odpowěděl, že za Pawla Iwanowiče hotow jest wždycky stát jako sám za sebe, žeby obětowal celé swé jmění za to, kdyby jen měl stý díl wlastností Pawla Iwanowiče, a wyjádřil se o něm wůbec w samých pochwalných slowech, přidaw ještě několik myšlének strany přátelstwí ale již se zamhauřenýma očima. Tyto myšlénky, owšem wyložily důstatečně pohnutí něžné jeho srdce, ale newyložily činowníkům skutečný staw wěcí. Sobakewič odpowěděl, že jest Čičikow dle jeho mínění poctiwý člowěk, a že on mu prodal poddaných wybraných a lidi w každém spůsobu žiwé; ale že on neručí za nic, co se budaucně stane, a jestli oni poumírají w obtížích přesídlení na cestě, to není jeho wina, nýbrž moc Boží, a horkých nemocí a jiných nebezpečných morů že jest mnoho na swětě, a jsau příklady, že wymřely celé wsi. Páni činowníci uchopili se ještě jednoho prostředku, ne welmi šlechetného, ale který časem býwá w obyčeji, to jest stranau skrze rozlicné lokajské známosti wyptal se služebníků Čičikowowých, newědí-li oni nějakých podrobností strany předešlého žiwota a okolností swého pána; ale dowěděli se také welmi málo. Od Petříka ucítili jenom smrad newywětralého pokoje, a od Selifana, že konal službu cárskau, že slaužil dříwe při celnici a nic wíce. Tento druh lidí má welmi podiwný obyčej. Zeptáš-li se zrowna na něco, nikdy si newzpomene, a někdy odpowí přímo, že newí nic, ale když se zeptáš na něco jiného, tu on to připlete a wyprawuje s takowými podrobnostmi, které ani nechceš wědět. Wšechny doptáwky, spůsobené od činowníků, wyjasnily jim jen tolik, že nic jistého newědí, co je Čičikow, že ale Čičikow přece něčím musí být dozajista. Ustanowili konečně, že se poradí wespolek důkladně o této wěci, a rozhodnau alespoň, co a jak mají dělat, a jakým spůsobem se chowat, a co asi je zač, a jmenowitě je-li takowý člowěk, kterého musí chytit a zabawit jakožto nepořádného, aneb je-li takowý člowěk, který může sám chýlit a zabawit je wšechny jakožto nepořádné lidi. K wůli wšemu tomu ustanowena jest zwláštní schůzka u policmejstra, známého již čtenářům otce a dobrodince města. ( Pokračowání. )


29. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm dne 26. září. Na žurnalistské stolici prázdno. Umluwily prý se časopisy: „ aby z kolegialnosti zpráwy o sněmu nepodáwaly, “ a proč? protože žurnalisté jiným wchodem do sněmu choditi mají, než deputowaní! O marnost nad marností! dětinská marnost. Wy slawní demokrati! wám wíce záleží na tom, kterým chodem do sněmu chodíte, než na tom, aby národ rychle zwěděl, co se na sněmu jeho jednalo! Nestydíte se wy, kteří tak rádi sebe za wůdce národu počítáte, nyní dětinskau marnost swau před celým Rakauskem, před celým swětem, na odiw postawiti. Národní Nowiny budau wždy o sněmu zpráwy podáwati, nedbajíce na kolegialnost we špatné a nechwalitebné wěci. H. B. Po přečtěném protokolu se čtau jména do wýboru pro státní hospodářstwí, a president sděluje, že konstituční wýhor již se základními práwy u konce, které co nejdříw jak w německém textu, tak též i w ostatních řečích rozdáwány a jednotliwým odborům k poradě odewzdány budau. Písař Streit žádal o powolenau na neurčitý čas, poněwadž od wlády powolán, při organisowání auřadů na Morawě aučinkowati. Löhner žádá, by se nowá wolba wypsala, neb pan Streit přewzal tím auřad na sebe, za který placen bude, pak by se woláním jmén hlasowalo. 225 hlasů se prohlásí pro dowolení, 63 je proti. Streit: Děkuji za tuto přízeň a musím podotknauti, že ani krejcaru za tuto službu nepřijmu; já slaužím wlasti, ne ministerstwu. Demmel interpelluje ministra zahraničních, jaké kroky, by obchod po Dunaji wálkau uhersko-horwatskau překažen nebyl, poněwadž Wídeň nejwíce potrawy z oněch krajů dostáwala, učinil k obhájení interessů rakauských poddaných w podunajských státech; zda již nowý konsul ustanowen? co učinil, by důstojnost rak. mocnářstwí w Cárhradě patřičně representowána byla, neb diplomatická neschopnost nynějšího internuntia se stala příslowím; zda již přikročil k reorganisowání swého ministerium, jmenowitě wyslanstwích, které ještě z Metternichských časů pocházejí. Nejen wojsko, nýbrž i diplomatie je slaupem absolutismu, na který se reakce podpírá. Wessenberg: Prosím mi to písemně doručiti. Dzieduszicki: W Stanislawowě chtěli studenti jednomu neoblíbenému auřadníkowi kocowinu zahráti. Sotwa zawzněly prwní zwuky, byli od wojska zákeřnicky přepadeni, které nejen nemilosrdně do nich tlauklo, nýbrž je též olupowalo, stahujíc padlým s prstů prsteny. Mnoho lidstwa bylo silně raněno. Stadion byw požádán, by sprawedlnosti průchod zjednal, od owěděl, že w tom wina demokratů, kteří lid ustawičně bauří. W officialních nowinách se to wše swedlo na nedorozumění. Od té doby již 5 měsíců uplynulo, a newím, zda se to wyšetřowalo. Tážů se tedy: 1. Zdali se tato událost wyšetřowala, jaké jsau wýsledky? 2. Zamýšlí-li ministerstwo toho neoblíbeného auřadníka pro ukonejšení myslí přesaditi? 3. Akta civilního a wojenského wyšetřowání předložiti? 4. Zda se to posud newyšetřowalo, to nyní na weřejné cestě předsewzíti? 5. 572 Žádám, by ministr wšecky rozkazy, w kterých wojsko napomíná, na stůl domu položil, bychom poznali, zda nějakých kroků k zamezení těchto excessů, které se i denně opakují, učinil. Latour: Doufám budaucně w stawu býti na tuto, jakož i páně Borkowského interpellací odpowědíti. To musím ale podotknauti, že jeden důstojník zde obwiňowán byl, jakoby byl řekl, že konstituce k čertu půjde, se nestwrzuje. Dále bylo druhé čtení náwrhu, powoliti daň na půl leta. Borkowski: Nejwětší chyba wlád býwala, že se na sprawedlnost přísně nedržely. My nyní hledíme daň na základě sprawedlnosti rozepsati, totiž daň z příjmů. Daň gruntowní se zdá být zcela sprawedliwá; tomu ale není tak, neb wyzdwižením roboty jest jich mnoho, kteří nemohau swé role tak zděláwati, jak sluší a patří, ano musí mnohau aurodnau půdu nechat ladem ležeti. Na to se musí míti ohled. Majitelé domu neplatí daň z obydlí, kterých nepoužíti neb pronajmauti nemohau. Pole jsau u nás w Haliči jediné fabriky, máme z nich platit, když jich použíti nemůžem? – Potrawní daň bych rád widěl zrušenu, neb jest to daň z hladu, která co provisorium zewedana, již po mnoho let trwá. Tato daň jest circulus vitiosus, pramen chudoby, ona wybírá od chudých po krejcaru miliony, a stát jest na druhé straně přinucen od banku miliony se wypůjčiti, by je chudobě po krejcaru rozdal. ( Tleskot. ) – Prawí se, že musí stát nejdříw dluhy platit, já se ale ptám, pozůstáwají snad jen w tom, co od lichwářů wypůjčeno, by se obohatili? Já myslím, že hlad a chudoba občana jest prwní dluh státu, který se odstraniti má. Budeme-li dluhy dluhami platit, ostanau nám jen dluhy, pročež nawrhuji, by stát swůj prwní dluh zaplatil, a potrawní daň na wěčné časy wyzdwihl. Dále mluwí pro zrušení židowské daně a myslí, že daň z kapitálů státních wěřitelů ten deficit dwojnásob nahradí. Popiel lituje, že fin. ministr nepředložil žádný wýčet, mnoho-li pro budaucí rok bude zapotřebí. Žaluje na starau wládu, že wšechen průmysl w zemi udusila, neb wýrobky haličské fabriky se musily we Wídni kolkowati. Budaucnost to bude míti za satyru. Žaluje na finanční stráž, která jen lid odírá, a nyní stráží pro bezpečnost učiněna, lid bauří; prawí, že císař robotu zrušil bez náhrady, sněm ale od něj náhradu wynutil. Na místo potrawní daně myslí, by se určila daň ze šenku. Poněwadž se nechce konstituční žiwot w Haliči ujmauti, myslí, by se několik osob, buďsi auřadních neb wojenských, wyhnalo, ostatní že nabudau pak brzy jiného smejšlení. We wečerním sezení wystaupil na tribunu Šuselka: Kdyby se tu jednalo o finanční otázku, obořil bych se i já na ministerstwo, proč nám žádný wýčet nepředložilo; ale jedná se o žiwot Rakauska. W jaké době žijeme? W době bauřliwé, kde auzkoprsá politika dynastii padla a nowé instituce do žiwota wstaupiti mají, tak že nemožno najednau s weškerau reformau hotowu býti. Nejedná se tu o několik milionů, nýbrž o „ být či nebýt “ Rakauska. Předpowídání nám hrozí se wyplniti, že Rakausko swobodu snésti nemůže. Mettrnich prawil: „ Já se děkuju a přeju Rakausku štěstí. “ Proč jsme tu? Jistě ne, abychme Rakausko rozdrobili, nýbrž je z nowu wystawěli a dokázali, že Mettrnich lhal, řka, že Rakausko swobodu snést nemůže. Jsme zde, bychom stát zřídili, který humanitu a wzdělanost rozšiřowati má. Musíme býti přeswědčeni, že takowé Rakausko státi může, ano že nutnost káže, by stálo. ( Potlesk z prawé a centrum. ) Kdo toto přeswědčení nemá, ten neměl hodnost poslance přijmauti. ( Hlučný tleskot. ) Kdybych toho přeswědčení nebyl, neseděl bych zde. Jeť mnoho jich, kteří swau nenáwist proti despotii na Rakausko přenesli. Já měl pro Rakausko srdce, když u celého Německa w opowržení bylo. Dokažme, že chceme ne pro dynastii, nýbrž pro nás welkau říši založit, w době to, kde nám tolik nebezpečí hrozí a každé hnutí naše může býti zámínkau naším nepřátelům. W každé zemi jsau wšecky strany sjednocené a podporují ministerstwo, které by zaslaužilo swrženu býti. Powolme tedy wšecko, neb žijeme w době, kde musíme wšecko obětowat. Každý muž z lidu pochopí, že wálka wíce obětí žádá, než tato půlroční daň obnáší. Owšem jsau důwody, nic nepowoliti. Bázlíwí přátelé swobody míní, že wláda, majíc peníze, se dosti silnau cítit bude, swobodu potlačiti. Rádi by se radowali nad wítězstwím w Italii, kdyby se nebáli, že to samé wítězné wojsko je o wlastní swobodu připrawí. Wím, že je jedna strana reakce, která by přes j mrtwoly ku swému cíli kráčela. Wím, že je strana, která pro swobodu bojujíc, reakci do rukau pracuje a neustálým horlením reakcí prowoláwá – je to strana ultraradikálů. Wím, že nemůže člowěk jinak než radikálním býti, chce-li wšecky neswáry z kořene wymýtiti, ale tito ultra nechtí jen kořeny, nýbrž i zem do wšech wětrů rozprášiti. Wím, že nedostanem ani dewátý díl swobody, že budem muset uspokojit jen se stínem, jestli nepowolíme. Co z toho bude, než revoluce? Odepřeme-li státnímu organismu potrawu, zahyne; tak to i s armádau. Ona dostala swé powinnnsti, učiňme my naši. Bude-li kdy proti nám, nalezne nás na barrikádách proti sobě. Chceme-li stát na demokratickém základě wystawět, musíme mít též prostoru, musíme chtít, by Rakausko bylo welké, neb jen tak může býti hrází pro swobodu. Na tom stanowisku stál wýbor, když prawil, že jen z newyhnutelnosti je pro powolení. Až se bude jednati o auplnau reformu financí, pak bude na čase, o zrušení potrawní daně mluwiti. Kdo tauží po nemožném, ztrácí naději, možné dosýci. Já mám srdce pro wšecka utrpení; ale prosil bych, by ně¬kteří ( obrácen k Polákům ) tak příliš provinciálně nesmejšleli, když nejwíc ochrany potřebují a wědí, že kdyby se Rakausko rozpadlo, spíš wíce platů než swobody dostanau. Ňáký ohled by se při potrawní dani mohl bráti, a má-li se hospodařit, tak začíti u welkých. Časowé přešly, když král zewnějškem na lid působil. Zda si šlechta za čest pokládá císaři na blízku býti, ať si nedá tak draze za to platit a dworní auřady za čestné auřady powažuje. Sierakowski doráží na ministra fin., že budget nepředložil. Sněm má jen powolowat a nikdy se ptát, kam daně přichází; pomalu z něj bude provinciální sněm, náš wliw bude jen illusorní. Kdo platí generály pod Jelačićem slaužící, kdo jeho wojsko? Uherské ministerium jistě ne. Kdo poslal batterie po Gloggnické železnici bánowi? Proč se má urbární daň do gruntowní wrazit? Nawrhuji, jíti k dennímu pořádku přes náwrh fin. wýboru. Beutler: Jsem zástupce sedláků, ale nemohu dopustit, by se wše na řemeslníka uwalowalo. Sedlák dostal dost zrušením roboty; urbární daň se musí do gruntowní wrazit, neb sedlák platil posud míň gruntowní daně, než mu přisluší nyní, když půda jeho břemen prosta. Zastáwá welmi důmyslně zrušení potrawní daně. Min. Kraus: K dennímu pořádku jíti, je žádných daní nepowoliti a do státního organismu nepořádek uwésti, kterého snadno nepřátelé swobody použijí. Co se proti mně namítalo, rád bych nesl, kdyby tím jen dobré wěci poslauženo bylo. Já proto žádný wýčet nepředložil, poněwadž zcela auplný předložiti hodlám, a ten se z rukáwu wytřásti nedá. Hein nawrhuje jíti k dennímu pořádku přes Sierakowského náwrh. Sierakowski béře swůj náwrh nazpět. Demmel: Pan ministr prawil, že to nemožné, již teď wýčet předložiti, ale zapoměl tu nemožnost dokázati. Daně powoliti je nebezpečné, poněwadž se pak snadno může státi, že příměří w Italii k žádnému míru nepowede. Je nebezpečné pro swobodu, neb ministr prawil, že wojsku nemůže dát ponaučení, kdežto mi wšickni se pořád učiti musíme. Wšem národnostem je dána rownost, školní rok se otwírá, a co se stalo pro naši národnost? Nic. Tak se pomalu důwěra lidu podkopáwá. Pro zrušení židowské daně nejsem, neb židé požíwají ještě wýhod. Jak chlapec trochu odroste, již smí hausírowat, kdežto křesťan se musí 3 leta učit a 6 let slaužit, než dostane powolení, aby se usadil. Žid platí pod jménem kramáře 6–8 zl., kdežto kupec křesťaň 30 zlatých platit musí, ač mezi nimi rozdílu není. Když tak potlačení jsau, odkud wzali tolik bohatstwí? Na ubytowání wojska též neplatí, a přec obnáší chemale někdy až 10 zl. Nawrhuje tedy, by židowská daň podržena byla. Mannheimer: Lituji, že musíme we wlastní záležitosti, buďsi již pro aris neb pro focis, mluwiti; lituji, že žid jsa, musím mluwiti o peněžní záležitosti. Každý žid platí daň tříkrát, a sice desateronásobně. Platí domowní, potrawní a židowskau daň. Každá je mu plnau mírau měřena. Nechci odhaliti raušku, která wybírání takto daní zakrýwá, neb by ste widěli, jak nemocnému poslední podušku pod hlawau wezmau, nemůže-li platit. On musí platit i za swíčku, kterau na den úmrtí otce rozswítí, a přec musí i swým žiwotem wlast swau chránit. Již předešlá wláda přislíbila daň tuto zrušiti. Či je snad to konstituci přiměřené, by wíce platil, kdo méně práw má? je to snad konstituci přiměřené, by se z wíry, tedy z myšlének platilo? Pánowé, sundejte tuto kletbu ze žida, a Boží požehnání wás nemine. Wěžnický mluwí pro zrušení fiktitium. Plaček podporuje Wěžnického a nawrhuje, by tato průmyslníkům tak obtížná daň uzawřením komory zrušena byla. Ku konci čte sekretář protest žurnalistů, w němž si stěžují, že čest weškerého tisku uražena, že odděleni od deputowaných musí zwláštním chodem do swé lóže. 67 bylo podpisů. Komora odkázala protest pořadatelům domu, by s ním dle wůle naložili.


7. červen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Oznámení, Autor: Havlíček, Karel
Oznámení. Ministr wnitřních záležitostí swobodný pán z Pillersdorfu položil dopisem ode dne 1. b. m. zpor proti zřízení prozatimní wlády w Praze, prohlásiw ji za neplatnau a mně wyzwal, abych ji alespoň až do nejwyššího rozhodnutí Jeho c. k. Milosti nepřiwolil. — Spolu mně také uložil na zodpowídanau wšecky následky a wady, jenž by z toho pojíti mohly, a tuto zodpowědnost wznesl na wšecky ty, kteříž tohoto kroku ním za nezákonný prohlášeného aučastni byli, jakož i wšecky auřady a služebníky státní, jenž jí uposlechnau, a mně uložil, abych zpor jeho oznámil. Podlé oznámení mého ode dne 29. kwětna b. r. jest prozatimní wládní radda, o jejímžto zřízení jsem J. c. k. Milostí nejponíženější zpráwu hned učinil, až do nejwyššího rozhodnutí jenom takowé, které okres činnosti zemského řízení přesahají, a které skrze kromobyčejné poměry následkem událostí Wídeňských poodloženy býti nemohau. Zřízení raddy této, tedy staw auřadůw zemských nijakž nezměnil, a jakási zodpowědnost nemůže tedy auřady a státní služebníky podemnau stojící, nýbrž jenom mne jediného zasáhnauti. Snášímť zodpowědnost tuto wědomím pokojným, ježto kromobyčejné ustanowení toto, než ústawní cestau od Jeho c. k. Milosti powoleno bude, jenom potom teprw do platnosti wstaupí, kdyby následky bezústawních zběhlostí Wídeňských newyhnutedlnau potřebau toho žádaly, aby zemská wláda, ježto sprawowati mně swěřeno jest, cestau jenom nejpřísněji zákonní kráčeti bude. W Praze dne 4. čerwna 1848. Lew hrabě Thun, c. k. guberniální president. Dod. Red. Rádi bychom se již jednau dočkali konce té podiwné komedie, kterau s námi Slowany naše wláda již hraje od času udělení konstituce. Wěru již nás omrzela znamenitě ta jednotwárná hra. Ačkoli se dobře wěděti mohlo, že wláda si nepřeje býti pod Frankfurtským parlamentem, přece nám Čechům mermomocí nařizowala woliti, nepochybně jen proto, aby nás a německé krajany naše hodně jednoho proti druhému rozdráždila ( divide et impera ). Zatím ale známí swobodomyslní Stawowé Morawští také se proti Frankfurtu prohlásili, nejpěknější důkaz, že tajné k tomu pokynutí od wlády míti museli, neboť nemáme důkazů, aby páni Stawowé Mnorawští tisková chyba: Morawští něco učinili, co se wládě nelíbí. Chorwatům wláda ustanowila bána, učinila jej welitelem hranice wojenské — a pak jej zas jiným nařízením podrobila ministerstwu uherskému a wydala jej tím do takowých okolností, že jej Maďarowé zjewně za buřiče mohau prohlašowati. Polákům dalo ministerstwo na žádost jejich odpowěď, kterau, abychom málo řekli, nestydatau nazwati musíme. Celému swětu bylo patrno, že udržení Rakauska jen na nás Slowanech záleží: a naše milostiwá wláda přijímala od nás pokorné oswědčowání naší oddanosti, přece ale pro nás nic posud neučinila, a nechala nás wždy bojowat nejen s protiwními žiwly, nýbrž i se zákonem. Což pak si myslíte, že Slowan jako ono známé otrocké zwíře wám nohy přec lízati bude, třeba jste jej kopali? Nyní máme druhé jednání této komedie: náš pan gubernátor hrabě L. Thun ustanowil si sám nad sebau provisorní wládu, to jest asi, jako by dosazowal kaprál důstojníky; wysláni jsau deputowaní k J. M. C. o potwrzení, a ejhle! ministerstwo Wídeňské protestuje slawně proti tomu kroku kraběte tisková chyba: hraběte L. Thuna! — radujíc se jistě potají z toho, co hr. Thun učinil. A náš Národní Wýbor? — ten jest pauze proto, aby se tam dwakrát za týden mluwilo, aby ti uepokojní tisková chyba: nepokojní lidé měli příležitost, hráti si na parlament jako děti. Wláda nechá Nár. Wýbor rokowat, a sama dělá — co chce. Táži se, kde ukázala posud wláda naše upřímnau chuť, býti konstituční, a uwésti we skutek to, co národu českému přislíbila? Nikde, wyjmeme-li to, že wydáwá plakáty we dwau jazycích.


21. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [Překlad císařského nařízení], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
My František Josef I. atd. atd. uwážiwše, že dosawadní předpis o sestawení porotního saudu w záležitostech tisku nowému prohlednutí musil podřízen býti, uzawřeli jsme na náwrh Swého ministra sprawedlnosti a na radu Swé ministerské raddy wzhledem §. 120 říšské ústawy až do wydání wšeobecného zákonu o sestawowání porotních listin naříditi i nařizujeme jak následuje: §. 1. Ode dne prohlášení tohoto patentu nech se we wšech korunních zemích, pro které Náš patent od 13. března 1849 proti zlému užíwání tisku wydán byl, wzhledem sestawowání porotních listin pro saudy tisku jedná dle přiloženého prozatímního předpisu. §. 2. Od téhož dne přestáwá i činnost porotníků wywolených dle prozatímního nařízení od 18. kwětna 1848 o jednání w záležitostech tisku. §. 3. Naši ministrowé záležitostí domácích a sprawedlnosti mají nařízení patent tento uskutečniti. Dáno w Našem hlawním a sídelním městě Wídni 11. září leta tisícího osmistého čtyrydcátého dewátého. František Josef m. p. Schwarzenberg m. p. Krauss m. p. Bach m. p. Schmerling m. p. Gyulai m. p. Thinfeld m. p. Thun m. p. Kulmer m. p. Prozatímní nařízení o sestawowání listin porotců pro tiskowé saudy. §. 1. Až do toho času, nežli we wšech obcích wstaupí w žiwot obecní zřízení dle obecního zákona od 17. března, a nežli nowí saudní a političtí auřadowé w jednotliwých korunních zemích zawedeni budau, budau se porotcowé pro tiskowé saudy prawidelně bráti z obcí městských, w nichž tiskowý saud sídlo swé má. Jen kdyby osob k obci přislušících a dle následujících ustanowení k auřadu porotnimu powolaných nebylo nejméně 300, mají se porotci bráti i z okolních obcí přislušících k městské obci a okres tento má rozšířiti tak daleko, dokud se w obcích nenajde nejméně 300 powolaných k porotnímu auřadu. §. 2. K auřadu porotnímu jest dle prawidla jedenkaždý muž powolán a zawázán, který a ) nejméně 30 let stár jest, b ) čísti a psáti umí, c ) w obci, w niž se zdržuje, již po celý rok bydlí, a d ) zároweň platí ročně na direktních daních částku ustanowenau w §. 44 říšské ústawy, totiž nejméně 5 zl. stř. w městech majících 10.000 duší aneb na wenkowě, nebo nejméně 10 zl. stř. w městech majících přes 10.000 obywatelů, anebo který neplatí direktné sic daně, ale pro swau osobu w obci některé rakauské korunní země práwo wolební požíwá. §. 3. Duchowní wšech zákonně uznaných církwí a wyznání, učitelowé, státní auředníci a wojínowé nemohau powoláni býti k auřadu porotnímu, pokud skutečně we službě stojí. §. 4. Neschopní k auřadu porotnímu jsau poručenci, mrhačowé, stojící pod poručnictwím auřadu, a wšickni ti, kteří pro tělesní a dušewní wady powinnosti porotnické plniti nemohau. ( Hluchý, slepý, němý, slabomyslný. ) §. 5. Wylaučeni z auřadu porotního jsau i ti, kteří uznáni byli za winné zločinu anebo těžkého policejního přestupku, wyplýwajícího ze ziskuchtiwosti anebo urážejícího weřejní mrawnost, anebo kteří pro jiné přestaupení zákona nejméně půl roku swobody zbaweni byli; konečně i ti, na jejichžto jmění konkurs wypsán jest, a ti, kteří při konkursním wyjednáwání za newinné nebyli prohlášeni. §. 6. Auřad porotní nemusí přijmauti ten, kdo již 65tý rok překročil. Porotec, který na došlé ho wyzwání při sezení porotního saudu přítomen byl, může w příštím roce wýslowně zamítnauti w době k reklamaci ustanowené ( §. 9. ) wepsání swého jména do listiny porotnické. §. 7. W obci, w niž saud tiskowý sídlo swé má, w každé okolní obci, která dle §. 1. k obci městské se přidá, má přednostenstwo obce zároweň s wýborem obce sepsati listinu porotníků t. j. dokonalý sepis wšech osob w obci, k auřadu porotnímu opráwněných, a sice dle abecedního pořádku. §. 8. Tato listina musí w auředním domě po 8 dny každému k nahlédnutí předložena býti, a zároweň se musí oznámiti, kdy se w ní nahlédati může. §. 9. Každému k obci přislušícímu jest wolno, w dálší lhůtě osmidenní, počítajíc od posledního dne, kde w listinu nahlédnauti bylo swobodno, zadati u přednostenstwa obce buď písemně anebo w protokolu námitky ( reklamaci ) o wynechání zákonně powolaných aneb o wepsání nepowolaných osob. §. 10. Uzná-li přednostenstwo obce takowauto námitku za prawau, má ihned listinu porotců oprawiti w tomto smyslu a tuto změnu oznámiti weřejně přilepením jí na auřední dům. Smazalo-li přednostenstwo obce na učiněnau námítku jméno z listiny, anebo připsalo-li wynechané jméno, má ještě zwláště o tom dorozuměti osobu, které se to týče, a uznalo-li činěné námítky za neprawé, má o tom dorozuměti i toho, kdo ony námítky činil. Wolno jest každému k obci příslušícímu, w 8 dnech, od uweřejnění změny, osobě wšak, jíž se to týče aneb která reklamowala, wolno jest w 8 dnech počítajíc od dne, w kterém dorozumění jí dodáno bylo, zadali rekurs u krajského, anebo stojí-li obec neprostředně pod zemskau spráwau, u zemského spráwce. §. 11. Po odplynutí w §. 9. ustanowené reklamační lhůty má přednostenstwo obce zaslati listinu porotců krajskému aneb zemskému spráwci, s udáním změn pošlých z činěných námitek a s udáním zawržených reklamac. §. 12. Krajský aneb zemský spráwce, jestli dle §. 1. přiwolání porotníků z okolí města, kde saud tisku sídlo má, potřebné jest, nech weškeré listiny jednotliwých obcí w jeden seznam sestawí. Tento seznam, aneb kde počet porotníků z obce, we které saud tisku sídlo má, jest dostatečný, listina porotníků této obce budiž w opisu zadána státnímu prokurátorowi, jenž swé reklamace, pakli jakých zapotřebí, w 8 dnech po obdržení oné listiny wynésti má. §. 13. Nad takowými reklamacemi, jakož i nad rekursemi dle §. 10. zaslanými, rozhoduje krajský aneb zemský spráwce u přiwolání čtyr k tomu cíli wyslaných spoluaudů obecního wýboru města, we kterém saud tisku sídlo má. Najde-li se stížnost odůwodněnau, nech krajský aneb zemský spráwce oprawu w listině ihned předsewezme a aučastného o tom poučí. Tento může w 8 dnech proti této změně swůj rekurs zadati krajskému aneb zemskému spráwci, který nejen rekursy tyto, nýbrž i wšechny w § §. 10. a 12. zmíněné rekursy a reklamace, na které se u zkaušky dle začátku tohoto paragrafu předsewzaté nebralo ohled, saudu tisku s připojením swého mínění předložiti. Proti rozhodnutí saudu tisku nestáwá se žádné odwolání. §. 14. Když jsau na tento spůsob porotní listiny doplněny a ustanoweny, má krajský aneb zemský spráwce na nejméně čtyry a na nejwýše dwanáct proto wyslaných spoluaudů obecního wýboru města, we kterém saud tisku sídlo má, a pakli porotníci i z okolí tohoto města musili přidáni býti, po jednom wyslanci z obecních wýborů dwau nejlidnatějších obcí tohoto okolí swolati, jenž pod jeho wedením sestawí wolbau hlawní listinu porotníků z osob oněch, které se jim pro poctiwost smýšlení a projewené wlohy k auřadu porotnickému za nejspůsobilejší podobají. §. 15. Wolba se děje w takowém spůsobu, že w městech obydlených od wíce než 100.000 duší na každé 400, w městech obydlených od wíce než 50.000 duší a w jich okolí na každé 200, a w menších městech a jich okolí na každé 100 duší jeden porotník wypadne. Pro počet zlomkowitý přes polowičku obnášející bude též jeden porotec zwolen. Počet zwolených w celku musí nejméně o pětinu přesahowati počet, jenž w následním článku udán bude pro každý tiskowý saud. §. 16. Z wywolených takto porotníků složí se losowáním listina na rok, t. j. sepis oněch porotců, kteří k saudům tiskowým w příštím roce powoláni býti mají, a sice se složí weřejně w jistém dnu, který dříwe oznámen býti musí, wedením krajského anebo zemského spráwce zároweň s přednostenstwem městské obce, kde saud tiskowý swé sídlo má. K tomuto cíli dají se weškerá jména porotců wepsaných na hlawní listině s auplným udáním jich obydlí do urny, a z ní se wytáhnau jména porotců, jichžto počet se pro každý porotní saud zwláštním nařízením ustanowí, nikde wšak nesmí býti menší než 200 ani wětší nad 800. §. 17. Roční listina porotníků uweřejní se tiskem a zašle se, prosta jsauc od poštowního platu presidentowi tiskowého saudu a státnímu prokurátorowi a každému porotci, který na ní wepsán jest. §. 18. Protokoly, seznamy, reklamace a rekursy, o nichž se w tomto nařízení zmínka stala, jsau sprostěny kolku. We Wídni 11. září 1849.


31. říjen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Hospodářstwí., Autor: Havlíček, Karel
Hospodářstwí Umínili jsme si od nynějška podáwati hojnější zpráwy o chwalitebných skutcích rozličných hospodářských společností, zwlášť w císařstwí našem. Red.. Slawná c. k. Krajinská hospodářská společnost, jejíž působení je za nowějších dob welmi živvé, wšeobecně prospěšné, a weškerému hospodářstwí od kořene pomáhá, slowem totiž i skutkem sprostého hospodáře poučuje ( wydáwá také wýborný časopis pod titulem: Rolnické i řemeslnické nowiny w řeči krajinské ), zřídila letošního roku již druhau weřejnau wýstawu domácího owoce a jiných plodin, aby druhy owocní w Krajině rostaucí a hlawně jejich jména w národním jazyku poznala. Pohled na tuto skwostně a wkusně spořádanau wýstawu w rozsáhlém klášteře německých rytířů w Lublani překwapil každého. Na letošní wýstawu bylo weliké množstwí krásného a rozmanitého owoce se wšech stran posláno, tak že sotwa pro ní postačují dwa pokoje, kdežto w loni w jediném se směstnala. Letošních zasilatelů je 67, z nichž mnozí 20, 30 i wíce druhů owoce zaslali, nejwíce jablek i nejwzácnějších. Nejwíce wyniká a zajímá 45 druhů hroznů, které slowútný spisowatel „ Vinorejy " P. M. Vertovz farář w Sw. Wítě zaslal. Zaslané owoce dělí w třídy a jeho jména spolu zaslaná posuzuje zwláštní komise od wýboru společnosti z jejích audů sestawená.


25 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Dodatek], Autor: Havlíček, Karel
Dodatek: Můžeme dle obyčejnějšího mínění důst. konsistoř ubezpečiti, že kněžstwo bez wysokých bot ani té nejmenší wážnosti neztratí, a lid tím méně pohoršení z toho wezme. Jenom ať kněži sami dokážau, že w oděwu není orthodoxie ( pravowěrectwí ) a ať pro botu aneb pro několik wlasů mezi sebau kaceřowati se přestanau. Známo jest, že vestis non facit clericum ( oděv nedělá kněze ). Přáli bychom, aby kněz i w oděwu k lidu se přiblížil a jenom při obřadech zwláštní oděw měl. Nebude pak zapotřebí takowýto malicherný zákon hájiti a k wůli němu některau ubohau duši snad ještě pohoršiti. Maudrý zákon sám se hájí, nemaudrý wšak sám se zlehčuje. Čas jest, aby wel. duchowenstwo wážnější a důležitější rozkazy od swých důst. konsistoří dostáwalo; tím se wšecko nepřízniwé mínění odstraní.


24. srpen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Vídně, Titulek: Dne 22.srpna, Autor: Havlíček, Karel
H. B. Dne 22. srpna. Dneska se ministerstwo naše ponejprw ukázalo w odhodlanosti swé, hájiti zákony, a směle se opřelo anarchii, což jest posawad we Wídni něco neobyčejného. Wčerejší nepořádky dělníků nalezly silný odpor nejen u národní gardy, nýbrž i u wšech rozumných přátel swobody, a ti pánowé, kteří wlastně dělníky jakožto nástroj swého politického mínění podpalují, přeswědčili se, že jejich strana je příliš slabá. Při inlerpellací dowěděli jsme se od ministra Schwarzra že snížením obyčejné denní mzdy 20 kr. na 15 kr. chtělo ministerstwo zbawiti stát a Wídeň od nesmírného počtu nedbalých dělníků, kteří se jen proto tlačí do weřejných díl, aby mohli za dobrý plat zaháleti. Neboť když we Wídni weliký počet dělníků bez wýdělku meškající nepořádkem hrozil, musela obec Wídeňská a wláda o to pečowati, aby se jim zaměstknání a wýžiwa opatřily, a když tedy nesmírný počet na autraty státu do weřejných prací se wzal, stalo se, že pro nemožnost dobré dohlídky málo pracowali aneb nic, přece ale mzdu brali. Proto také wšechny privátní práce opauštěli a mrawní zkáze se oddáwali. Ministerstwo chtělo snížením platu přiměti mnohé k tomu, aby na akordy práci wzali a jinde si lepší wýdělek we službách hledali, a aby se také ještě před podzimkem rozešli a nebyli wšichni Wídni a státu přes celau zimu k obtížnosti. Když také ministerstwo tázáno bylo, nemělo-li hnutí takowé politické příčiny, wyslowil ministr Bach we jménu celého ministerstwa, že ministerstwo pewný aumysl má, konstituční demokratické zásady, spolu wšak monarchii pewně hájiti a wšem anarchickým a republikánským tendencím se opříti. Zdejší demokratický spolek, jenž dneska wydal ohlášení, zlehčující ministerstwo i sněm a osobující sobě ( totiž demokratickému spolku ) wětší práwa než těmto, dostal od ministra Bacha, ačkoli jej nejmenowal, notné ponaučení. Sněm přijal odhodlané a rázné wyřknutí ministrů s welkau pochwalau. Také jsme se dowěděli, že republika francauská od Rakauska uznána jest, a že Anglicko a Francausko sice w záležitosti wlaské co rádcowé wystaupiti hodlají, nikoli wšak co prostředníci brannau mocí, což wšechno naděje naše na dobrau budaucnost zwýšilo. Staw wěcí we Wídni jest nyní wůbec takowý, že můžeme s welikau bezpečností prorokowati pokojné a legální dálší wywinutí, jakož si wšichni rozumní přejí. Strana zbrklých neb zlomyslných, kteří jen w ustawičných nepokojích spásu hledají, ukázala se zde nyní we slabém počtu a bez síly. Wčera powoleno jest we sněmě, aby se finanční ministr 20 milionů zl. stř. wypůjčiti mohl, a wšak beze wšeliké hypotheky na státní a duchowní jmění, neboť skutečně skrze nynější staw wěcí a wojnu we Wlaších weliká wydáni tuto půjčku newyhnutelnau činí. Doufáme, že bude poslední. Dnes se strhla skrze zrušení šlechty znamenitá rozepře w komoře; neboť někteří chtěli, aby se hned toto zrušení we sněmu wyslowilo, jiní zas, aby se to až w konstituční listině stalo, kde to bude na swém místě, nyní ale že zapotřebí jest, záležitosti selské do náležitého pořádku přiwésti a ukončiti, což jest mnohem praktičnější. Mínění toto také konečně zwítězilo.