7. srpen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: Medvěd, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Nedwěd. ( Pokračowání. ) „ Wítám tě Feďo! No co nowého? “ „ Swatba “, odpowěděl Feďa. „ Kdo? … kdo? …? „ Znáte knížete Muchrobatowa? “ „ Ah, šwiháka zámorského! “ „ Neřád hrozný! “ „ Fanfaron! “ „ Osel! “ „ Bude se ženit. “ „ A koho si wezme? “ „ Kněžnu … Tigrinowu. “ „ Jak? … co? … Možnáli? … “ „ Tak wás tedy napálili, kníže! Zhola podwedli. Dali wás do pense bez wýslužky! To, to je swět! To jsau bály! A dieu kněžno! “ Hlasitý smích, tleskání, křik, úsměšky hrnuly se na nedwěda se wšech stran. „ Sklenici wody! “ křičel jeden, „ knížeti je zle. “ „ Dejte sem plachtu! “ křičel druhý, kníže chce oplakáwat ztrátu swé milenky. Je, je! owej, owej! … “ Ubohý kníže neodpowídal ani slowa. Omámený, bledý, jedwa že wyšel na ulici. Šel pomalu se swešenau hlawau a dlauho jako we snu slyšel ještě za sebau smích, zpíwání a pronikawé pískání. Dlauho blaudil jako žiwý umrlec po Petrsburských ulicích. W hlawě neměl ani jedné myšlénky, w duši ani jediného citu. Zdálo se mu, že se jakási tajná struna jeho žiwota najednau přetrhla, w duši jeho nebyl ani hněw, ani mrzutost, ani zaufalstwí. Byl zabit a šel bez aumyslu. Jakýsi temný inštinkt přiwedl jej až k domu hraběnčinu. „ Koho hledáte? “ zeptal se hrubě portier, „ jak se jmenujete? “ Nedwěd wyřknul swé jméno. Portier hnedle se postawil se swau holí do parády a počal se wymlauwat. „ Račte odpustit, já newěděl. “ Nedwěd pohleděl naň zamyšleně a šel dál do ozdobného předpokoje, komorník dowedl jej ke dwéřím kabinetu, zdwihl hedbáwnau oponu a hlasitě wyřknul jeho jméno. Hraběnka byla sama a seděla u kamínu. „ Jaká je to bába! “ pomyslil si nedwěd. „ Jaká podiwná figura! “ pomyslila si hraběnka. Nedwěd učinil neobratnau poklonu, nepromluwě ani slowa. „ Odpusťte “, prawila se zdwořilým úsměchem hraběnka, „ že já wás, nemajíc čest wás znáti, obtěžuji. “ Nedwěd hleděl na ni a neodpowídal ani slowa. „ Jak se jen mohla moje sestřenice “ pomyslila si hraběnka, „ zamilowat do takowé networy, wždyť neumí wstaupit do pokoje. “ Tu se znowu usmála. „ Sedněte, prosím. Wíte, že my staří lidé máme práwo mluwit upřímně, a proto jsem ubezpečena, že se na mne nebudete horšit. “ Ani slowa. „ Toť je zrowna hlupák! “ pomyslela si opět hraběnka, „ což pak nemohla moje sesřenice najít něco lepšího? “ – „ Prosím sedněte jen! “ Nedwěd si sedl. „ Owšem wíte, o čem jsem si přála s wámi promluwit. “ Ani slowa. „ Přála jsem si s wámi promluwit o sestřenici swé, kněžně … “ Nedwěd skočil se stolice. „ Kněžna je waše sestřenice? “ „ Owšem! Snad to newíte? “ Ani slowa. „ Prosím, ale kde pak bydlíte? “ „ Na Petrshofské silnici. “ „ Widím “, prawila ona, „ že mně nechcete rozumět. Následowně se musím wyjádřit prostěji. Sestřenice moje jest sirotek, já jsem její nejbližší příbuzná, a powinnost moje jest dohlížeti na ni. Jeli prawda? “ „ Ano! “ „ Wyprawowala mně, že tohoto leta měla často 250 potěšení wás widět, a že wáš krásný karakter jí wštípil zwlášťní důwěru a přátelstwí. “ Ani slowa. „ Přiznala se mně také … že waše pronásledowání ji dojaly a že ona … z delikátnosti, by wás neuwedla w zaufalstwí, dowolila wám domýšleti se, jakoby nebyla úplně lhostejná k waší lásce. “ Nedwěd poslauchal s podiwením. Hraběnka pokračowala: „ Nahlížíte, že to je dětinstwí, neodpustitelná dowádiwost. Ona toho upřímně lituje. Ale já jsem ubezpečena, že jste wy poctiwý člowěk, a že nezneužíjete takowých lehkomyslných okamžení. Rozumíte mi? “ „ Ne! “ „ Jak ne? Mluwím srozumitelně. Žádám od wás, abyste se bez ohledu odřekl swého úmyslu. “ „ Jakého úmyslu? “ „ Žádati od mé sestřenice, aby si wás wzala. “ „ Kdo … já …? “ „ Nehleděl jste ji k tomu naklonit? “ „ Ne! “ „ Jak ne? “ „ Ne! “ „ Slyšte “, prawila s wysoka hraběnka, „ já nejsem zwyklá, aby se semnau tropily žerty, a jestli tedy nerozumíte zdwořilému jednání, budu s wámi mluwit bez okolků. Jak jste se mohl, neměl-li jste tajný aumysl, wkrásti do mého domu, nejsa se mnau známý? “ „ Já? “ wzkřiknul s podiwením nedwěd. „ S jakým práwem hleděl jste wzbauřit nezkušenau obraznost nezkušené holky, bez powolení jejích příbuzných, neptaje se ani, není-li již někomu jinému slibena? “ „ Já? “ wykřiknul nedwěd. „ Já nerada lidi posuzuju, ale přiznejte se sám, byloli waše jednání šlechetné, tím wíce, že wám nemohlo být neznámo, že je moje sestřenice bohatá, a nejen já, nýbrž každý saudě dle wašeho jednání, může si pomyslit, že jste chtěl proti wůli příbuzných použíti slabost mladé holky, a tak si pomoci k jmění. “ Tu se hraběnka zastawila a ulekla, wzhlednauc na swého hosta. On byl bledý jako smrt, třásl se na celém těle, a oči mu jiskřily. “ „ Hraběnko “, prawil třesaucím se hlasem, „ děkujte Bohu, že jste ženská, sic bych wás zabil na místě. “ Hraběnka auzkostně odšaupla swau lenošku. „ Ach Bože můj “, pomyslila si, „ toť je diwoké zwíře. “ Prošlo několik minut obtížného mlčení. Nedwěd poznenáhla přicházel k sobě. „ Já neznám waše swětské podlosti “, prawil smutně, „ pročež odpusťte, že jsem wám nerozuměl. Nebojte se, co bylo, to přešlo. Já nebudu žalowat. Nač? Já cítím … že jsem zbytečný. Jediné mne bolí, že mě kněžna málo zná. Ostatně jsem toho sám winen. Odpusťte mně hraběnko, já jsem člowěk ne swětský, newzdělaný. – A mohl jsem uwěřit? … Ne, zmýlil jsem se. Wy prawíte, že to wšechno byl – žert. Odpusťte, já nerozumím žertům … Nejsem zwyklý … wěru nejsem zwyklý. Jsem člowěk ne swětský, neobratný, newzdělaný. Měl jsem wědět, že se to tak wšechno zkončí. “ Smrtelný smutek nastaupil místo zuření. Před hraběnkau stál opět tichý diwoch. Poklonil se neobratně a odešel. Hraběnka se naň díwala s podiwením, a dlauho ještě seděla zamyšlená. Za půl hodiny přinesli jí psaní. Honem je rozpečetila, a najednau zimniční wztek zpotwořil její líce … Psaní celé zmačkané w aristokratské ruce letělo prudce do kamínu. Bylo následujícího obsahu: „ Politujte, wážená hraběnko, můj nešťastný osud. Dowěděl jsem se jistotu, že srdce Waší sestřenice není již swobodné, a sám newím, jak jsem snesl takowau ránu. Pochopíte, že prawidla moje nedowolují mně, býti příčinau neštěstí kněžnina. Pročež newáhám obětowati swé wlastní štěstí a odříkám se úplně blaženosti, býti jejím manželem. Jsem ubezpečen, že schwálíte mé jednání, politujete mne a zachowáte mně swé přátelstwí. Zítra pojedu do Moskwy. S citem prawé oddanosti mám čest být Wáš pokorný sluha Kníže Apollo Muchrobatow. ( Dokončení. )


13. květen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Zřízení České jednoty průmyslové. (Dokončení.), Autor: Havlíček, Karel
Zřízení České Jednoty Průmyslowé. ( Dokončení. ) Hlawní ředitelstwo. §. 24. Hlawní ředitelstwo sestaweno jest z 15 osob a sice jsau w něm: hlawní ředitel, jednatel, čtyři zpráwcowé, čtyři representanti průmyslních zaměstnání neb jich zástupcowé, pak přednostowé pěti wýborů pro průmyslní oswětu neb jich zástupcowé. §. 25. Hlawní ředitelstwo řídí we swých sezeních, w něž wšichni jeho audowé patří, činnost jednoty, a rozhoduje tedy o wšem, co se na to wztahuje a wýslowně není ponecháno schůzkám wšech audů jednoty. Záležitosti zpráwní ale, tedy takowé, které se jmění jednoty, kanceláře a služebníků týkají, řídí se w sezeních, do kterých jen hlawní ředitel, jednatel a čtyři zpráwcowé chodí. Agentowé. §. 26. Pro wšeobecné neb zwlášťní záležitosti jednoty a se zwlášťním ohledem na průmyslní odwětwí w rozličných krajinách w Čechách a s ohledem na tamní audy jednoty určí z těchto hlawní ředitelstwo swé wenkowské agenty, kteří w tomto úřadě potrwají, dokud sami se nepoděkují, neb hlawní ředitelstwo je opět nepropustí. Prozatimní zwlášťní wýborowé. §. 27. Hlawnímu ředitelstwu budiž dáno w moc a wůli, aby ke zwlášťním účelům podle potřeby i zwlášťní wýbory z audů sestawowala, kteří by pak w poradu wešli s cizími znalci. Zkaušící komise. §. 28. Pro přehlížení aučtů o jmění jednoty wywolí audowé ze sebe zkaušící komisi, ze tří osob sestawenau, kromě tří zástupců řečených komisarů na šest let, a ti wywolí ze sebe přednostu, který zaměstnán jsa, swého zástupce jmenuje. Komise tato napomíná ke zrychlení aučtů, přehlíží a potwrzuje je. Týdní schůzky audů. §. 29. Každého týdne sejdau se audowé, kteří se předmětem jistého stálého wýboru pro průmyslní oswětu zabýwají, w řádné poslaupnosti a w určený před tím den. W těchto týdních schůzkách wolí se 1. w každé prwní schůzce po nowém roce, aneb kdykoli toho potřeba káže, nowí wýborowé, 2. jedná se o předmětech tohoto jistého oddělení. Měsíční schůzky. §. 30. W napřed určený den každého měsíce, wyjmauc měsíc Březen, bude wšeobecná schůzka wšech audů. W těchto 1. podá hlawní ředitelstwo spráwu o wšem, co se podstatného od poslední měsíční schůzky učinilo, a audowé to posuďtež; 2. má se rokowati i rozhodnauti, co nowého by mělo býti předsewzato, co podstatně změněno neb zrušeno, tato wšak rozhodnutí nesmí se týkati nějaké změny zpráwních prawidel; 3. wolí se prozatimní zástupcowé zpráwců, jakož i 4. činní audowé; 5. má se rozhodnauti o tom, zdali a jak se má k čemu obrátiti základní jmění; 6. w měsíčních schůzkách po roční schůzce nejprwé příštích wolí se representace průmyslních zaměstnání; 7. pojednáwá se o předmětech, o které se jednota stará. 170 Roční schůzka. §. 31. Roční schůzka jest každoročně w měsíci Březnu. W ní se jedná o následujících předmětech: 1. Posuzuje se spráwa za celý rok od hlawního ředitelstwa podaná. 2. Wolí se hlawní ředitel, jednatel, zpráwcowé, zkaušící komisaři a jich zástupcowé. 3. Wolí se záslužní a čestní audowé. 4. Oznamují se wyhostění z jednoty. 5. W ní se mění statuty, které pak se předloží J. C. M. k nejwyššímu potwrzení. 6. Mění se zpráwní prawidla. 7. Rozhoduje se o zrušení jednoty a o naložení se jměním společním, je-li jaké, k účelu wšeobecně prospěšnému, podobnému účelu jednoty. Wšeobecná prawidla. §. 39. Jestli některý k jistému účelu wolený aud wystaupil dříwe, než wypršel čas, na který wolen byl, a tudy nowého wolení potřebí bylo, nastaupí nowě zwolený na místo swého předchůdce jen pro ostatní lhůtu, a pak jest opět nowé řádné wolení. §. 33. Aby bylo zwolení platné, jest jen absolutní wětšiny hlasů přítomných potřebí. U wšech ostatních hlasowání rozhoduje relativní wětšina hlasu. Hlas předsedatele má w hlasowání jen tenkráte rozhodné moci, kdyby bez něho neb s ním bylo na obau stranách stejně hlasů; w tomto případu se počítá jeho hlas za dwa. §. 34. Jen skutečně přítomní audowé mohau we schůzkách hlasowati. Spolky, které jakožto morální osoby audami jsau, mohau ze sebe wywoliti organ, který pak jich práwa a powinnonti zastáwá. Dle těchto prawidel řídí se činnost nase w Jednotě Průmyslowé a každý kdo další jednání sledowati chce, může nyní pomocí tohoto zde uweřejněného zřízení dokonale weškerému jednání rozuměti. Dobře jenom bude, jestli hojný počet wlastanecky smýšlejících mužů za audy přistaupí. Oběť tuto přinesená není welká, ročně 10 zl. stř., a zwláště bylo by si přáti, aby nase města aspoň wšechna za audy přistaupila; což jest to 10 zl. str. z obecního důchodu každého města neb jiné obce?! A jednota průmyslowá může jen tenkrát důstojně působiti, když síla její peněžitá náležitě wzroste. Dejme Jednotě asi 40 neb wíce tisíc zl. stř. ročních důchodů, a podiwíme se pak sami blahodějnému působení jejímu. Neztěžujme si marně na okolnosti, nýbrž chopme se žiwota tam, kde jest cesta otewřena. Jak prospěšné jest w každém ohledu spolčowání-se, nepotřebujeme zde dokazowati, každý má nejkrásnější příklad w jiných zemích: proč bychom ale neužíwali této swobody tam, kde nám dowoleno, ba kde ještě spolek jest we zwláštní ochraně J. M. C. krále našeho?! Kdo jen poněkud ohlášená zde statuta saudně uwážil, pozná snadně, jak obšírný, a času našemu přiměřený jest obor činnosti Jednoty této, a jak by se časem swým mohla státi nejdůležitejším organem wzdělání wěcného, praktického, kterého máme tak tuze zapotřebí. Již jen kdyby po krajích a we městech našich počaly se zakládati působením Jednoty školy průmyslowé, jaký by z toho wzniknul kwět celé wlasti naší! Pročež každý dle okolností swých buď sám za auda přistuptež aneb město swé, cech swůj a jinau společnost ( k. p. stře - leckau atd. ) ku přistaupení powzbuzuj. W každém městě najdau se mužowé, kteří ostatním důležitost a užitek wěci wyswětliti a přeswědčiti je dowedau. Buďtež ubezpečeni, že peněz takowým spůsobem nabytých w Jednotě jak náleží dobře ku prospěchu celé země užito bude, že jmenowitě národnosti naší ukřiwděno nebude. Kdo jednání w posledním čase w našich nowinách ohlášená čítal, mohl se přeswědčiti, jakého smýšlení jest wětšina audů a dle wětšiny hlasů řídí se wšechno. H. B.


3. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Literatura právnická, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
Nyní práwě wyšel a w kněhkupectwí Františka Řiwnáče w Praze, na Nowém městě w domě Musejním číslo 858 - II. prodáwá se: Obecní řád saudní a řád konkursní Čech, Morawy, Slezska, Rakaus nad Enží i pod Enží, Štýrska, Korutan, Gorice, Gradišče, Terstu, Tyrol a rakauských předzemí; též i předpis o stručném řízení w rozepřích civilních. Byla-li kdy prwé potřeba spráwného i srozumitelného překladu zákonů k řádu saudnímu směřujících, nastáwá nyní tím wětší, kdežto jazyk český podlé 1. a 9. článku nejwyššího kabinetního listu od Jeho Milosti Císařské dne 8. dubna b. r. wydaného při saudech rowného práwa s jazykem německým skutečně požíwati má i bude. Ačkoli pak nowé zřízení zemské swým časem i nowý zákon řádu saudního s sebau přinese: wšak až do té doby wždy ještě zůstáwá starý zákon w auplné swé platnosti; ano i tehdáž bude tento překlad ještě prospěšný a potřebný, až i wydán bude nowý řád weřejného a austního řízení ( do kteréžto doby owšem ještě některý čas uplyne ); neboť ač forma bude jiná, wšak powaha wěci a tudíž i spůsob pojmenowání zůstane jeden a týž. K účelu tomu hlawně poslauží dwojí ukazatel čili registřík, k tomuto překladu náležitý, jeden totiž německo-český, auplný a obšírný, udáwaje wšecka německá slowa w nadřečených zákonech obsažená, i wšecky § § y, kde každé slowo a we kterém smyslu přichází, jakož i sady, ježto se podlé powahy jazyka w překladu českém od originálu německého líší; druhý ukazatel česko-německý, zkrácený, wykládaje toliko wšecka slowa česká samostatnými wýznamy německými. Co wšak se dotýče prawidla, jímžto se překladatelé w práci swé řídili, o tom tito sami w předmluwě takto mluwí: „ Za hlawní aukol položili jsme sobě srozumitelnost, aby tohoto překladu bez welkých nesnází i ten mohl použiti, kdo méně w češtině zběhlý jest, neb jen tímto způsobem mohli jsme skutečně prospěti. Z té příčiny podrželi jsme staročeských názwů saudních jen tolik, co se jich buď ještě při saudech užíwá, aneb se ještě snad bez ujmy srozumitelnosti wůbec uwésti dá; wšak ale wždy pilně hleděwše k tomu, aby se starý názew we slowu i skutku s nynějším řádem dokonale srownáwal. Některé také názwy přijaty jsau z obecného užíwání lidu, pokud jsme je uznali za dobré, a jen welmi skrowná částka wýznamů od nás samých po bedliwém a wšestranném uwážení forem analogických jest utwořena. Co se dotýče latinských wýznamů, w německém originálu přicházejících, pokud se smysl jich obecný srownáwá s wěcí, zdálo se nám raději na ten čas ještě je podržeti, nežli je starými, zatmělými neb méně whodnými, aneb dokonce nowými nesrozumitelnými slowy nahrazowati. “ Jakožto překladatelé podepsáni jsau: Dr. Josef Frič. Dr. Antonín Štrobach. Karel J. Erben. Karel Hawlík. Jan Neubauer. Cena celého díla, totiž textu i se slowníky jest 2 zl. střbra. Pro okamžitau potřebu wydán jest nyní nejprwé text; slowníky pak, ježto se ještě nacházejí w tisku, budau jakožto zwláštní sešitek následowati, jehožto wyjití potom oznámí se w nowinách i w časopisech, aby se pp. odběratelé wěděli kdy o to w nadřečeném kněhkupectwí přihlásiti.


19. září 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Z Králowé Dworu., Autor: Havlíček, Karel
Z Králowé Dworu. Prowolání. Dne 22 Září bude zde slawena 30letá památka nalezení Kralodworského Rukopisu, k čemuž se ke wšem ctitelům Kralodworského Rukopisu uctiwé pozwání činí.


21. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Rozmanitosti., Titulek: [spolek v Turíně], Autor: Havlíček, Karel
– W Turíně zaražen jest spolek: Societa per l ' alleanza Italo-Slava ( spolek pro spojení Wlachů a Slowanů ), který si obral za aučel, podněcowati bratrskau lásku mezi těmito dwěma národy, aby důrazně we spojení s Maďary mohli bojowati pro swau nezáwislost.


15. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [X], Titulek: [otisk vyjádření poslanců říšského sněmu], Autor: Havlíček, Karel
– Uweřejňujeme zde wyjádření mnohých poslanců sněmu říšského strany rozpuštění sněmu s tím podotknutím, že mnozí naši pošlancowé proto nejsau podepsáni, poněwadž oni jiné wyjádření připrawují, které též wytiskneme, až jen náležitými podpisy opatřeno bude, což owšem nyní jest s mnohau ztrátau času spojeno, poněwadž poslancowé pohromadě nejsau. Když rozwrácení wšech swazků důwěry a rozwolnění wšech poměrů společenských, kteréž se již dáwno ohlasowalo we wšech částích mocnářstwí, za březnowých dnů loňských na jewo wyrazilo, a sprawedliwý mocnář nahlížeje, jak weliké jest nebezpečenstwí a jak neodkladná pomoc, uznal, že, má-li se neodbytným požadawkům zadost učiniti, jiné zákonní pomoci není, nežli aby swolán byl ústawodárný sněm říšský: tehdá wšechna očekáwání a pohledáwání, jež národowé na sněm kládli, směřowala k tomu, aby upewnil rozwrácenau důwěru, aby swazek, spojující rozličné národy, utužil swobodným wywinowáním jich národnosti, i aby wládě poskytnul sílu a prostředky, by zewnějším i wnitřním nepřátelům státu rozhodně odolati mohla. Říšský sněm musil si taktéž jasně upowědomiti powinnost tuto i cesty, na které mu bylo uhoditi, aby jí zadost učinil. Úloha jeho obsažena byla w tom, aby w pokojnau a zralau rozwahu wzal organické zákony, kteréž swau sankcí i swůj základ měly nalezti w ústawě a poskytowati w ní neklamné ohrady swobodě a národním potřebám národůw, aby u wšech národů wzbudil a upewnil přeswědčení, že prospěch a zdar jejich jediné pewným připojením pospolité říši může wzrůstu dojíti, konečně aby wládě neodepíral žádných prostředků, kterýchž k odwrácení wnitřních i zewnějších nebezpečenstwí newyhnutelně potřebuje. Mohl-liž se prwní sněm rakauský domáhati cíle tohoto chodem tak jistým a rychlým, jakým sborowé zákonodární, od pokolení dáwných na dráze této spowědomělí, po ní choditi dowedau? Mohl-liž k cíli tomuto kráčeti neodwratně w dobách, kde neměl po boku swém žádného wůdce, žádné podpory, kde wzbauření a wálka domácí několikráte zatlaukla na jeho wrata, a ruka moci wýkonné tu moci zbawena klesala, tu spautaná wojenskému diktatorstwí podléhala? Říšský sněm se neodtahowal od žádné této úlohy, nezdráhal se plniti žádné této powinnosti; s přísnau swědomostí hleděl wždy wyhowěti očekáwáním těch, kteří mu zastání swé swěřili, národowé rakauští se s ním sbližowali, a zastupitelé jejich dokázali pokaždé, že jsau hotowi ke wšem obětěm, kterých weškerá wlast požaduje. Říšský sněm předložil oběti tyto wládě, aby jich co nejrozsáhleji užíwala, kdykoli se jednalo o to, aby oswědčila sílu a ukázala se mohútnau naproti protiwníkům swým. A kdyby byl sněm říšský nic jiného neučinil, než že několik milionů potlačeného lidu selského wybawil z těžkých okowů, a že jich pozdwihl k důstojenstwí swobodných občanů, již za tento jediný skutek měl by hojné požehnání, a mohl by se kojiti wědomím, že tím wlasti pojistil pokoj, mír a swornost, lásku a wděčnost nejlepších jejich synů. Awšak i ústawa byla w náwrhu dokonána, wstaupila již do druhého stadium zkaušení, a u wšech, kteří we zkaušení tom aučastenstwí míti měli, přewládal mocný počet, že musejí podržeti na zřeteli aučel, že musejí hleděti k celku, neobracujíce pozornost na jednotliwosti, že se ústawa rychle, třebas i s některými wadami, dodělati musí. Nesnadnější cesta byla již odbyta, základní práwa byla wětším dílem uzawřena, i neměli se rozebírati již žádné hluboko zasahující otázky o zásadách, při kterých pole theorie nemůže a nesmí zůstati nedotčeno; jednaloť se již jen o to, aby se wytčeným zásadám pojistilo důsledné prowedení, a w tomto aby se ustanowil organický, auzce spojitý celek. Tu zastihl ústawodárný sněm osud rozpuštění manifestem ústawního mocnáře, prohlašujícím darowanau ústawu. Úloha říšského sněmu se tím ukončila, audům jeho wšak zůstáwá powinnost, aby w těch, kteří jim úlohu tuto swěřili, utužili přeswědčení, že úloze swé dobře rozuměli, že w ní ničeho neobmeškali, že wládě neodepřeli žádného prostředku k dosažení aučelů jejích. Ústawa mohla, ba musela při smýšlení, které celým shromážděním zawládalo, za několik neděl předložena býti k potwrzení mocnářowu. Kdyby wykonáwací moc byla brala aučastenstwí w rokowání o ní, kdyby důwěra a přímost, tyto základní wýmínky wšeho společného jednání ke společným cílům, wždy byla naznačowala postawení moci wykonáwací k zákonodárnímu shromáždění, kdyby se slowa ministerního programu byla kdy stala prawdau, byla by se zajisté doba tato, jako si wšichni přáli, i také w prowedení swém silně byla sblížila. Program ministerstwa od 27. listopadu m. r. připowídal, že sněmu předloženy budau náwrhy o náhradě za zrušené poddanské powinnosti, o spořádání záležitostí obecních, o přetwoření a zřízení saudů, o ustanowení práwa tiskowého a spolkowního, o národní gardě a mnohých jiných weřejného hospodářstwí a prospěch lidu blíže se dotýkajících záležitostech. Awšak ani jeden z těchto náwrhů nebyl sněmu podán. Ponechán sám sobě, a čtyry teprw měsíce od onoho stanowiska wzdálen, z něhož wyšší wzdělání, wědaucnost a průmysl we wšech odwětwích činnosti čilější žiwot rozwíjí, mohl sněm wládnauti jen silami swými. Měla-li wláda w úmyslu, spojiti wšechny části mocnářstwí společnau páskau a utužiti ji w ústawě k blahodárnému nerozwázanému swazku, byl by sněm říšský úmysl takowý s radostí uwítal. On wšak, až manifest byl prohlášen, neznal ani aumysl wlády, ani cesty na kteréž uhodila. Když sídelní město ještě z hlubokých ran krwácí, když rány tyto žalostně působí na wšechny úkony žiwotní srdce i weškerých ústrojů weliké říše, nesl říšský sněm bolestně, že mu byly odňaty wšechny prostředky k léčení a úlewě; on cítil, že nejwyšší prospěchy mocnářstwí i dynastie požadují, aby se s pomocí neodkládalo, aby wýsledek její nemořil hořkostí a záhubnau zaslepeností. Awšak audowé sněmu mají pokojné přeswědčení, že neodwraceli očí swých ani od těchto welikých důležitostí, a důwěru, že wysilatelé jejich je sprostí wyčitky, jakoby w oprawdowém a důstojném pojmutí jejich něčeho byli opominuli anebo zameškali. Přímá řeč jest powinnost muže swobodného, jest nejswětější powinnost zastupitelů národních, ona jest zároweň podstata a duše žiwota konstitučního. I mylné pojímání kroků wlády a zakládající se na něm křiwé nedůwodné obwiňowání moci wýkonné, wždy budau wládu spíše síliti, důwodné pak žaloby rychle wésti ku pomožení. Audowé rozpuštěného říšského sněmu, skládajíce w oswědčení tomto wýraz nejwraucnějšího swého přeswědčení a neodolatelného citu powinností, ač i plnomocenstwí swého zbaweni, neustanau přimlauwati spoluobčanům swým k pokoji, míru a zákonnitosti, tak jako i posud co aučastníci zákonodárstwí k dosažení těchto aučelů wšemi silami pracowali. Dokážau tak skutkem, že welikodušná wláda jiné cesty má na wybrání, než aby zákonité smýšlení prznila skwrnau nezaslauženého důmnění, a že nebylo zapotřebí násilí wojenského, aby byl zjednán průchod uzawřením mocnářowým. Bohdej by cesta, na kterau wláda uhodila, wedla ku spáse wlasti! Teodor Hornbostl, býw. poslanec Liberecký. Dr. František Ladislaw Rieger, býw. poslanec Železnobrodský w Čechách. Dr. Aug. Stradal, býw. poslanec Hodkowický w Čechách. Dr. Frant. Schmitt, býw. poslanec okresu Landstrasse we Wídni. Matauš Hawelka, býw. poslanec Čáslawský w Čechách. Wojtěch Deym, býw. poslanec Nowobydžowský w Čechách. Dr. Eberhard Jonák, býw. poslanec Brandejský w Čechách. Dr. Josef Halter, býw. poslanec města Solnohradu. Adolf Pinkas, býw. poslanec III. okresu města Prahy. František Palacký, býw. poslanec II. okresu města Prahy. B. Szábel, poslanec Holomaucký. Dr. Norbert Pfretschner, poslanec Hopfgartenský. Dr. Max. Mathis, poslanec Hermagorský w Koroši. Jan Daniel Rozsypal, poslanec Wimberský w Čechách. Dr. Karel Wiser, býw. poslanec Linecký w Hořeních Rakausích. Dr. Antonín Strobach, býw. poslanec I. okresu hlawního města Prahy. Dr. Karel Leopold Klaudy, býw. poslanec Kutno-Horský w Čechách. Pillersdorf, býw. poslanec z Mostu na Litawě. Dr. Škoda, býw. poslanec z Plzně w Čechách. Antonín Kučera, býw. poslanec z Čech. Prof. Kaubek, býw. poslanec z Čech. Dr. Flora, býw. poslanec z Naudersu w Tyrolích. Ant. Černe, býw. poslanec z okresu Tržeckého w Přímoří. Frant. Hawlíček, býw. poslanec z okresu Nowo-Kdyňského w Čechách. Dr. Alois Pražák, poslanec z okresu Uh. Hradišťského na Morawě. Victor Brázdil, býw. poslanec pro okres Holešowský na Morawě. J. Ohéral, býw. poslanec okresu Kroměřížského. J. Reymershoffer, býw. poslanec okresu Wisowického. Josef Kučera, poslanec okresu W. Mezříčského. Dominik Kowář pro okres Kúřimský na Morawě. V. Honig, býw. poslanec z Aussee. D. Ignác Pawek pro okres Landškronský w Čechách. Leop. Šediwý, býw. poslanec pro okres Řičanský w Čechách. Jan Eraz. Wocel, býw. poslanec Policský w Čechách.


29. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Feuilleton, Titulek: Mrtvé Duše, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Mrtwé Duše. ( Pokračowání. ) Tam w tomto pokoji známém již členářstwu s dweřmi zastawenými almarau a s wykukujícími sem tam w kautech šwábami byla mysl jeho též tak nepokojná a rozwrzaná jako stolice, na nížto seděl. Nepříjemně, smutno mu bylo okolo srdce. „ Aby wás čert wzal, kteří jste wymyslili tyto bály! Z čeho se mají blázni co radowat? W gubernii je neauroda, drahota, a oni se dají do bálu! To jsau wěci! nafikli se do babských hadrů! A aby wás... některá na sebe nastrčila tisíc rublů! A to wšechno z mozolů swých poddaných, aneb co jest ještě hůř, na swědomí auřednické. Wždyť se wí, proč se dá uplatit a zahubí swau duši: jen proto, aby žena měla na shwaly a na rozličné robrony, aneb čert sám wí jak se to jmenuje. Křičí „ bál, bál, weselost! “ a bál je k ničemu, není ani w ruském duchu, není podle ruské nátury, čert sám wí, k čemu to je: dospělý, plnoletý člowěk wyskočí najednau celý černý a potažený jako čertík – a pác! mele nohama! Jiný zas stoje w páru a rozmlauwaje o wážných wěcech, najednau začne jako kozlík sekat nohama!... Wšechno z opičáctwí, wšechno z opičáctwí! Protože je Francauz w 40. roku zrowna takowé dítě jako byl w 15., tedy jen do toho – také my to musíme dělat! Ne, wěru po každém balu bylo mi, jako bych byl hřešil, ani si na to nechci wzpomínat. Nu a kdyby ku př. nějakému spisowateli napadlo, popsati tuto scénu tak jak je? Nu, byla by w knize zrowna tak ničemná, jako w přirozenosti. Co je? mrawná, nebo nemrawná? zrowna aby čert wěděl, co by to bylo. Wypliwnul bych, a hned bych zawřel knihu. “ Tak nepřízniwě wyjadřowal se Čičikow o bálech wůbec: ale zdá se, že se tu přimíchala jiná příčina mrzutosti. Hlawní zlost neměl on na bál, ale na to, co se mu přihodilo při bále, že se najednau ukázal přede wšemi Bůh wí w jakém swětle, že hrál jakausi podiwnau dwausmyslnau rolli. Owšem když si wšechno dobře powáží, widěl, že to jsau samé hlauposti, že hlaupé slowo nic neplatí, zwláště nyní, když jest již hlawní wěc jak náleží ukončena. Ale podiwný jest člowěk: mrzela ho silně newážnost u těch, o kterých se práwě sám potupně wyjádřil a které neměl we wážnosti. Tím wíc ho to ale mrzelo, poněwadž promýšleje celau wěc widěl, že on sám byl toho poněkud přičinau. Na sebe se ale přece nerozhněwal a w tom měl prawdu. My wšichni máme tu malinkau slabost, že sebe rádi šetříme, a hledíme raději wypátrat některého bližního, na kterým bychom si wymstili swau zlost, ku příkladu na služebníku, na podřízeném auředníku, na ženě aneb konečně na stolici, která letí Bůh wí kam až ke dweřím, tak že až uletí lenoch a několik noh, aby wěděl o tom, co je zlost. Tak i Čičikov našel brzy tohoto bližního, který odnesl celau jeho zlost na hřbetě, a ten byl Nozdrow. Darmo mluwit, toho zpracowal tak ze wšech stran a boků, jako snad zpracuje některého podomka nebo jemštíka ( postiliona ) některý projíždějící zkušený kapitán aneb i generál, jenž kromě mnohých nadáwek již zklasičnělých přidá mnoho ještě neznámých, jejichžto wynalezení jest jeho wlastní zásluha. Celý rodoslow Nozdrowůw byl probrán a mnozí členowé jeho rodiny w poslaupnosti wzhůru utrpěli silně. Narážka na ruský spůsob nadáwek, kdežto se otec a matka atd. nenáwiděné osoby zlehčuje. Co zatím takto seděl před dohárající swíčkau, dálo se na druhém konci města něco, mohoucí ještě mnohem zwětšit nepříjemnost našeho hrdiny. W postranních ulicích města wrčela podiwná powozka, které by bylo welice těžko dát nějaké jméno. Nebyla podobná ani tarantasu, ani kočáru, ani bryčce, ale spíše tlustému, wypuklému melaunu, postawenému na kola. Twáře tohoto melaunu, totiž dwířka, mající na sobě památku žluté barwy, zawíraly se tuze špatně za přičinau schromlých držališť a zámků a byly přiwázány prowazem. Melaun byl naplněn kanafasowými poduškami, byl nacpán pytlíky s rozličnau potrawau. Wzadu stala osoba lokajského půwodu w domácí kamizole s neholenau bradau. Šramot a hwizd železných skobek a šraubů wzbudil budočníka ( policejta ) na druhém konci města, jenž zdwihna swau helebardu zwolal poloospale: „ Kdo jde? “ a wida že nikdo nejde, nýbrž slyše jen z daleka wrzání, postawil opět swau helebardu do kauta a usnul dle prawidel swého rytířstwa. Powoz po několika zatáčkách zastawil se wedlo malé farní cerkwy Nikoly na Nedotyčkách, a sice u domu protopopa. Z bryčky wylezla děwečka s šátkem na hlawě w tělehřejce ( kazabajce ) a začala oběma pěstěma tlauci do wrat líp než mužský ( chlapíka w kamizole stáhli potom za nohy, nebo spal jako umrlec ). Psi zaštěkali, a wrata otewřewše se pohltily konečně, ačkoli s welkau prací, tenlo neforemný pocestní wýrobek. Powoz wjel na auzký dwůr a wylezla z něho paní, a tato paní byla poměštice koležská sekretářka Korobočka. Babička tato brzy po odjezdu našeho hrdiny přišla do takowého nepokoje, žeby se byl mohl přihodit z jeho strany nějaký podwod, že nepřespawši ani tři noci, umínila si jeti do města, ačkoli koně nebyli podkowány, aby se tam dowěděla, po čem jsau nyní mrtwé duše, a jestli se neošidila. Bože nedopauštěj! prodawši je snad za třetinu. Jaké následky měl její příjezd, poznati může čtenář z rozmluwy, která se přihodila jenom mezi dwěma dámama. Tato rozmluwa... ale ať si zůstane raději pro následující kapitolu. ( Pokračowání. )


9. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Domácí zprávy, Titulek: [poznámka o ministru Bachovi], Autor: Havlíček, Karel
K welikému swému zármutku přeswědčujeme se wždy pewněji, že se we smýšlení pana ministra Bacha od nějakého času tuze znamenité — kýž bychom říci mohli potěšitelne! — změny staly. Pan ministr wystupuje proti Slowákům, a slyšíme s welikau jistotau twrditi, že některé jim welmi nepřízniwé články w Lloydu neb w Ost-Deutsche Post od p. Bacha pocházejí. Co jest asi příčinau tak nenadálého přewratu?


29. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Quousque tandem abutere, o Breier! patientia nostra?, Autor: Havlíček, Karel
Quousque tandem abutere, o Breier! patientia nostra? Jak dlauho se bude ještě wláda naše trpěliwě díwati na tohoto člowěka, jenž jest redaktorem auředních nowin Prager Zeitung a nejhanebnějším způsobem wystupuje proti národu, proti cti a proti slušnosti? Jest to aumysl wlády, aby se w auředních nowinách bilo do obličeje celému českému národu? Jak dlauho budete ještě trpěti, Pražané! mezi sebau cizince, který zapomínaje se nestydaté proti hostitelům swým, na nás we wlastní zemi wšeliké různice a ostudy snáší? Caeterum autem censeo, Breierum esse expellendum!


5. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [V Praze 4. června], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – W Praze 4. čerwna. Dáwno již nezakusil jsem w sobě tolik opowržení a žalosti, jako dnes při čtení 263 č. Lloydu, kde stojí následující wýňatek z Preszburger Zeitung: W Skalici jsau nyní 4 setniny Szirmayských a w Holiči také tolik Hurbanowých dobrowolníků. Szirmayowi jsau pěkně ošaceni a nejlepší zbraní opatřeni a zjednají si wšude skrze swau dobrau disciplinu a dobrý duch, jaký mezi nimi šlechetní wůdcowé pěstují, nejwětší úctu. Důstojníci jeho jsau nejwíce pensionowaní, we zbrani dobře cwičení wojínowé a z wětšího dílu rození Uhři, kteří nebojují tak pro Slowanstwo ze wšech stran podezřelé, jako pro swého císaře a krále. “ Těchto několik slow má pro každého, kdo jim dobře rozumí, welmi hluboký wýznam, a můžeme říci, že projedau jako okřídlený meč každé slowanské srdce. Z těchto několika slow poznáwáme nejlépe, s jakým stohlawým drakem Slowanstwo bojowati musí, kterýžto wždy nowau hlawu nastrčí, když mu jedna byla uťata. Kdokoli opatrně sleduje wšechny rakauské záležitosti, musí wšude pozorowati chytře pletenau aristokratickau síť, do které nás poznenáhla šlechta zatáčí, aby opět mohla na nějaký čas w Rakausích panowati. Nejpatrněji na uherských wěcech pozorujeme, že se nyní pokauší šlechta o wládu w celých Rakausích, jejížto korauhew jest náš prwní ministr kníže Schwarzenberg. Maďaři wedau wojnu s rakauským císařem, ale přece proto panuje nejwětší bratrstwí mezi maďarskau a rakauskau šlechtau, a ať si wypadne tato wojna w Uhřích tak nebo jinak, wždycky wypadne dobře pro maďarskau šlechtu. Wy farizeowé! když ruská síla připadla do wáh rakauských, když se již napřed wěděti může, že Košut, třeba to ještě rok neb wíce let trwalo, přece konečně udušen bude tauto welikau silau; wy bídní, wysoce urožení farizeowé! nyní přicházíte obětowati swau wěrnost swému císaři a králi, o kteréžto wěrnosti po celý rok, co již wálka trwá, žádný nic neslyšel a nepozorowal, a abyste swůj liščí ocas ukryli, neumíte jinak než osočowáním Slowanů hledati sobě té lásky u trůnu, kterau nezasluhujete. Wy nás nazýwáte „ ze wšech stran podezřelými “, abyste tím ukryli ne podezření na wás lpící, ale dokázanou winu swau. My Slowané stydíme se toho farizejstwí, abysme se přetwařowali a říkali o sobě, že bojujeme jen pro swého císaře a krále: my prawíme šlechetně a poctiwě, že bojujeme pro swau swobodu a rownopráwnost, které očekáwáme od sprawedliwosti císaře swého, opírajíce se na jeho poctiwě nám dané slowo; neboť farizeus je ten, kdo se stawí, jakoby myslil, že jsau národowé stwořeni jen pro krále. Král je k tomu, aby řídil sprawedliwě národ a pečowal o jeho dobro, král je pro národ, ne ale národ pro krále; to jest swatá prawda, kterau neupře žádný šlechtický fariseismus, jenž proto nadsazuje důstojnost králowskau, aby sám sebe we jménu krále zwelebil a jeho mocí nad ostatními wládu prowozowal. Od počátku bauřek rakauských stojí Slowané wěrně při Rakausku, ne slowy hladkými, nýbrž krwawými, mozolowitými činy; naše korauhew byla wždy swobodné, neodwislé, spojené Rakausko, kteraužto jsme hájili proti Němcům i Maďarům, a pro swé přeswědčení nasadili jsme wšechnu swau silu, krew i čest. Poněwadž ale chceme swobodné, ne ale šlechtické Rakausko, intrikowalo se proti nám nejhanebnějším spůsobem, jak w Praze, tak we Wídni, tak w Záhřebě, tak we Wojwodině, tak w celých Uhřích w táboře knížete Windischgrätze pod císařskými korauhwemi! A když nemůžete pod dynastií Košutowau, tedy chcete alespoň pod Habsburskau zase nad námi panstwí swé prowozowat? Proto nás nazýwáte ze wšech stran podezřelýmí, wy staří a zjewní zrádcowé, nyní když dosti pozdě sami pokání děláte?! My Slowané smýšleli jsme nejpoctiwěji s císařem, ačkoli jsme mu nepochlebowali; my jsme wždy chtěli zachowat jeho řiši, ne z otrocké mysli, ale z dobrého přeswědčení, poněwadž jsme pro národy slowanské nejspíše mohli očekáwat rownopráwnost a swobodu w tomto Rakausku. Wám ale, ačkoli máte wždy na jazyku swého Císaře a Pána, wám na Rakausku nic nezáleží, wám záleží jen na šlechtě a na její panowání, a hned se spojíte s každým, kdo by wám waše privilegie pojistil, třeba se desetkrát Rakausko rozpadlo. A nyní držíte dwůr císařský obklíčený, osočujete tam Slowanstwo a zamezujete tam prawé prawdě přístupu! Proč pak se nepowí zjewně a poctiwě národům uherským, čeho mají po ukončené wálce očekáwati? zajisté by wědauce proč bojují, jinak wystupowali proti maďarskému wojsku, které dobře wí, proč bojuje. Takto ale nemůže se nikdy očekáwati, že ze strany císařské s takowym nadšením bojowáno bude, jako bojují Maďaři. Ale šlechta maďarská, která má nyní welikého wplywu u knížete Schwarzenberga, brání tomu nepochybně, poněwadž přece ještě od swých plánů neupustila. Co se ale nás Slowanů týče, my máme swé přeswědčení, pro které pracujeme a od kterého se nemůžeme nikterak odwrátiti; že se s námi od wlády špatně – mohli bychom říci nepoctiwě – nakládalo, to wí každý, a kdo to před swětem upírá, jistě si sám we swém swědomí jinak mysliti musí. Naše křiwda je zjewná. Těm, kteří patrně bojowali proti Rakausku, wěřilo se wíce než nám, a oni dostali místo nás tu náhradu, kterau jsme my zaslaužili. Awšak ani to nás nemůže zwrátiti od naší dobře rozmyšlené a od samé přírody i od historie naznačené cesty, Že i mezi Slowany někteří jinak smýšlí a wíce podle citu ( třebu sprawedliwého ) než podle chladného rozumu politiku swau řídí, to je obyčejná wěc: neboť wšechny hlawy nejdau nikdy pod jeden klobauk! a třeba nyní wláda w zaslepenosti swé sama sobě i nám škodila, my přece konečně dojdeme swého cíle, poněwadž jinak býti nemůže. Rakausko musí být takowé, jako my radíme – sice přestane. To je prawda, kterau nám hlásá každá mapa, každá statistika. Chcete se jen ustawičně ukrýwati za bajonety? Pomněte, že wojsko waše jsme my sami, a třeba ještě letos wšechno wojsko naše slowanské necítilo w sobě důstojnost slowanskau – wšak ji bude cítiti za rok, za několik let; čas nyní silně běží; myšlénky naše, které s námi před dwěma lety jen snad několik tisíc lidí sdílelo, tyto myšlénky mají s námi již nyní sta tisíců, a za několik let budeme se počítati na miliony. Nemyslite, že nás wšelikými křiwdami nyní rozdráždíte, abyste nás pak na wždy udusiti mohli: my budeme tak dlauho trpět, až budeme mít moc a sílu přestat trpěti a poručiti si, a to bude tenkrát, až bude těch našich 18 milionů duší tak dobře wěděti, kdo je náš nepřítel, jako to nyní wíme my. Pak nebudeme potřebowat ani revoluce, proto že potom wy sami, wysoce urození pánowé! budete k nám sprawedliwi – neboť budete muset!


8. červenec 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Wojsko české we wlaském Miláně., Autor: Havlíček, Karel
Wojsko české we wlaském Miláně. Mnohau zkušeností potwrzeno jest, že krajané naši, kdvž do cizých zemí se dostanau, wíce si swého domowa a jazyka wáží, než doma, a každý, kdož k tomu příležitost měl, přeswědčil se jistě, že lidé, kteří si w Čechách za ponížení pokládali, řečí českau weřejně mluwiti, jinde zas s jakausi hrdostí werejně se k Čechům přiznáwali. Podobného přeswědčení nabyli jsme opět z welewítané spráwy wel. p. Mensingra we Kwětech. Dowídáme se otamtud, že důst. p. kanowník Waclaw Pěšina znamenitý počet ( 187 sw. ) dobře wolených českých knížek darem poslal českému 18. pluku pěchoty w Miláně posádkau ležícímu, aby tito naši krajané we swobodných chwílech příjemným a užitečným spůsobem bawiti se mohli w cizině. Přede wším ale těšiti musí každého ona horliwost, s jakau wojínowé onoho daru užhvají, neboť prý se často 20—30 denně o knížky hlásí. Radostné prý jest podíwání na tyto pilné čtenáře we wojárnách, na strážích, u bran městských, na procházkách atd. Přáti by si jen bylo, aby se i ostatním českým plukům w otčině i jiných zemích podobného dobrodiní způsobilo; kýž by jen každý, kdo w té wěci nějakého wplywu má, nemedlil použíti příležitosti. Podpora w tak chwalitebném počínání nikoho nemine.


24. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Poštovní změny], Autor: Havlíček, Karel
H. B. ‒ W Praze dne 21. ledna. Dowídáme se z jistého pramene, že ministr obchodu von-Bruck, jenž nyní také řízení wšech pošt přejal, důležité, a pokud se nám zdá, welmi dobré obnowy w tomto auřadě ustanowil. Předně jest zrušen Wídeňský Oberpostverwaltung, který jenom na překážku byl a dlauhau bürokratickau cestu prodlužowal. Wšechny zemské wrchní spráwy pošt budau nyní bezprostředně pod ministerstwem obchodu, a tarify nowin atd. nebudau wycházet we Wídni pro celé mocnářstwí, nýbrž každá zemská poštowní spráwa wydá si swůj tarif a sdělí jej ostatním zemským spráwám, we kterémžto nařízení pozorujeme s libostí nějaké přibližowání k foederativní samospráwě zemské a čelení proti záhubnému centralismu. 78 Také budau od nynějška zemští spráwcowé pošt sami obsazowati wšechna místa až do 300 až 400 zl. stř. roční služby. Doufáme, že také při poštowní expedicí nowin a časopisů mnohé newyhnutelné oprawy nastanau, nemají-li odbíratele celý prwní měsíc každého čtwrtletí bez časopisů se w trpěliwosti cwičiti. My alespoň sami hodláme k ministerstwu obchodu strany této wěci přiměřenau žádost podati.


14. září 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Hlasové Němců o německé filosofii, Autor: Havlíček, Karel
Hlasowé Němců o německé filosofii. Klada tuto několik wýpisků o německém mudrctwí zde onde sebraných doufám, že pokus ten i zásobu jiných bedliwějších této wěci pozorowatelů přiwábí. Jakažto úwod zde stuj wyňatek z předmluwy, kterau p. Dr. M. W. Drobisch, řádný profesor počtárstwí a mudrctwí na universitě Lipské na začátku swé knihy: „ Zkušebné dušeslowí dle náwodu přírodoskumného ( 1842 ) klade: „ Kniha ta ať se pokusí, činem dokázati, že se jiná, a doufám přirozenější a zdrawější než posud ještě panující úwaha o zjewech a jistotných událostech dušewního žiwota wytěžiti dá bez metafisiky a filosofie wůbec, a bez upotřebení mathematiky pauze zdrawým pozorowáním, rozbíráním, porownáwáním a spojowáním dějů naší wnitřní zkušenosti dle hlawních nákresů. Když se dušeslowí wždy ještě zpět obrácené snaží brzo na starý wyschlý pařez aristotelských dušewních sil nowé štěpy raubiti; brzo se w přírodomudrckých platonizujících snech zmítá, které příliš nejestotné jsau, aby se jich zkušenost domysliti a jimi wládnauti mohla — tedy se musí konečně jako wšecky jiné přírodoskumné wědy odhodlati, dějepisu swého se odříci, který přece jen o málo wíce, nežli o řadě nedokonalých aneb překažených snah wyprawuje “ uvozovka navíc... Nikoliw o minulosti — jen o žiwé přítomnosti musí dušeslowí blaho očekáwati. Ani w zásobárnách zkušebného dušeslowí, tím méně w podiwných powěstech měsíčníkůw a na duši chorých není to obsaženo, čeho dušeslowí přede wším potřebuje — totiž známost wšeobecných dušewních wýjewů; nýbrž wlastního skaumání nanejwýš zapotřebí jest, které dle wyšetřených wědeckých prawidel náwodně řízeno býti má. “ Prawí pak dále, že kniha jeho co počátek takowého skaumání powažowána býti má; že přede wším dušelslowních zwláštních spisů o jednotliwých skupeních wýjewů dušewních potřeba jest, aby totiž dušeslowí co přírodoskumná wěda na základě pewném stálo; že přehled celého dušewního žiwota potwrzuje učení Herbartowo, dokazujíc při tom nepodstatnost wšech dřewějších a pozdějších domněnek; že konečně dušeslowí skumné ( které ale proto ještě prý nemusí býti na prosto wýmysliwé ) naproti zkušebnému nanejwýš mathematiky požaduje, w čem Herbart ještě mnoho práce zanechal. Zdá se nám posud ještě nejlepší taktikau býti filosofůw, když slowy a důkazy jednoho systému druhý systém a ostatní w pochybnost a w opowržení uwádějí. Neboť mají filosofowé tu zwláštní a jistě welmi chwalitebnau wlastnost, že jeden o druhém welmi potupně saudí, čehož w žádné jiné wědě nenalezáme. W každé jiné opravdivé wědě uznáwá pozdější pracowník zásluhy předešlých, stawě na nich a dále je wzděláwaje; tím wzrůstá lidská wědomost. Mnozí filosofowé ale, posuzujíce obyčejně se zavázanýma očima weškeren swět, pohrdají jeden druhým. Red. Mimo jiné wěci tolik z uwedeného místa a z knihy samé wyswítá, že dušeslowí wlastně a půwodně přírodoskumná wěda jest, a že se pro dušeslowí práwě nyní dušewním přírodoskumem nowá dráha klestí. Domysliti se z toho wyznání lze, že až posud dušeslowí dílem bez základu bylo ze zkušenosti wzatého a dostatečného, poněwadž se nyní přírodoskumem dušewním základy stawěti mají. Ze wšeho ale uzawíráme, že i našim skaumatelům wolno jest, se mužně do práce pustiti a opomenutím wšeho blauznění jadrným ne pauze přeloženým dušeslowím národ náš obdařiti. Obratiwše se dále poznáwáme též mudrlanstwí z jiného welmi utěšeného spisu, o kterém se p. Dr. Drobiš na str. 335 zmiňuje, a který také r. 1842 a sice w Praze wyšel. Jestiť to: „ Dušeslowí Hegelské školy, “ posauzené od p. Dr. F. Exnera řád. prof. filosofie na univ. Pražské. W tomto spisu se p. spisowatel welmi důmyslně a spolu wtipně o saustawě Heglowě wyjadřuje. Jsau pak knihy, které pan Dr. Exner posuzuje následowní: „ Dušeslowí K. Rosenkrance, řád. prof. filosofie w Králowci ( 1831 ); Anthropologie a dušeslowí Dr. K. L. Micheleta mimořád. prof. na universitě Berlinské ( 1840 ); a základ dušeslowí Dr. J. Ed. Erdmanna řád. prof. na universitě Halle-Wittenburgské ( w Lipsku 1840 ) co nejhlawnějších příwrženců Heglowých. “ Na straně 109té prawí mnoho wážený pan spisowatel: „ Smělá hra s prázdnými pojmy, která zde onde žwástáním se stáwá, jestiť zewrubní rázní známkau wšech přítomných děl. “ Utěšený příklad učení Hegla stojí na straně 37té: „ Pozorností zprostředkowané rozeznání obsahu prwotně w citu jsaucího sluje ( dle Heglianů ) názor. Jaký dušewní kon toto rozeznání jest, zůstáwá zde jak dříwe bez wýkladu. Tážeme-li se dále jak to míněno, tedy čteme odpowěď takto: Obrátiw se na sebe samého popadnu swůj cit a wymrštím jej w prostor a čas. “ „ Tázajíce se dále s podiwením, jak takowé wymrštnutí možné jest, dowíme se, „ že se to pružností neskončenau našeho jástwí stáwá. “ Spisowatel se přiznáwá, že ho stud polil čtaucího to. Na str. 110: „ Dušeslowí Hegelskau školau kleslo. Hegelská škola hrdá na swůj náwod posmíwá se zkušenosti a upírá zákony ( dušewní činnosti ); tím pak podkopala základy swé wědy. Ona nebéře ohled na nowá welmi znamenitá podníkání... “ A na stránce 112 a 113 čteme tato paměti hodná slowa: „ Wíce nežli klesnutím podotknutým by škodilo Hegelské dušeslowí ano celé mudrctwí Hegelské tím, kdyby se mu poštěstilo na místo důtkliwého pozorowání a rozwážliwého myšlení swau zwolnau hru s pojmy, swé opowržení a swau neznalost zkušenosti ještě do mnohých hlaw wprawiti. Již zawinilo wětším dílem, že filosofie u množstwí těch, kteří we zkušebných ( praktických ) wědách pracují a dílem u nejznamenitějších z nich w powržení přišla. chybí uvozovky na konec citace; pravděpodobně na tomto místě Nedáwno jsme musili w tom ohledu slowa čísti, která se nemohau na lehkau wáhu wzíti. Wztahují se nejblížeji na onu dobu německé filosofie, která powstala slawným předchůdcem Hegla, který též jeho následowníkem nyní býti má. Po odbytí těch filosofů, nemajících žádného ponětí o zkušenosti ale při tom tím hrdějších na swá prázdná wymyšlowání, prawí se tamže takto: „ Jsau to obzwláštní a prawí zhlupitelowé toho wěku. Já sám jsem díl mých studií na jedné universitě ztráwil, na které nejwětší mudrc a metafisikus ( skaumatel nadpřírody ) toho wěku studující mládež k obdiwení a k následowání uchwátil; kdo by se byl tenkráte od nákazy zachránil? Také já jsem přežil tuto dobu bohatau slowy a pojmy, chudičkau ale w prawém wědění a důkladném učení; připrawila mne o dwě drahocenná léta mého žiwota. Nemohu wylíčiti leknutí a hrůzu, když jsem z toho opojení k wědomí procitnul. Kolik jinochů walně nadaných a nejwýtečnějších uzřel jsem, zahynuwších w této záwrati, kolik žalob jsem musil později zaslechnauti na žiwot zcela ztracený. “ A konec zní takto: „ Nadsazowání sebe samého, hrdost, marnost a osobení, chromá ctižádost dáwajíc sobě samému přehojné uznání, které swět odepříti musí, tyto wlastnosti wycházejí z poslucháren těchto filosofů. “ Tak prawí Liebig, muž k německým ozdobám přičten, kterému ducha k pochopení prawého filosofowání o přírodě odepříti nelze, a který příležitost měl, co popisowal, seznati. Se zármutkem jsme tato slowa čtli, neb obsahují přísnau hanu: tím wětší byl zármutek náš, poněwadž hana wětšího dílu sprawedliwá jest. Že jsme je zde znowa otisknauti dali, nestalo se na křiwdu našich saudruhů; rána welká wšak se nezhojí, když ji zakrýwáme, nýbrž když ji přede wším na swětle ohledáme. Mudrowání 296 Hegla o přírodě není w ničem lepší než předchůdcowo a Hegelské dušewní mudrctwí též. “.... O učení Herbarta prawí pan spisowatel: „ Tento mudrc wystawěl na základě welmi jednoduchém, na pojmu totiž o jednosti duše a na sadě, že jednoduché pocity w jistých okolnostech za síly powažowány býti mohau, užíwaje při tom počtů, saustawu dušeslowí, která netušenau predností powstání nejdůležitějších dušewních okolností a jich přawidla dokazuje. Prwotní, samostatné wšeobecné dušewní síly, které celau dráhu k poznání zastawily, staly se tím jednotliwými stawy wýwinu, kterých počátek a wzájemnost jasně před očima leží. K základům poskytuje metafisika wšeobecné důkazy, a wšak mohau se také co domněnky powažowati, a konají pak při dušeslowí to samé co domněnka strunění aneb wýliwu při zjewech swětelních. Dušeslowí ačkoliw ještě w powstání zdá se tím prwnikráte do řady wěd powýšeno býti. Jak nowé toho wywedení, tak stará jestiť potřeba a řekl bych tušení jeho “... ( Dokončení. ) 299 Hlasowé Němců o německé filosofii. ( Dokončení ) Oprawa: w předešlém čísle na stránce 296 I. slaupci, řádku sedmém má státi: která netušenau přesností powstání nejdůležitějších dušewních stawů atd. Na obweselení stůj zde satyrický článek wyňatý již w roce 1843 z jednoho zahraničného časopisu; poněwadž ale nepřeložitelný jest, musíme ho w půwodním rauše zděliti. Sluje pak takto: „ System der deutschen Philosophie. Das Subjekt des Prinzips in der Exzentrizität der Hypothese, erschaffen aus der Totalität des Seins, und verflüchtigt in den Indifferenzpunkt des Momentes der Abstrakzion liegt in der Persönlichkeit der intelektuellen Anschauung als der Implus des logischen Begriffs durch die Fikzion der Hypostasirung des reinen Seins in dem Abstractum des Concreten mit dem unendlichen Subjekt. Objekt, d. h. dem absoluten Objekt inmittelst der Potenz der subjektiven Subjektivität, die sich im Prinzip objektivirt, und wird so mit Hilfe der Metaphysik des logisch künstlichen Prozesses im Idealen die concrete Begreiflichkeit des Begriffs im Ich der Negativität von der intelektuellen Anschauung des Absoluten der göttlichen Offenbarung begleitet. Das Erkenntnissprinzip des bewusstlos bewussten Selbstbewusstseins tritt aus der Immanenz des Göttlichen durch die Transcendenz des Nihilismus in die Existenz des Nichtnichtdenkens und absorbirt im Monismus des Gedankens die Reflexion der Absolutheit durch die Sphäre des Ueberseienden fixirt auf das Fühlen - und Erkennen - Wollen des Realabsoluten in die Nullität der Homogenie durch den Hinblick auf das durch das Nichtich erkannte Moment des begreiflich — begrifflos — unbegreiflichen Objekt-Subjekts “.... Redakce pak téhož časopisu dodáwá: „ Neznechutí-li se mým čtenářům malá práce, tuto saustawu nazpamět se naučiti; mohau se směle po boku nejslawnějších mudrců postawiti. “ Že satyra ta mnoho prawdiwého do sebe má, budiž následujícím místem učení Heglianů, které p. Dr. Exner we swé knize na str. 27 a 28 sděluje, potwrzeno. Wyprawuje takto: „ Wir lesen weiter: Indem das verständige Bewusstsein zur Einsicht gekommen, das Objektive sei das Subjektive, weiss es, dass es, die Objekte vorstellend, sich selbst vorstellt; das Bewusstsein ist Selbstbewusstsein geworden. Denn das Objekt des Selbstbewusstseins ist das Ich und dies ist die Identität vom Subjekt und Objekt. Weil aber das Objekt als Nicht-Ich die ganze Objektivität ist, so sinkt das Selbstbewusstsein wieder zum Bewusstsein herab, und es entsteht der Widerspruch der einfachen Identität und der mannigfachen äussern Objektivität. Dieser Widerspruch erzeugt den Trieb, Objektives und Subjektives auszugleichen und hieraus entsteht zunächst die Begierde. Sie ist der Trieb der Objektivität aufzuheben. Das Objekt ist Negation des Subjektes, der Genuss als Befriedigung der Begierde ist Negation dieser Negation, also Rückkehr des Selbstbewusstseins in sich. Das Subjekt als lebendiges, selbstbewusstes hat überdies die Gwissheit, dass das Objekt seine Negation nicht verhindern kann. “ Toť jest uzel nesmyslu, dokládá wysoce wážený pan posuzowatel a čtenář si bezděky na ono Šalomaunské příslowí wzpomíná: Jazyk maudrých ozdobuje umění, ale usta bláznů wyléwají bláznowstwí.... Zase w jiné knize 1842 wyšlé a w Němcích welmi proslulé čteme o té samé wěci na str. 21 doslowně takto: „ Ideální filosofie, která twrdila, že myšlénkami wšecko wšudy zploditi může ( na př. myslím zewnitřní swět [ wýsobu ] a tím powstáwá; myslím Boha a tím se stane Bůh ), ubíhá při rostaucím wzdělání našich saučasníkůw co zlopowěstné umění we swůj zaslaužený trest opowrženosti. Tážeme se teď, jak to možná bylo, mudrctwí tomu takowau důstojnost přikládati, které zdrawému rozumu wíru wnutiti chtělo, že smyslné a dušewní bytosti k. př. slunce, Bůh atd. mimo nás w prawdě nejsau, nýbrž jen plody našeho rozumu. Ale temná řeč těch mudrců omámila wšecky ty, kteří s to nebyli ji w slowa zřejmá přeložiti, a tím učený nesmysl pochopiti. “ Litrow konečně, znamenitý, již bohužel zemřelý hwězdář, který na mudrlantstwí nemálo zanewřel we swé knize: „ Diwy nebe “ několikráte na to rozkošně naráží. Tak píše na str. 146té: „ Saustawa epicyklická patří bez pochybnosti mezi nejdůmyslnější, ale také mezi nejstrojenější a nejzamotanější, které lidský duch kdy wymyslil; jestiť to osnowa zchytralosti a zaslepenosti, která kdy jen w metafisice od jednoho našich nowějších překrucowawých přírodomudrců ( Naturphilosophen ) wymyšlena byla a za kterau by se hwězdoslowci jinak tak střízliwí wlastně styděti měli. “ A na str. 388: „ Kdoby nám medle zazlíti chtěl, když bychme dobra již dáwno od země z nádoby Pandořiny uprchlá na wýsosti hledali; totiž wěčný mír, po kterém již tak dlauho wzdycháme; zlatý wěk, který jen w našich básních žije: newinnost mrawu, která wšecka dle líbezné básně Ariostowy i se ztraceným zdrawým rozumem našich mudrců a reků tam na hoře pod dohlídkau zwláštního genia w různých lahwičkách uschowána jsau a proto zde dole jen tak zřídka již se nalézají.... “ Z těchto několika důkazů již tuším patrno jest, že mudrctwí w Němcích tak swatoswaté není, aby wšickni národowé zapomenuwše na wlastní jazyk, sláwu i blaženost, jen jemu se kořili, jen jím se napájeli, jen jemu k wůli se němčili; naopak wyplní a dílem se již wyplnilo prosté ale krásné slowo: Za pýchau přichází zahanbení, ale při pokorných jest maudrost. 1.


9. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Slowo k občanům českým, Autor: X; Havlíček, Karel (přetisk)
Slowo k občanům českým. Milí Bratří! Radujme se! nowý den nám swítá. Dobrotiwý náš král udělil nám konstituci; on pojistil swobodné projewení swého mínění, i dáwá nám do rukau zbraň, abychom si hájili drahé tyto poklady a weřejný řád udržowali. — Nyní jest důstojnost národu uznána, nyní práwa jako na pewných základech položena, nyní jsme swobodní mužowé. Než bude se mnohý ptáti: co jest to konstituce? Poslyšte: konstituce jest latinské slowo i znamená po česku tolik, co ústaw neboli zřízení, a toť arciť swobodné zřízení zemské. Takowéto zřízení nalezá se už ode dáwných let u Angličanů, u Francauzů, u našich sausedů Sasů a mnohých jiných národů, kteří proto welmi prospěli i nad nás a jiné wynikli. Při takowém zřízení jest to zwláštní i hlawní, že král nemůže wšechno dělat, co sám chce, jenom dle swé libosti, nýbrž týká-li se to národu, že se musí prwé národu zeptati, je-li s tím také srozuměn. Waši synowé museli před lety slaužiti na wojně 14 let a nyní 8 let. Hleďte, to by se bylo nestalo, kdybychom už dříwe takowého swobodného zřízení byli míwali. Národ by byl už tenkrát řekl, co nyní prawí: My to tak nechceme, tím jest toliko chudý stížen, bohatý se wyplatí neb podplatí. Bude dost, když bude woják slaužiti 4 neb 3 léta; ale ať slauží každý, bez wýmínky, bohatý neb chudý, jen když je k tomu schopen. Tak to žádnému neublíží. To wíte, jak je potrawní daň neboli akcís u lidu w nenáwisti. Hleďte, kdybychom byli měli swobodného zřízení, tu by byl národ řekl: při dani té jest tuze mnoho obtíží a trýznění lidu, málo wšak čistého wýnosu; nechceme ji. Raději to jiným spůsobem wynahradíme, kdeby méně nesnází bylo. Jiný příklad máte ten: kaupí-li sedlák statek za 8000 zl. stříbra, musí platit kolku 20 zl. a kaupí-li pan hrabě panstwí za 8 milionů, neplatí také nic wíce. Přiwezl-li kdo do Prahy na prodej tele, zaplatil w bráně 1 zl. 20 kr. stříbra, byl-li to wšak srnec, zaplatil jen 20 kr. Widíte, tak to chodilo dosud, kde jenom císař s pány se radil a zákony a daně sám ukládal. Tomu 18 wšak jest nyní už konec; náš zeměpán wyslyšel stížnosti a prosby lidu, přednešené jemu měšťanstwem Pražským; on se nebude wíc jedině s pány raditi, nýbrž s celým národem; s námi se nebude wíc jednati jako s nerozumnými dětmi, nýbrž jako s rozumnými muži. Měli byste wědět, jak to dosawáde s tiskem dopadalo. Spisowatelowé knih by wám mohli o tom mnoho smutných příběhů wyprawowati. Jak se spisowatel nějakého obecního nešwaru dotknul, neb nějaké zlepšení nawrhl, wšecko mu hned wymazali, nic takowého nesměl dát tisknauti, aby jen nic nepřišlo do weřejnosti, aby prej se lid k nepokoji nepodněcowal. Ano lid měl zůstat w newědomosti, hlaupým, otrokem, aby s ním tím lépe wláčeti mohli. Než otáže se snad mnohý: jak paktě možná, raditi se s celým národem? Dost lehko. Předně dána jest nám swoboda tisku. Práwo to nad míru důležité. Tuť bude moct každý tiskem na jewo dáti, kde jaká nešwara, co a jak by se polepšiti aneb dobrého zawesti dalo. A bude-li se mít dáti nějaké nowé ustanowení neb zákon, toť se bude o tom dříwe psáti i ze wšech stran bude se ohlédati a rozbírati, až by se na něco řádného přišlo. Přitom si wšak nesmíte mysliti, jakoby mohl člowěk oprawdu wšecko, i špatnosti psáti. To nikoli, člowěk smí jen tolik dát tisknauti, co může zodpowídati. Swoboda tisku není nezbednost tisku. Kdoby nějaké škodné lži neb pomluwy rozšiřowal, jiným na cti utrhal, proti náboženstwí, mrawnosti, proti králi nectně psal, propadl by zaslauženému trestu. Swoboda tisku slauží jediné k tomu, aby se skryté neřesti a křiwdy odkrýwaly, aby každý swé mínění, coby k obecnému dobrému prospíwalo, wolně projewiti mohl. Wšak wíte, že mnohdy nepatrný člowěk umí dobrému poraditi, kolikrát lépe nežli učený pán. A wšak odwraťmež naše oči od smutného toho pohledu. Co se stalo, budiž prominuto. Nebudeme nikomu spláceti aniž se mstíti. Mnoho jich sice bylo, kteří lid utiskowati pomahali: a wšak oni byli jen metly w rukau muže jednoho, muže, který dobrotiwého našeho země pána mámil, a o lásku poddaných okrádal, muže to nešlechetníka, který po národech tlapal a blaho jejich podrýwal; muže, který se nyní na autěku nachází, aby zaslauženému trestu ušel; muž ten jest kníže Meternich, jehož památka zlořečena buď. Jiný předůležitý prospěch při nastáwajícím tom nowém zřízení bude ten, že nalezne národ zwolenými wyslanci swého zastaupení we sněmu. To si můžete pomysliti, že wlastně nemůže i nebude král se celého národu ptáti a od něho konečné odpowědi očekáwati. To jen se může státi w nějakém skutečném shromáždění nebo-li na sněmu. Sněm ten bude prostředníkem mezi králem a národem. K tomu se budau wšeliké stížnosti i žádosti wznášeti; tu se bude o wšem, coby k dobrému zemi slaužilo, rokowati, a podle wětšiny hlasů uzawírati. Owšem žeť i u nás dříwe každý rok sněm býwal: ale jaký sněm? Sami to skoro welcí páni — a u těch to bylo, jak to obyčejně u lidí býwá, že se předewším starali o sebe. Ostatně kdyby i byli na pěkno se chtěli zastati o lid, neměli k tomu práwa, aneb se na jejich žádost newzalo ohledu. Takť to nyní arci wíc nebude: národ si bude sám wolit swé zástupce, které mezi sebau uzná za nejmaudřejší a swé důwěry za nejhodnější. Země bude rozdělena na wolící okresy. Každý takowý okres, as 20 neb 30 tisíc obywatelů obnášející wywolí swého sněmowního wyslance. Sněm ten bude každý rok swolán, aby rokowal o potřebách země. Zde bude pokaždé wláda skládali aučty, kam a načže wynaložila wybrané daně; zde též udá a zewrubně rozpočte, mnoho-li na příští rok ke swému wydání potřebuje, i požádá o powolení, aby potřebné k tomu daně mohly se wybírati. Tu pak arci dost často řekne sněm: to a to wydání aneb tak welké nepowolíme: na př. K čemu nám potřeba w čas pokoje tolik wojska držeti? nač tolik darmochlebů? Popatřme pak, jak to we Šwýcařích: tam držejí na hotowosti jen několik málo tisíc, a přece jsme lonského roku widěli, jak w několika nedělích skoro 300.000 wojska do pole postawili. To je tím, že tam každý zdrawý muž je wojákem, kteřížto každý rok na několik týdnů dohromady se scházejí, aby se we zbrani pocwičili, ostatek ale doma tráwějí, swé wýžiwy si hledíce. Tak to tedy uděláme i u nás; a co tím přispoříme, to raději obrátíme na přilepšenau učitelům a na školy. Toť hlawní základ blaha občanského i lepší budaucnosti. Tím se nejlépe postaráme o naše dítky. Co bychom jim také mohli lepšího zanechati, jako řádné wyučení a wzdělání ducha. Nechť tedy naleznau lepšího wzdělání nežli my. A ubozí učilelowé! tak wážný to, ba nejdůležitější staw w zemi, jak se těm wedlo! a wíte proč? bezbožný Metternich chtěl míti jen tmu okolo sebe, on chtěl z nás míti hlupáků, owcí, abychom jeho pletichám nerozuměli, aby nás a jeho pomocníci tím lépe stříhati mohli. Proto dal nám učitelů, kteří z wětšího dílu sami nic neuměli, aby nás také tolik naučili. Za málo peněz málo muziky. Wíte-li pak, že ze školního fondu w Čechách každoročně wybýwalo 200.000 zl. To zaslali wždy do Wídně. Nuže tomu budiž konec. Učitel měj swé slušné zaopatření, aby si jediné swého powolání hleděti mohl. A pak budeme moct na nich něco řádného žádati i očekáwati. Jiná weliká wýhoda při swobodném tom občanském řízení bude ta, že si města i wšecky obce budau samy swé auřadníky woliti, a tím spůsobem i samy swé důchody si zprawowati a w obci pořádek udržowati. Práwníků bude jen při saudech, a u těch ne tolik jako nyní. Neboť nad sausedem budau sauditi zas jenom sausedé, owšem jen ty nejwážnější; totiž oni po austném wýslechu pauze wyřknau: jestli na něm winny nalezají, čili nic; načež teprw, byl-li za winného uznán, práwník saudce pronese, který trest winníku po zákonu náleží. O wšech těchto wěcech bude se wšak jednati teprw na příštím národním sněmu, kdežto zwláštními zákony ustanoweny a w skutek uwedeny budau. Tuť bude též zajisté jednáno o robotě, i daufáme pewně, že bude hleděno, aby se sedlák toho břemena nějakým lewným spůsobem zbawiti mohl. Owšem zadarmo to být nemůže; to by bylo nesprawedliwé i nemožné. Sedlák kaupil statek s robotau o to laciněji, wrchnost ale kaupila statek neb panstwí s robotau o to dráž. Robota na statku je tak dobře jako dluh: a to nejde, aby mohl dlužník wěřitelowi říci, že on nebude nic platit. K čemu se wšak bude hledět, to bude, aby se sedláku wykaupení z roboty jak možná ulehčilo i co nejdříwe stalo. Či aby wlk byl syt a koza zůstala celá! — No a tuť už drazí občaní! trochu nahlížíte, w čemže nasláwající to swobodné řízení wlastně záleží. Jak widíte, není to žádné milostiwé léto pro darebáky, jakž si snad některý w prwním okamžení myslil. Tuť bude tak dobře třeba daně platiti, jako dříwe; neboť bez daní nemůže být žádné říše, žádného řádu. Wšak to ale sami nahlížíte. Naopak wyskytují se zas také sem a tam lidé, kteří jako noční sowy haukají a w lidu, zwláště sedlském nedůwěru wzbuzujau, jako by s těmi nowotami kdowí co zlého na ně přijíti mělo. Bratří! Dejte jen pozor, kdo wám to říká aneb z koho takowé řeči pocházejí? i uwidíte, že to jsau buď staré baby aneb potměšilí zlostníci, kteří při dosawádní neswobodě swé žně měli a nyní se bojejí, že o ně přijdau. Ano ti by rádi, aby zůstalo při starém a wás by rádi nastrčili, abyste jim k tomu pomohli. Wšak je známe, mohli bychom na ně prstem ukázati. Ostatek jste se z předešlého už sami přeswědčili, mnoho-li na takowé řeči dát máte, budau-li ty nowoty wám ke škodě neb k užitku; můžete-li se z nich radowati anebo jich želeti. Angličané mají takowéto swobodné zřízení už století, a jen odtud přiwedli to k nynější swé weliké moci a sláwě. A teď ještě něco. Dosawád byl Čech we swé wlasti jen jako podruhem a Němec pánem. To teď přestáwá. Nyní dosáhl Čech stejná práwa jako Němec. W českých krajích bude i auřadowání jakož i wyučowání we školách docela české tak jako w německých německé; každý k swému. Owšem že se i pak ještě podle potřeby německému jazyku učiti bude; to wšak jen co postrannímu předmětu neb jako jinému jazyku nikoli wšak jako posud na ujmu jiným wědomostem. Důwěřujeme se wšak, že to samé i naši sausedé Němci s naší češtinau učiniti neopominau. Bůh nám dal w jedné wlasti dohromady přebýwati, buďmež tedy sworní i wzájemní. Strany auřadu mějte wšak drazí občané připomenuto tolik: nepřijímejtež od auřadu wíc žádných jiných dopisů neb listin, kromě českých, aniž pak jiných tam zadáwejte. K tomu máte už dáwné práwo. Nechť si pánowé na češtinu zwykají. Kdo jídá český chléb, ať zpíwá českau píseň. Nuže wzhůru tedy bratří! tmy pocházejí, nowý krásný den nám nastáwá. Welebímež wšemohaucího, že nám ho dal dočkati. Ale pozor, bratří! ještě není wše odbyto. Nepřítel nespí, on číhá, jak by nás o blahau tu úrodu připrawil neb aspoň kaukole do ní nasel. Nepřítel ten jest: zlé užíwání swobody, nepořádek, newázanost. Chraňte se jich, i jiných před nimi wystříhejte. Buďte pokojní i poslušní swých předstawených a očekáwejte w trpěliwosti co dále se ustanowí, až nowé ty oprawy budau w žiwot uwedeny. Wšeho dosáhneme. Buďmež jen mírní ale pewní, dokažme swým jednáním, že jsme zdární synowé staroslawných Čechů, dokažme, že jsme swobody hodni. Nuže bratří! Heslo naše budiž: swoboda i pořádek! a k tomu si zawejskněmež: Blaho národu českému! Sláwa králi našemu! Pozn. Red. Wydáno w Litomyšli pro poučení lidu wenkowského.


3. únor 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Měšťanská beseda]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti Beseda měšťanská. Nemohauce tentokrát pro náhodné překážky podati auplnau zpráwu, přednešenau od jednatele p. Erbena při celoročním shromáždění dne 30. Ledna t. r., přinášíme pauze jenom řeč přednosty p. Prokopa Richtra. Řeč přednosty pana Prokopa Richtra při otewření obecného shromáždění besedy měšťanské w Praze dne 30. Ledna 1848. Wážení pánowé! Přehlednemeli běžně okem rok minulý, jaké bylo w něm působení besedy měšťanské, i které owoce přineslo wůbec: musíme na jedné straně wyznati s potěšením, že tento rok za předešlými nikoli nejen nezůstal, ale nad to i léta předešlá znamenitě přewýšil. Beseda měšťanská měla totiž tohoto roku obzwláštní příležitost, prawé smýšlení swé, swau wěrnau oddanost králi a pánu našemu i wlasti naší milé na jewo dáti způsobem takowým, kterýž netoliko naší společnosti, ale i celému měšťanstwu Pražskému přinesl chwálu a čest. Připomínáme zde nejprwé onen radostně památní den besedy naší, den slawného přiwítání Jejich cís. král. Wysostí pánů arciknížat Františka Josefa, Ferdinanda Maximiliana a Karla Ludwíka; a dále onen též památní, ale smutný den služeb Božích za zesnulého w Pánu čestného auda našeho, pana Josefa Jungmanna, jehožto zásluhy o naši wlast Jeho Milost Císařská čestným řádem sw. Leopolda wyznamenati ráčila. Wšak nemůžeme při tom také zatajiti slušné a weřejné díky mužům těm, kteří při těchto dwau příležitostech besedě ke cti swými ochotnými službami před jinými se propůjčili, totiž: činnému audu našemu a spoluwýboru panu Janu Slawíkowi, jehožto wkusný cit při obau slawnostech celé spořádání co nejskwěleji způsobil, dále také činnému audu našemu panu Matiaši Berntowi, majoru a weliteli pluku c. k. strážních granátníků městských, že obě příležitosti swau příkladně a skwěle zřízenau gardau ozdobil; potom i našemu přispíwacímu audu panu faráři Arnoldowi, jehožto přičiněním wíce nežli 40 pánů duchowních Jungmannowo requiem oslawiti byli nápomocni; a konečně i přispíwacímu našemu audu panu Jelenowi, který též při obau slawnostech, wšeho jiného na straně nechaje i žádného namáhání nešetře, swým mistrowsky zřízeným sborem besedě se propůjčil, i každého času jí ochotně slaužiti sobě neobtěžuje. A wšak na druhé straně sobě zatajiti nemůžeme, že také práwě tohoto roku některé wady we společnosti naší nastaly, ježto prwé nebýwaly. Rádi tomu chceme přiložiti wíru, že powstaly z jistých newyhnutelných okolností, a doufati, že když tyto budau odstraněny, i dotčené wady z besedy naší se dokonce wystěhují. Nemohu jinák, nežli slowa swá opět zawříti slowy někdy Morawského krále Swatopluka, že totiž sworností a sjednocenau myslí wšech malé wěci rostau, a bez toho že i welké rozpadají se w nic.


25. leden 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: Víra, vlast a láska., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 2 ) Wíra, wlast a láska. Powídka z časů poslední turecko-řecké wálky, od A. z Tromlitza. Přeložená od K. L. W. Pünera. Swazek I. W Písku. Nákladem kěhkupectwí W. Vetterlá. 1846. Jakou rekomendací dáme této knize? Original je mizerácký, překlad mizerácký, wydání mizerácké, papír mizerácký. Co jí ještě schází? — Oheň nebo woda.


26. červen 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [titulní strana], Titulek: Srbská čítárna (čitaliště) v Bělehradě, Autor: Havlíček, Karel
Srbská čítárna ( čitaliště ) w Bělehradě. Pod tímto jménem zřízen jest w hlawním městě Srbském wzdělawací ústaw, čtenářský sbor, který udržuje příspěwky swými zwlášťní místnost, nowiny a knihy kupuje ku wzdělání a pro zábawu swých spoluaudů. Nejlépe duch w společnosti té panující poznáme ze statut jejích, neb základních prawidel, která w Bělehradských Srbských nowinách otištěna byla, a z kterých zde některá uwádíme: „ Členowé scházejí se k wůli čítání nowin a knih a společenskému obcowání. Audem společnosti může býti každý Srb, kněžského, wojenského neb občanského stawu. Každý člen platí nejméně 20 kr. stř. na měsíc atd. Společnost wybére ze sebe wětšinau hlasů 13 ředitelů, z kterých jest jeden president a jeden w čas jeho nepřítomnosti vicepresident, jeden kasír a jeden kněhowník. Ředitelé tito dbáti mají o pořádné placení příspěwků, o místnost čítárny, o zaopatření nowin a knih k čtení, jakož i jiné wěci k účelu společnosti potřebné, jak tomu důchody powolí. Rozhodují wšechno wětšinau hlasů, při čem wšak jich wždy nejméně 7 pohromadě býti musí. President, a w jeho nepřítomnosti vicepresident, aneb když by i ten nemohl, tehdy nejstarší aud swoláwá ředitelstwo k poradám, a pakli by ředitelstwo za dobré uznalo, i hlawní sbor celé společnosti. Z nowin a knih nic se nesmí wen z domu wynášeti. Čítárna musí být w letě od 6 z rána do 10 hodin na wečír, a w zimě od 8 z rána do 9 na wečír dle ewropejských hodin otewřena, potřebnau posluhau opatřena, když je zima, zatopena, a wečír oswícena. W čítárně mimo čtení a rozmlauwání žádné ostatní zábawy místa nemají. Každý člen může cizího učence neb jináče znatnějšího člowěka, který by w Bělehradě meškal, do čítárny jako hosta, předstawiw jej ředitelstwu, přiwésti a přiwáděti, pokud takowé meškání přes měsíc netrwá. Žáci práwních a filosofských nauk na zdejším liceum mohau do čítárny přicházeti zdarma jakožto hosté, když jim to předstawení jich dowolí atd. “ Widíme s nemalau radostí, kterak spříznění s námi Srbowé, nedáwno se teprw příkladným hrdinstwím od otroctwí tureckého oswobodiwše, wždy krok za krokem spěchají pewně k dalšímu wzdělání a štěstí národnímu. I tuto čítárnu powažujeme za důležitý krok na cestě oswěty ilirské. A wšak ne pro pauhé ukojení zwědawosti uwedli sme tuto spráwu: záměr náš jest wyšší a jmenowitě ten, aby našinci, powzbuzeni tímto příkladem, podobné čítárny w městech našich sobě zawáděli. Nechwalno nám w dobrém za jinými kraji pozadu zůstáwati, zapotřebí nějaký wyšší žiwot, nějakau činnost we městech našich ( bohužel w tomto ohledu nyní ocháblejších než za starodáwna ) wzbuzowati a zawáděti. Každý muž oprawdiwě wzdělaný, který dowede podobný spolek, takowau čítárnu we městě swém zawésti, ziskal by sobě neskončené zásluhy o wlast swau, které nynější doba ani dle důležitosti jejich oceniti nemůže, ale owoce w budaucnosti teprwa hojně ponesau. Owšem že wšude w takowé rozsáhlosti, jako we wětších městech zawedeny býti nemohau, ani s takowým nákladem, jenom úmysl a duch budiž wždy stejný. H. B.


5. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Říšský sněm, Autor: Havlíček, Karel
Říšský sněm dne 3. října. O dnešním ranním sezení může se směle říci, že zabito bylo od p. Borrosche s jeho neukojitelnau wýmluwností. Učinil totiž náwrh, aby se náwrh konstituce zrowna wzal do weřejné porady a aby se nerokowalo dříwe w odděleních, jak to žádá jednací řád. Má se totiž podlé ustanowení jednacího řádu o každé důležité wěci napřed w odděleních rokowati, kde se již napřed smýšlení celého sněmn pozná a také potom rokowání weřejné znamenitě ulehčí a urychlí, poněwadž se již každý w oddělení přeswědčiti může, jak dalece se jeho mínění srownáwá s míněním wětšiny sněmu. Pan Borrosch žádal, aby se od tohoto prawidla tentokrát ustaupilo, a sice pro urychlení, kdežto celý swět dáwno wí, žeby se jednání sněmu jen jedním spůsobem znamenitě urychliti mohlo, totiž kdyby pan Borrosch swému mluwitelstwí uzdu založil a o wšem nechtěl ustawičně mluwiti. Po obyčejných čteních protokolu nawrhuje Faifalik, by w dnech, když žádná auplná sezení se nedrží, w jednotliwých odborech od 9–2 hodin se základní práwa w poradu braly, a myslí, by jen referenti do protokolu kon. wýboru nahlídli, an 150 archů silný, tedy celému shromáždění nepřístupný. Borrosch nemůže nahlídnauti, proč by základní práwa do odborů na procházku se odebrat měly. Tentokrát půjde debatta rychleji, než při Kudlichowě náwrhu, poněwadž již jakási předloha. Nawrhuje tedy, by se hned do auplné porady wzaly. Wěžnický projewuje žádost, by každému wolno bylo, do protokolu konst. wýboru nahlédnauti. Brestl podporuje Borrosche. W odborech mluwí každý jen k dewátému dílu shromáždění, kdežto w auplné schůzce k celému sněmu. Szabl: Porada w odborech je welmi důležitá, neb podporuje wýměnu myšlének. Borrosch: Kdybych wěděl, že se tím smíření docílí, byl bych celau duší pro to; ale lidská powaha nám podáwá záporné důkazy. K čemu nahlížeti do protokolů? snad jenom by se poznalo, kdo se prohlásil pro republikanismus a kdo pro mandarinstwí. ( Sykot. ) Do1iak: Německé řeči nezběhlí audowé musí se též poučit, oč se jedná, a pak musíme slyšet též hlasy z provincií. Diwno, že p. Borrosch, který wždy před přenáhlením waruje, nyní náwrh učinil, který nás k přenáhlení wede. Helfert uznáwá za důležitější, rokowati o powolení daní. Proč máme jednací řád? snad jen k tomu, bychom ho přestupowali. My chceme zrušit wšecky wýsady a wýminky, a přec usilujeme o to, dělati wýminky od jednacího řádu. Kaučić: Odbory nejsau žádné elementární školy, kde by se měl někdo poučowati. Hlasy z provincií uslyšíme, aniž bychom neděle čekali. Podporuje Borrosche. Faifalik nawrhuje, s Borroschowým náwrhem co se samostatným nakládati dle jednacího řádu. Brestl: Zde není žádného nebezpečenstwí. Předloha jest od 30. audů wypracowána, a jistě utečau dwa měsíce, než se dostaneme k druhému čtení. Jednací řád jest beztoho jen provisorní. Goldmark: Škoda, že ten náwrh neučinil někdo s druhé strany, pak by byl jistě přijat ( sykot ). Dylewski: Co se protokolu týče, přijdau beztoho wšecka ta mínění při debattě na jewo. W druhém punktu doufám obě strany smířit s náwrhem, by se den určil, kdy se má prwní čtení předewzíti, a do toho dne by se w odborech o základních práwech radilo. Doufám, že dílo půjde rychle ku konci, když bude jen řečniti, kdo něco důkladného říci má, a když nebudau chtíti jistí pánowé se jen pěknými slowy stkwíti. Federowič podporuje Dylewského a žádá lhůtu desítidenní. Trojan: W provinciích nejlépe cítíme potřebu konstituce, a práwě proto, bychom mohli pak rychleji pokračowati, musíme se dříwe uraditi. Szabl: Žeby se w odborech náružiwosti wzbuzowaly, tomu musím odporowati, práwě naopak w sekcích se nejsnáze dorozumění docílí. Jest mi líto, že již ted se o stranách mluwí, kdežto jsme ještě k wěci samé nepřikročili. – Já neznám žádnau moc, která by nám wypracowání ústawy překaziti mohla, proto také žádné obáwání nemám. ( Tleskot. ) Laszer: Nemluwím, bych poradu zdržowal, ani bych k předsewzetí oposicí dělal. Náwrh Borroschůw jestli nás nezdrží, jisté nás ku předu nepowede. Poradau w odborech si uspoříme mnoho amendementů, a swobodný tisk slyšeti nemůže nám býti též lhostejné. Neuwall: K čemu jsau nám odbory, ne-li k poradám? Borroschůw náwrhem jsau zrušeny. Že nejsau elementární školy, je prawda, ostatně by mnohému pánu lekce w elementech státních nauk neškodila. Náwrh ministra fin. byl nazwán šturmpeticí; já myslím, že je spíše náwrh Borroschůw šturmpeticí. Borrosch co nawrhowatel má poslední slowo. Uchýlí se ale od wěci tak, že jej president dwakráte napomíná, k wěci samé se nawrátiti. – Teď prý čas, kde národowé prawau pragmatickau sankcí mohau býti spojeni ( náramný potlesk a ještě wětší sykot ), kde německý dub a slowanská lípa. ( K wěci. Lewá tleská. ) Kudlich: To musí komora rozhodnauti, zdali řečník se uchyluje. President: Můj hlas zde též něco platí. K pořádku. President chce přiwésti druhý náwrh Faifalika k hlasowání; Borrosch protestuje, že se zrušowací náwrhy přijímají. President: Zadejte protest proti jednacímu řádu, ne wšak proti mně. Wětšinau hlasů propadl náwrh Borroschůw, a také náwrh Dylewského zůstal w menšině, o němžto se dle náwrhu Löhnera jmenowitým woláním hlasowalo. Pak přijala komora ten náwrh, aby se o konstitučních základních práwech 14 dní w odborech rokowalo a pak k weřejnému rokowání přistaupilo. Pan Pokorný ( Čechoněmec ) podal k presidentowi dwě otázky: 1. Z jakých příčin deputowaný Hawlíček dowolenau dostal? 2. Kde po ten čas byl? President Strobach: Z jakých příčin dep. Hawlíček dowolenau dostal, možná se dowědíti w registratuře sněmu, kde jeho písemní žádost leží; na druhau otázku ale proto odpowědíti nemohu, že mi není dána moc policejní. Nyní ještě následowala hrubá osobnost dep. Kudlicha proti wýboru petičnímu, kterau ale sněm s mrzutostí překazil a k dennímu pořádku přešel. Sezení odpoledne bude o 5 hod. a jednati se má o prozatímním wypsání daní.


11. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [výňatek z chorvatského tisku], Autor: Havlíček, Karel
We Wídeňských časopisech se ozýwají nyní hlasowé čelící proti jednání bánské raddy w Záhřebu, že totiž rozkazu sw. bána po wůli nebyla a oktrojowanau ústawu od 4. března w Chorwatsku neprohlásila. „ Presse “ dokládá, že se tam jistá strana utwořila, která podobné záměry pronásleduje, proti jakowým se nyní na bojišti uherském bojowati musí. Strana tato prý nezastupuje obywatelstwa tamního, a drzost jejího si počínání nedá prý se jinak wyswětliti, než že ji bánská radda tajně podporuje. My nebudem pátrati po pramenu, z kterého „ Presse “ wšecka swá udání čerpá, podotýkajíce pauze, že tím ještě nic dokázáno není, když se „ Presse “ zlíbí, nadřečenau stranu za menšinu tamního obywatelstwa powažowati. Co k tomu bánskau raddu pohnulo, že rozkazu sw. bána po wůli býti nechtěla, lze seznati z několika otázek na národ chorwátský, které jeden býwalý poslanec na loňském sněmu w Záhřebu, před nedáwnem w „ Jugu Slawenském “ uweřejnil a které my tuto jen we wýtahu podáwáme. Může se některému národu, který po 800 let již swau ústawu měl, bez jeho swolení nějaká jiná, třeba i lepší ústawa dáti? Může jedna osoba, aneb jeden auřad, který w posledním sněmu chorwátském podílu bral a uzawření jeho králi předložil, nyní beze swolení nadřečeného sněmu od těchto uzawření upustiti? Může ministerium národ chorwátský a bána nutiti, abychom na naši starau ústawu a na náš sněm zapomněli, kdežto se ještě loňského roku bán Jelačić před celým národem slawnau přísahau zawázati musil, že chce ústawu trojjediné králewiny při každé příležitosti hájiti? Mohau býti na základě naší staré ústawy poslanci národa našeho, když je národ sám newywolil, někam odesláni, a může se o potřebách a o přání národa našeho uzawírati, aniž by se při tom ohled bral na starau ústawu? Nemusí se při revisí uzawření sněmowních ohled bráti na Hranici? Co zawinil náš národ, že má wíce trestán býti než ostatní národowé rakauští, kteří w posledním čase proti Rakausku powstali, a nawzdor tomu ústawu obdrželi, ačkoliw dříwe žádné neměli? My jsme neberauce ohled na naše zásluhy a na to, že jsme se pokojně, krotce a tiše chowali, a že jsme se w zanícení pro Rakausko zbraně uchopili — pranic neobdrželi, wyjmauc ty tisíce tisíců hrobůw a prázdných kapes, a máme mimo to ještě o naši ústawu, kterau předkowé naši swau krwí a swým žiwotem bránili, přijíti. Netřeba nám o tom dalších slow šířiti, jak welkých obětí Chorwátsko pro udržení se říše rakauské již přineslo, a dosawad ještě přinášeti musí. Kdyby ústawa oktrojowaná lepší byla než ta, kterau Chorwáti po 800 let již měli, byla by se bánská radda zajisté nezdráhala ji prohlásiti. Je to zajisté smutná wěc, když národ, který pro zachowání říše wšecko nasadil, nejen žádné odplaty neobdrží, nýbrž ještě o to, co již dříwe měl, přijíti má. Ostatně musíme podotknauti, že dosawadní jednání bánské raddy pranic nezákonního do sebe nemá, leda by to někdo za přestupek politický pokládati chtěl, že se o wyplnění sprawedliwých žádostí národa chorwátského stará, a k tomu aučelu deputaci k JMst. císaři pánu a k swému bánu odeslala!


26. duben 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Kterak dvěma pomoženo.], Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. Kterak by dwěma najednou pomoženo býti mohlo. Jsou w Praze dwě chybné wěci tak diwného spůsobu, že by jedna chyba druhou chybu naprawiti mohla. A jaké pak? – Dwa nákladnické domy, jeden na Konském trhu, druhý w Žitnobranské ulici mají oba dwa krásné zlaté české napisy: U Primasu. a Ů Lajblů; tedy jeden o kolečko wíc, druhý o kolečko míň. Kdyby tedy od Lajblů dali jedno, to prwní kolečko Primasům: pomoženo by bylo i Lajblům i Primasům, a jedna chyba by druhou naprawila. To je dobrá rada! H. B.


16. květen 1847, Zdroj: Pržské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Rychlopis anglický a francauský., Autor: Havlíček, Karel
Rychlopis anglický a francauský. Kníže Lychnowski haněl na pruském sněmu sněmowní rychlopisectwí, uwáděje proti tomu rychlopisectwí anglické a francauské, o čemž píše „ Magazin für die Literatur des Auslandes “ obšírněji takto: W Angličanech se starají o uweřejnění jednání parlamentních jediné wydawatelé nowin. Parlament sám nedrží žádné rychlopisce, ano newede ani úplný protokol, poněwadž w něm nejsau uwedeny řeči clenů ani hořejší ani dolejší sněmowny. Co se nazýwá „ the Journal of the House “, w tom jsau jen wýsledky rokowání, t. j. usnešení sněmowen, a ty býwají hned na čisto psány od písařů, kteří sedí w hořejší sněmowně před lordem kancléřem, w dolejší před mluwčím. Redakce nowin, které o tato uweřejnění weškerého jednání se starají, hledí owšem, aby dostaly co možná nejstatnější rychlopisce, poněwadž nowiny jejich tím rozšířenějšími a oblíbenějšími se stáwají, čím úplněji podáwají jednání parlamentní. Jelikož rychlopisci welmi dobře placeni býwají – nejméně 400 liber strl. ročně –, jsau mezi nimi kolikráte mužowé welikých schopností a rozsáhlých wědomostí. Nejstatnější rychlopisce mají ranní nowiny „ Times “ a „ Morning Chronicle “, pro které pro každé denně asi 6–8 rychlopisců w parlamentě píše, a kromě toho býwají při důležitějších rokowáních mimořádní rychlopisci zjednáni. Každý rychlopisec píše buď w dolejší neb hořejší sněmowně tři čtwrtě nejdéle celau hodinu, poznamenáwaje obsah celého jednání, kterak se mu tato důležitá býti zdají, wíce méně důkladně. Po dotknuté lhůtě wystřídá se se swým kolegau, a jde zrowna do nowinařské písárny, aby zde z poznamenání swých a z čerstwé paměti sestawil úplnau dramatickau zpráwu, což obyčejně jen předříkáwá písaři a rukopis jde hned do tiskárny. Nutkáli čas, zwláště po půlnoci ( neboť trwáwá rokowání i kolik hodin po půlnoci ) – předříkáwá rychlopisec zrowna několika sazečům, kteří sázejí z kasy, w níž jsau celá slowa a slabiky, aby byli spíše hotowi. Tím spůsobem býwá rokowání, které bylo w parlamentě o 2 hod. s půlnoci, již ráno mezi 7. a 8. hodinau w tisícerých wýtiscích rozšířeno. Před tím býwá také ještě úwodní článek, w němž prwní rychlopisec uwádí z krátka wšechny hlawní momenty celého jednání a je wyswětluje, kterýž článek, jak se rozumí, naposledy se sází. Kolikráte jest jednání parlamentní práwě nejžiwější, když začátek jeho obecenstwo již čte. Ten začátek býwá tištěn we wečerních nowinách, které owšem jen o začátku zpráwu podati mohau; při pokračowání užíwají pohodlí, sestawujíce je z ranních nowin. Jest již dáwný parlamentární obyčej, že si sněmowník žádný newšímá aneb wšímati se nezdá toho, co se w nowinách 174 píše o řečích parlamentních a o řečnících samých. O oprawách, jaké zwláště w německých nowinách často ne tuze zdwořilé wídáme, newí se w Angličanech ničeho. Jen někdy, prohřešíli se nowinář neb kdokoliw proti privilegiím parlamentu, býwá pohnán před kteraukoli sněmownu a podle uznání zawřen neb jinak potrestán. Předhazuje se často anglickým nowinám, že jen řeči mužů swé strany dokonale uwádějí, řeči ale protiwné strany nedokonale, ano že je i zkrucují. Jelikož ale každá strana swé nowiny má, wyrowná se na druhé straně, co na prwní zkřiweno a naopak. Times a Chronicle jakausi hrdost w tom hledají, že řeči protiwné strany také obšírně sdělují, ačkoli přece nikdy nejsau důkladné, tak jako řeči jejich strany. Také we Francauzích rychlopis zwláštč od začátku nynějšího století weliké důležitosti a rozsáhlosti dosáhl, a rychlopisci nejsau jen w komorách a při weřejných saudech, nýbrž také 19 ministerských kancelářích, jelikož ředitelowé jich pomocí rychlopisců třikráte tolik odbydau, než obyčejné. Ani zde není nedostatek statných rychlopisců; neb také dobře placeni býwají, tak že mnohý při stálé práci má ročních 10000 franků. W prwní i w druhé komoře jest pro rychlopisce zwlášlní stolice wykázána, na níž nejblíže k řečníku sedí rychlopiaec „ Moniteuru “ ( úředních nowin ), které nowiny celá jednání co možná nejúplněji podáwají, kdežto w ostatních nowinách jsau wíce méně zkrácena, podle toho, ku které straně se přiznáwají. Rychlopiscowé Moniteur owi střídají se we welmi krátkých lhůtách a opsawše swá poznamenání, dáwají je hlawnímu redaktoru, který má revisi, jestliže nekterý řečník sám si ji newyžádá, aneb swá poznamenání ku pomoci nepošle. Jelikož ale we francauských komorách je dowoleno i obyčejno, že delší řeči se čítají ( což není w Angličanech, kde řečníci jen počty a jiné statistické drobnůstky naznamenány mají ), býwá rychlopiscům za časté tím ulehčeno, že dostanau půwodní rukopis buď k otisknutí neb jen ke srownání. Rozumí se samo sebau, že marní řečníkowé dobře se starají o to, aby co možná nejúplněji slowa jejich wytištena byla. Rychlopisci Moniteur owi dostáwají stálý roční plat, který podle míry schopností jich se zwětšuje, ačkoli komory nejdéle 5 měsíců pohromadě býwají, neb po rozejití komor píší w kancelářích ministrů. Po těchto jsau nejlépe placeni rychlopisci nowin „ Journal des Débats. “


13. únor 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: Veškerým poddaným panství Liblínského - poznámka., Autor: Havlíček, Karel
Weškerým poddaným panstwí Liblínského. Dopis tento učinil pan hrabě Wilím z Wurmbrandu k obywatelům panstwí swého Liblínského, když jej minulého roku na panstwí swé se nawracujícího beze wšelikého hluku pauhým srdečným přípisem od každé obce byli přiwítali. Sdělen nám jest dobrotau tamějšího p. wrchního našeho oblíbeného básníka p. Jaromíra Picka a z obsahu bohdá každý nahlídne dobrau příčinu, proč jsme onen dopis také weškerému obywatelstwu wlasti naší we známost uwedli. Přáti si musíme, aby se u nás wíce podobných příkladů shledáwalo, kterak wšechny stawy a zwláště wyšší, o pokrok a dobrý byt weškeré wlasti naší péči wedau.


24 duben 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [Titulní strana], Titulek: [Poznámka], Autor: Havlíček, Karel
– Z jistého pramene, o jehožto bezpečnosti nemáme žádnau příčinu pochybowati, slyšíme, že prý po auřadech wenkowských obíhají cirkuláře napomínající je k bedliwosti, poněwadž prý zamýšlí Slowanská Lípa eine allgemeine Schilderhebung! Owšem že se jim ještě nenařizuje, aby hned zas wšechny wlastence pronásledowali a chytali jako po swatodušních dnech, ale mají zatím bedliwě pozorowat a hledět se dopíditi nějakých jistých stop a fakt! My myslíme, že tito slawní auřadowé hodně dlauho budau se cwičit w křesťanské trpěliwosti, než těchto jistých stop wypátrají. – Litujeme ale takowau wládu, která ustawičně swé občany w podezření míti musí, žeby se jí rádi zbawili!


9. duben 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Pražský denník., Titulek: Vojtěch Melan., Autor: Havlíček, Karel
Pražský denník. Dne 5. Dubna t. m. odebral se na wěčnost Wojtěch Melan posluchač techniky w 3. roku, rodem z Kouříma; pln jsa krásných zámyslů pro naší milou otčinu, odkázal „ Matici České “ 100 zl. we stř.; kterýž to chwalitebný skutek w známost uwésti za powinnost si klademe. Zdá se nám to welmi wýznamné, že mladík, jemužto neočekáwaná smrt zabránila postawiti se w řady mužů o zwelebení národu swého se snažících, aspoň na ústaw nyní tak zdárně a upřímně k našemu národnímu wzdělání směřující dle možnosti swé pamatowal.


15. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [překlad článku], Autor: Havlíček, Karel
– Wčerejší Deutsche Zeitung a B. píše takto: „ Dr. Karel Patruban, professor fysiologie na zdejších wysokých školách, žádal dne 12. čerwence o propuštění. Staw obležení nedowoluje nám obzwláště co do Pražských zpráw, abychom poukázali na příčiny, které wůbec wáženého, od swých žáků milowaného a ctěného professora k tomuto kroku snad přiměly. Učitelstwí fysiologie bylo w Rakausích dlauho obsazeno od mužů newýtečných, a mimo professora Patrubana jest w mocnářstwí rakauském welmi málo mužů, kteří by za autority swého předmětu mohli platiti. Protož bychom tohoto muže, který se pro Pražské wysoké školy nedá tak snadno wynahraditi, co nejbolestněji pohřešowali, kdyby pan professor Patruban s jiné strany nebyl také muž, jenž sobě swým bodrým, lásky hodným charakterem a ctiplným smýšlením získal úctu swých spoluobčanů a oprawdiwau lásku swých posluchačů. Ministerstwo učení dokázalo w posledním čase powoláním mnohých známých wýtečníků z ciziny, že mu oprawdu jde o to, aby zwelebilo naše university. Nadějeme se tedy, že se ministerstwo učení o to přičiní, aby nám zachowalo jednu z prwních okras našich wysokých škol; a myslíme, že si toho stejně s námi žádá medicinská fakulta a wšichni, kteří našim wysokým školám oprawdiwého zdaru přejí. “ Snášejíce se we wšem tom auplně s Deutsche Zeitung musíme doložiti, že p. prof. Patruban, ačkoli jest rodilý Němec, přece wždy sprawedlností k nám se wyznamenáwal, jako to od každého wůbec liberálního muže očekáwati můžeme.


19. říjen 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: X, Titulek: Nynější spisovatelé francouzští, Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Nynější spisowatelé Francauští. Cestující Angličan seznámiw se w Paříži s některými znamenitějšími spisowateli popisuje je nyní we swém cestopisu dle anglického způsobu, z něhož následující wyjímáme: Pan de Balzac je malý, čerwenolicí Falstaff s tmawými, jiskřícími zraky. Prwní dílo, které jej oslawilo, je „ la peau chagrin “ ( kůže losowa ); sepsal prý tento román we swém čtyrycátém roce. Prwnější spisy jeho wycházely s podpisem Horace St. Aubina, a když po prwé s prawým swým jménem wydal roman „ Eugenie Grandet, “ bylo obecenstwu skoro neznámo, že tento spisowatel již dwacet děl sepsal. Sláwa Balzacowa od té doby tak se zmáhala, že kněhkupec mu dal hned 6000 franků a na celé žiwobytí ročních důchodů 15.000 franků za práwo wydawatelstwí spisů jeho, na 15 let postaupené. De Balzac bydlí w malém domě blízko Paříže. Nábytek jeho je knížecí, nicméně prý wšak žije jako mnich, jsa samoten. Dáwáli ale swým přátelům hostinu, skwí se na tabuli jeho nejskwostnější stříbro, a služebníci jsau w překrásném oděwu. Pochází z rodu nízkého, wyhlíží wšak jako potomek staré šlechtické rodiny. Wypije wíce káwy nežli šest starých francauských paní dohromady, wyjdeli, má wždy hůl se zlatým knoflíkem. Druhá znamenitá osoba je Alfons Karr, ne o mnoho sličnější Balzaca. Karr byl dříwe profesorem na jisté kolleji, a wystaupil na spisowatelskau dráhu s příspěwky do „ Figara “ nedělního časopisu. Rád by byl powažowán za excentrického a zwláštní o to má starost, aby se wším wyznačil, cokoliw by neobyčejným, půwodním se zdáti mohlo, a tak aby wšeobecný zřetel na sebe obrátil. Žije docela podle tureckého způsobu. W pokojích jeho není widěti stolic, nýbrž jen podušky, a sám spí w úplném obleku na lehátku. Služebník jeho je mauřenín, jejž oblékl w šarlachowau kazajku, a wysílá jej wždy s krásným foundlandským psem, který se zjewuje we wšech spisech Karrowých. Tento pes i slaužící welmi k tomu přispíwají, že Karr wšeobecně známým se stáwá. Karr je dokonalá personifikace marností francauských spisowatelů. Na wšech domích w Paříži je jeho jméno přilepeno, nebo newydá nikdy spisy swé, aby spolu newytrubowal neostýchawě a neocháble jako Londýnský kupec. Asi před třemi lety wyswobodil člowěka od utonutí, začež dostal stříbrnau medailli, kterau neustále nosí. Třetí spisowatel, jehož sláwa se i w Angličanech rozšiřowati počíná, je Eugène Sue, spisowatel „ Pařížských tajemstwí “ a „ Wěčného žida. “ Otec jeho byl w Paříži lékařem, dobyl si nepatrné jmění a zanechal swému synu, nynějšímu spisowateli 12.000—14.000 zl. stř. ročních příjmů. Eugène Sue studowal chirurgii a byl skoro dwě léta ranlékem na jisté lodi w Středním moři. Nyní má w Paříži dům, welmi wkusně ozdobený: weškerý nábytek jeho prý je za 25000 franků. Postawa jeho je složitá, obličej bledý; má dlauhé wlasy a husté wausy dle francauského způsobu. Kromě jiných slabých stránek má i tu, že by rád každého přeswědčil, že skoro nic nepožíwá. Jeli kdy u hostiny, dá si podati jen zeleninu, někdy také jen jediné wejce a selterskau wodu. Pomlauwají jej wšak, že dříwe doma wždy řádným roastbeefem nebo plumpuddingem se nasytí. Je známo, že před swými Mysteriemi wydal „ Dějepis francauského loďstwa, “ který wšak na román byl tuze suchý, na dějepis tuze romantický. Po dlauhém pobytí w Paříži byl jsem konečně uweden k Alexandru Dumasowi. Slyše, že jsem cizinec, počal hned rozpráwěti o Brüssellu a o množstwí přátel, které tam získal. Postawu má wysokau, oči modré a obličej skoro mauřeninský. Pařížské časopisy, zwláště powzbuzowáním Granier'a de Cassagnac a Victora Huga, winily jej před několika lety, že látku ke swým spisům si wypůjčuje od swých přátel, a že si ji osobuje zwláštním způsobem, kterým jí užíwá. Alexander Dumas je syn generála z časů republiky, který prý od otce nynějšího krále Neapolského do wězení dán byl. Ačkoli p. A. Dumas mnoho napíše a dobře je placen od nakladatelů swých, nemá přece ani kočáry, ani koně, ani služebnictwo w livrejích. Náleží do třídy lidí, kteří mají nejwětší množstwí tak zwaných přátel. Na některých místech mluwí o něm wřele a nadšeně, jinde opět rozpráwí se o něm naopak. Kteří jej nejlépe znali a při wšelikých saukromých i weřejných událostech pozorowati mohli, wyprawují o něm, že při prwním seznámení každého takořka unáší, že ale brzy swých přátel opět pozbýwá, nebo u něho panuje hlawa nad srdcem. Nejpodiwnější jest u takowých lidí, jako Dumas, Hugo, Gautier a j. w., že bez rozpaků napíší sáhodlauhé články, ano celé swazky o mrawích, obyčejích a powahách národů, které ani nespatřili, snad o nich nic pořádně nečetli. Pařížský kněhkupec, který hodlá weškeré spisy Dumasowy wydati, oznamuje to s welikým chwálením Dumasa, jelikož ale se spolu w tom líčí nynější literární wkus francauský, podáwáme tuto wýjímek: „ Wšichni jsme rozjařeni wírem podnikání, unešeni jsme wšeobecně panující „ rychlostí “, která nyní swětem bauří, a cítíme potřebu, abychom četli něco, co by nám podalo příjemnau zábawu, co by wzbudilo řadu myšlének, a líčilo dušewní žiwot, čímž bychom alespoň na krátko na skutečnost a na zwraštělé obličeje našich spekulantů zapomněli. Čteme tedy jako chodíme do diwadla, abychom po několik hodin žili na místě jiné osoby, abychom beze wšeho wlastního namáhání náružiwosti pocítili, a duchem se obweselili, kterého na tomto swětě již nalézti nelze od té doby, co cigarry od wšeliké rozmluwy nás rozhřešují. Alexander Dumas se narodil w prawý čas, talent jeho má podiwu hodnau wlastnost Proteusowu, která zdá se že čtenáři prawí: „ Buď swéhlawý jakkoli chceš, buď přesycen a nestálý, přece se twé prawé stránky uchopím, nalezneš mne wšude a w každé podobě. “ Diwadlo, které by u jiného spisowatele weškerau jeho dušewní sílu žádalo, bylo Dumasowi jen předehrau. “ „ Když politika již tak myslemi nepohybowala t. j. když auplně nudila, dostalo obecenstwo, dlauhau chwíli nenáwidíc, lásku k noweletám, krátkým powídkám, které asi hodinu bawily. Spolupracowníci rozličných časopisů Rewue nazwaných zkaušeli se teprwé w takowých pracech: tu wšak již weliké množstwí podobných wěcí s podpisem dramatického spisowatele Dumasa rychle za sebau wycházelo. Kdož nečetl Drožkáře, Čerwenau růži a zwláště Dojemy pocestní a kdo je opět newyprawowal? To bylo ale opět jen předehrau; nastáwala weliká změna w zábawných článcích časopisních. Čtenáři již nebyli spokojeni s drobty, se sausty; již minuly časy, kdy musil redaktor každého dne nowý článek dát tisknauti kdy nejdáleji ku poslednímu slaupci smělo být rozpletení uzle 336 odkládáno. Za jediný rok zrostla konsumce francauského čtenářstwa w obrowskau wýši. Žurnály ujišťowaly, že posud ani netušily tuto potřebu, které nepostačují jen malé pramínky, nýbrž celými praudy nasycena býti musí, a pospíšily, aby této potrawy tůni za tůní podáwaly. Francauský čtenář wěřil žurnálům a wzděláwal se podle toho, naučil se přetrženau nit po celý týden w rukau držeti, naučil se zwědawost swau na uzdě držeti při osudném slowě „ Pokračowání budaucně “; naučil se podržeti si na druhý den úsměw, wzbuzený posledním wýstupem; naučil se zachowati slzu w oku, kterau poslední řádek wylákal. — Když pak tato schopnost tak wzdělána byla; který muž tu opět wystaupil, jenž nejlepší dáwal pomoc k ukojení této potřeby, kdo nejtučnější sausta do ust podáwal čtenářům, kteří hladowi u prostřed mezi dwěma žurnalowými čísly stáli? Byl to Alexander Dumas. Dowedlť po celé týdny a měsíce Paříž a Francausko, ano celý swět, kde jen francausky umějí, w napnutí udržeti. Ano můžeme dokládati, že jeho Tři mušketýři přispěli k rozšíření francauské řeči. Jeho oblíbené jméno působí jako kauzlo, nowé časopisy stawí je w čelo swých slibu co zaslíbenau hwězdu, staré časopisy podporují jím swau sláwu. Powstaly o jeho jméno co přispíwatelowo boje jako o nějaký kauzelný prostředek. Jen někteří wywolení získali je sobě, a obecenstwo, jindy časopisům priwilegowým tak nepřízniwé, čte, kde jen A. Dumas je podepsán. Konserwatiwní wedau půtku s Constitutionnelem, přece wšak sáhají po Paní de Montsoreau, weškerá opposice obrací se zády k Jonrnálu des Débats, přec ale nedočkawě baží po hraběti de Mone-Christo, ale upokoj se každý, wystaupilť nyní nakladatel, který se neleká obrowského slowa: Weškerá díla Alexandra Dumasa; nemilé čtení jednotliwých čísel, která musila wždycky hospodyně sešíwati, přestane. W každém i sprostším domě se zřídí příhrada pro tato obecenstwu přemilá díla. Jak weliký wýbor těchto prací jest nyní! a což teprwé budaucně! Dumas jest mlád, wýborně zdráw, a plodný jeho duch, který wždy jen překwapení utwořuje, porodí w každém roce čtyrycet spisů, které nás k auzkosti, pláči, smíchu pohnau “ atd. — Knihkupcowa chwála je wždy notná! Nebude snad wáženému čtenářstwu nemilé, powímeli také, jak A. Dumas w obchodu platí. Každého spisu jeho se prodá nejméně 4—5000 wýtisků, spisů jiných spisowatelů, jako Frédera, Soulié ( nyní zemřel ), Léona Gozlana, Emila Souvestra, Alfonsa Karra, Michela Raymonda prodá se jen 2—3000 wýtisků, spisů wšak třetí třídy k. p. Boyer'owých, de la Croix'owých prodá se málo kdy wíce 1200—2000 wýtisků.