15. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [úvodník], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – S welikau žádostiwostí čekali jsme na zpráwy z Jihoslowanska, jaké smýšlení tam jest strany nejposlednější odwážliwosti ministerské. Ze Záhřebu byly již zpráwy w našem wčerejším listu: z Wojwodowiny je každau chwíli čekáme. Ale podle té rozdrážděnosti proti ministerstwu, která w Záhřebě panuje, můžeme si pomysliti, jaká asi bude we Wojwodowině a w Hranici, kterým se nejhubenější částka dostala. Pokládáme za swau nejwětší powinnost, prawé smýšlení národů o rozehnání sněmu a násilnickém ustanowení konstituce našemu obecenstwu podati, a to tím wíce, že ministerské nowiny s newídanau a neslýchanau posud drzostí a nestydatostí nejwětší lži o tom sobě wymýšlejí a roztrušují. Žádostiwi jsme zwěděti, jak dlauho ještě toto ministerstwo proti patrné wětšině národů se we wládě udrží! A doufáme se dočkati té chwíle, že toto ministerstwo za swé násilnické, wěrolomné kroky zákonem sauzeno a potrestáno bude! Či má zákon jen jiné buřiče zastihnauti, ne pak buřiče na ministerských stolicích?


26. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Smíšené zprávy., Titulek: Úředník a železná dráha., Autor: Havlíček, Karel
Smíšené zpráwy. Jeden úředník přijel po Anhaltské železné dráze do Berlína. Sotwa že slezl, pohřešil swé wěci, a wšecka snaha policie, zloděje wypátrati, marná byla. Nejwíce jej mrzela ztráta wýkresů, které se spolu mezi ukradenými wěcmi nacházely. Za několik dní přinesl mu posel zapečetěný balíček, w němž ony ukradené wýkresy byly a spolu listek s následujícími slowy: „ Zde Wám posílám wýkresy nazpět, jichž nepotřebuji. Ostatní Waše wěci cením na 180 tolarů, a ty Wám wynahradím, jak mile se moje okolnosti zlepší; nyní jich ale potřebuji. “


5. prosinec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [nepříznivý posudek účelu a směru filologického semináře zřízeného rozhodnutím ministerstva školství na pražské univerzitě], Autor: Havlíček, Karel
Auřední příloha wládních nowin přináší stanowy filologického semináře od ministra učení na Pražské universitě zařízeného. Ředitelem tohoto ústawu bude prof. Curtius. Aučel tohoto ústawu jest, aby studenti filologie nabyli příležitosti, w písemních skladbách z oboru klassické filologie a w překládání a wyswětlowání spisowatelů latinských a řeckých se cwičiti. Jest nám diwno, že pan ministr obmezil činnost pauze na latinu a řečtinu, chtěl-li pan ministr podporowati filologické studium, měl wzíti zřetel na filologii wůbec, a na slowanskau filologii zwláště. Tento seminář záleží w tom, že se audowé řádní a mímořádní prawidelně k cwičení scházeti budau. Řádných audů bude 8, i budau dostáwati stipendium 40 zl. na jeden školní běh. Řádným audem může býti, kdo dokončil gymnasium, a kdo studowal již rok filologii na universitě. Chce-li někdo žádati o přijmutí, musí zadati nějaké filologické pojednání w řeči latinské. — Celé zřízení tohoto spolku jest welmi školácké, a řediteli jest ponechána moc w každém ohledu mentorská.


8. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: Časopis českého museum., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 1. Časopis českého Museum. 1845. sw. 2. Obsah: I. Stručný přehled osudů jazyka českého. Od J. Malého. Str. 149–162. Sestawení rozličných míst ze starých kronik a listin, která se týkají osudu jazyka a národnosti české. II. Ondřej Puklice ze Wztuh, měštěnín Budějowický ( † 1467 ). Od K. Jaromíra Erbena. Str. 163–211. Obraz znamenitého měšťana českého z 15. století; založen na nowých zpráwách sebraných w archiwu Budějowickém. III. O počtu študentů w učení Pražském we 14. století. Od Wácsl. Wladiwoje Tomka. Str. 212–230. Důležitý příspěwek k historii našich wysokých škol; zwláště we wěci tak často a podiwně wyprawowané jako podiwu hodné množstwí študentů pražských. IV. Několik slow o filosofii. Od Wácsl. Nebeského. Str. 231–248. Aforismy circa filosofica. V. Úwaha o p. Malého Sprawedliwé kronice od p. Tomka. Str. 249–261. VI. Učené zpráwy o rozličných spolcích učených od p. redaktora. Str. 262–272.


6. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: Slovo Národnímu výboru a volitelům, Autor: Havlíček, Karel
Slowo Národnímu Wýboru a wolitelům. Článek 2. w nejwyšším rozhodnutí J. M. našeho milowaného krále od 8. dubna 1848 obsažený, že ten, kdo wolen býti má, w zemi zrozen býti musí, zahrnuje w sobě nejwzácnější důwěru k českému obywatelstwu i spolu nejjistější rukojemstwí, žeby nám takowí wywolenci skutečně českau domácí zemskau ústawu bez cizinského wliwu dobře uspořádali k blahu domácímu, k obecnému prospěchu drahé naší wlasti. Práwě článek tento jest tak důležitý, tak hluboce w dějepisu našem založený, že srdce naše nad ním zplesalo a že nám tento jediný článek mnoho jiného ještě nedostatečného nahradil. A wšak, bohužel, z jednání Nár. Wýb. poznáwáme, že tento drahý dar králowský nám hned zase odňat býti má, anť se wolitelnost i také na jiné osoby w zemi nezrozené rozšířiti chce. Králowské rozhodnutí jest docela jasné: » Kdo wolen býti má, musí býti w zemi zrozen; tak určitě zní doslowně prawidlo! « Od jakžiwa jsme ale powažowali Čecha, Morawana a Slezana za tuzemce, jakož to stojí wýslowně ještě w obnoweném zřízení zemském čl. A. 106 XX. ( oddělení poslední ), že: » Poddaní králowstwí ( totiž občané ) w markrabstwí morawském, knížetstwí Slezských a márkrabstwí horních i dolních Lužic w králowstwí českém, ku kterémuž dotčené země wtěleny jsau, za žádné cizozemce jmíni a držáni býti nemají. « Dle prawého i přirozeného wýkladu nemohla tedy powstati o podotknutém zákonu pražádná pochybnost; a nechtěl-li se Nár. Wýbor při otázce o poslích z králowských měst horních ani o čárku od slow nejwyššího ustanowení uchýliti, ačkoliw mnohá králowská města horní nikdy na sněm posly swé neposílala, a pročež w odd. prwním §. 2. pod písmenau a patrně zahrnuta nejsau, jelikož se tu doslowně jen o těch jedná, jenž » posud práwo měli k němu přicházeti « – (! ) Mnoha města horní nazýwají se proto „ králowská “, že tam byly nebo jsau hory králowské, tak jako se jmenují města na panstwích kamerálních „ kamerální “, nemajíce proto žádné wýhody ani přednosti před jinými.; nápodobně neměl se Nár. Wýbor také při článku o tuzemstwí žádným způsobem wzdáliti od slowa králowského, zwláště an zrowna tu smysl prawidla docela jasný a wýklad celým dějepisem i zákony starými usnadněn jest. Našinci zde wěru příliš šetrně ustaupili dotírání některých spoluaudů německých, ačkoliw i někteří z Němcůw, jmenowitě p. Haimrl, dor. i. prof. práw, přímo se prohlásili, že wýrok kralowský nelze jinák wykládati, než jak my mu naprosto rozumíme. Máť se práwě na sněmu nejbližším jednati o budaucím zřízení wlasti naší, wlasti české, zákonem oním podáwá se rukojemstwí, že dostaneme dobrý domácí řád zemský, jelikož si jej máme sami připrawiti. Důwody základního prawidla toho jsau docela zjewné. Dle wětšího počtu nezná cizinec, který w koruně české zrozen není, třebas i dlauhá léta zde bydlel, dušewní poměry naší drahé otčiny; obyčejně nemá citu prawého pro naši wlast, ano wídíme to dosti často, že wždy spíše ještě obracuje zraky za hranice na swau býwalau wlast, wíce účastenstwí maje s tamními saukmenowci swými než s námi; obyčejně přichází cizinec jen pro lepší wýžiwu swau a pro zisk osobní do Čech, neohlížeje se na obecné blaho, neznaje našeho ducha národního, ba ani náš jazyk. Od jakžiwa to tak w Čechách bylo, jakož napsal náš Viktorin Kornel ze Wše hrd w knize III. hl. 17 Wydání V. K. ze Wšehrd: „ Knihy dewatery o práwích a Súdech Země České z Českého Museum r. 1841 není úplné, neboť wytrhla censura zrowna tuto část wyprawowání „ o komorníciech “, zejmena pak následující místo: Každý král Český, jakož jest Kojata prwnímu králi českému Wratislawowi ode wšie země powěděl, že má od swých Čechów čest, od cizozemców jen lest; „ neb se žádný cizozemec pro dobré zemské do Čech neobrátí, než pro užitek swój zwláštní, kteréhož když dosáhne, o zemské dobré, o obecné málo myslí. “ –! a jakož uznali předkowé naši na sněmích zemských po nabytí wšelikých trpkých zkušeností: a – poměry tyto se w posledních dobách u nás ještě zhoršily. Mohau býtí sice wýmínky čestné, a wšak nejsau jistě četné, ba jsau welmi pořídku; ostatně není wlastimilů domácích již tak málo, bychom s nimi newystačili na sněmích našich, a bratrům rodným můžeme se přece s wětší bezpečností, pokojněji swěřiti, by rozhodli o budaucím osudu našem. Nemůže to tedy ani Čechoněmci ani Čechowi w českých zemích zrozenému, kteří oba jedno tělo činí, lhostejné býti, aby se zrowna proti slowu králowskému stalo wolení k budaucímu sněmu předůležitému. Konečně nemůžeme opominautí také na to poukázati, že nebezpečno jest rušiti w čemkoliw zákon tak drahý, zákon, který nám wšem jest a musí býtí swatým, poněwadž zahrnuje práwa naše nejswětější, práwa národnosti a swobody naši! Jak lehce by pak mohly býti i jiné články nejwyššího rozhodnutí od 8. dubna 1848 w pochybnost uwáděny. Wýb. Nár. jest nyní podporau, záštitau naší; hájiti práwa naše – smí, i máť on proto úctu, wážnost a důwěru naší, než práwa již nabytá nemá i nemůže nám odejímati žádná!! aniž co zadati na ujmu wlasti weškeré.


21. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Jaký pán, takowý sluha – říkáwá se, a nerádi bychom byli, aby se to mohlo říci o Holomauckém „ Österreichischer Correspondentu “, jenž jest časopis wládní. My jsme sice proti ministerstwu w opposicí, ale tak dalece přece ještě ani toto ministerstwo nekleslo w našem mínění, abychom mohli myslit, že wšechno, co tento Correspondent píše neb sobě psáti dáwá, jest úmysl a wůle ministerská. W čísle 40, ku př. mají tyto nowiny dopis z Wídně od 16. února, w němžto o sněmu říšském stojí: že jest neforemná hmota, že se nemůže powažowat za wýznam smýšlení rakauských národů. Wer kann dafür, dass sich der Reichstag nicht schämt? Kdyby takowé wěci stály někde w některém pikantním reaktionářském časopisku Wídeňském, jako Geissel atd., pomyslili bychom si, co zapotřebí jest. Ale w nowinách, o kterých každý wí, že jsau ministerské, že wycházejí na zemské autraty ( zajisté je neplatí žádný p. ministr ze swých důchodů ), nemůže nikdo rozumný bez oškliwosti takowé wěci čísti. Snad ministerstwo, myslilo-li nač, když swůj program psalo, také wí, jaká úcta náleží sněmu w žiwotě konstitučním. Může každý jak ministerstwo tak i jiní lidé proti jednotliwým wýrokům sněmu wšelicos namítati, je posuzowati, haněti atd., ale celý sněm musí zrowna tak býti w úctě, jako i králi sebe nerozumnému a špatnému, protože král jest, úcta dle zákonu náleží. Sněm zastupuje národ, a národ má se ctíti we sněmu: a také ministerstwo powinno jest k této úctě. My nechceme wšechny nešikownosti ministerských nowin na ministerstwo samé co winu klásti, my dobře wime, že ti lidé, kteří ustanoweni jsau k wedení takowých časopisů, častokráte, aby se připochlebili, dále jdau, než ministerstwo samo chce, a mnohdykrát, jako wůbec býwá, ministerštější jsau, než samo ministerstwo. Proto přece ale můžeme od ministerstwa žádati, aby podobné sprostnosti redaktorům swých časopisů netrpělo. Budau-li ministerské nowiny sami s takowýmto příkladem předcházet, jak bude kdo moci pokautním křiklawým listkům za zle bráti, když oni zas we swém spůsobu budau hledět ještě tyto ministerské nowiny předehnati? –


12. srpen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o sestavení komise], Autor: Havlíček, Karel
— Komisse, jenž byla sestawena k wybawení gruntů z roboty w králowstwí českém, záleží z následujících mužů: Presidentem jejím jest ministerní radda Klecanský; od gubernium určen do ní gub. radda Žiwna, od zemské raddy Hlawáček, od komorní prokuratury dr. Junek, od státní aučtárny Krubec. Ze stran opráwněných wywoleni jsau: Pro staw panský a rytířský hrabě Wojtěch Nostic, pro staw duchowní welmistr Beer, pro staw měšťanský dr. Merolt a co zastupitel měst dr. Waňka. Ze strany powinowaných jsau wywoleni: dr. Kiemann, dr. Brauner, obchodník Palme a rychtář Půlpán.


19. červenec 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [posudek], Autor: Havlíček, Karel
– Nákladem Calve’ského kněhkupectwí wyšla zwláštní knika: „ Rakausko 1848. List občana sjednocených obcí čili států seweroamerikánských jeho (? ) přátelům do Ameriky, z němčiny přeložená. Sepsána jest půwodně w měsíci únoru 1849. Poznamenáme, co tam o Windischgrätzowi stojí: „ Druhý wojwoda ( Windischgrätz ) přemohl krwawé zbauření a spolu se zwláštní šlechetností swé wlastní city. Protiwníci jeho mu ublížili, jako snad žádnému kromě něho, – to nejwyšší a nejdražší co měl, ztratil jimi, a předce byl onen šlechetný s to, každau jinau myšlénku z duše swé wypudit, mimo onu, by aučinkowal pro celek. On wystaupil za jiné jako obhájce, nemoha to wíce pro swé učinit. “ Windischgrätz wypadá prý též naproti mužům demokracie w poradách jsaucím ( t. j. poslancům ) jako welikán naproti trpaslíkům. Snad tyto místa zwláště pohnuly Wlastimila, aby tuto knihu swým čtenářům schwálil. Ostatně musíme doložiti, že celá knížka se zdá být zde fabrikowaná ku sprospěchu šlechty, neboť se zwláště šlechta w ní schwaluje, což nebýwá zamilowanau wěcí občanů sew. amerických.


24. leden 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Průmyslová jednota, Autor: Havlíček, Karel
Havlíčkovo autorství je nejisté – Průmyslowá Jednota. Wolení wýboru pro III. oddělení ( průmyslowé wzdělání wůbec ), které jsme w předešlém čísle oznámili, náleželo mezi důležitější jednání naší jednoty. Známo wšem, zwláště kteří blíže nahlížejí do činnosti průmyslowé jednoty naší, že tam nowě nawržená naše škola česká neobyčejně žiwého účastenstwí způsobila, jak přízniwého tak i nepřízniwého. Jedna čásť audů průmyslowé jednoty myslí, že tímto krokem jednota teprwa nastaupila užitečnau, praktickau cestu, na níž oprawdu národu prospěti může, to jsau naši čeští audowé: druhá čásť widí w této škole jenom wěc kromě oboru jednoty ležící, ba záhubu celé jednoty, a k této části náleží celé nynější ředitelstwo. Dlauhý čas již obě strany wedly ostré slowní hádky, které se wšak konečně wětšinau hlasů k prospěchu české strany naklonily. Škola nawržena jest, záleží wšak hlawně na tom, aby se we stejném duchu pokračowalo, což hlawně záwisí od wýboru III. oddělení. Práwě proto sešlo se dne 21. t. m., kdežto z nowa wolen býti měl, nad obyčej mnoho audů ( 49 ), neboť se obě strany wynasnažiti chtěly, strana škole přízniwá k tomu, aby dosawadní wýbor ponechán ( t. j. opět zwolen ), ředitelská aby jiný, jinak smýšlející, wywolen byl. Obě strany byly stejně silné, pro školu 24, ředitelstwo 23. Kdo wywolen býti má, musí míti dle statut absolutní wětšinu hlasů, to jest tedy mezi 49 hlasy pět a dwacet. Z toho již patrno jest, že wlastně byla na straně ředitelstwa wětšina hlasů. Wýbor III. oddělení sestawen jest z 9 osob, které byly tohoto roku: pp. Amerling, Trojan, Kodym, Štrobach, Slawík, Richter, Mühlwenzel, Šnirch, Rieger. Ti byli tedy při wolení kandidáti školské strany; ředitelstwo postawilo proti nim swé kandidáty, mezi nimiž pp. Lochner, Schmidt-Goebel, Fortner, Libich atd. Nastalo wolení, při kterém wšak jen pět pánů potřebnau wětšinu hlasů ( nejméně 23 ) dostali, a sice pp. Amerling, Štrobach, Richter, Mühlwenzel, Rieger, tedy wšichni z předešlého wýboru, wšichni přízniwci školy. Z kandidátů nowých ředitelstwa dostal jenom jeden asi 18 hlasů. Ostatním 4 audům dosawadního wýboru ( pp. Trojanowi, Kodymowi. Slawíkowi, Šnirchowi ) scházely buď jeden, buď dwa, bud tři hlasy do 25. Pět audů bylo tedy wywoleno, ostatní 4 museli se po druhé woliti. Zatím wšak dwa audowé ze schůzky odešli, čím se stalo, že mezi 47 již 24 byla absolutní wětšina, a již tedy strana naše měla přewahu. Druhé wolení zmařeno jest sice od ředitelstwa, neboť jedna wolicí cedulka s našimi kandidáty od něho zrušena jest ( proti obyčeji dosawadnímu ), poněwadž na ní místo 4 jmen, jen 3 byly, a jedno omylem dwakrát; po zrušení tedy této cedulky každému kandidátu našemu jeden hlas ubyl. Muselo se tedy po třetí woliti, a tu pak wywoleni jsau ostatní 4 audowé dosawadního wýboru, tak že do jednoho wywoleni jsau wšichni kandidáti naši, a celý wýbor opět zůstal. Ředitelstwo jenom marně a bez prospěchu jewilo nelibost swau, a nedowedlo poněkud ani wášniwost dobře ukrýti. ( Tak ku př. když při třetím wolení jedna cedulka opět chybná byla, přece w platnosti zůstala, proto že byly na ní napsáni tři kandidáti ředitelstwa. ) Líto jest nám wěru, že si ti pánowé proti naší škole tak newelikomyslně počínají: kdežto my naopak, když jsme jindy welikau wětšinu hlasů proti nim měli, přece jsme jejich náwrhy, ku př. německý časopis, nekazili, ba naopak podporowali. Že wšak při tomto posledním wolení strana pro školu dokonce zwítězila, ačkoli i menšinau byla, wyswětluje se takto: Wšichni hlasowé její byli sestředěni, twoříce pewnau phalanx, kdežto se hlasy protiškolské strany welmi drobily a rozštříkowaly. Pro každého kandidáta dosawadního wýboru hlasowala celá strana školská, a pro některé z nich ještě několik hlasů druhé strany přibylo, pročež také hned z počátku pět wywoleno jest. Pak když dwa audowé ze schůzky odešli, měla strana školská arci absolutní wětšinu. Můžeme tedy ubezpečeni býti, že se z ohledu na naši českau školu u jednoty w stejném duchu jak dosawad pokračowati bude.


6. červen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Úřední vyšetřování], Autor: Havlíček, Karel
Auřední wyšetřowání w Drážďanech, w Praze, we Wratislawi a po zatknutí Waldecka též w Berlíně sauwisí, jak se z mnohých stran ujišťuje, auzce dohromady. Dle hodnowěrných zpráw srozuměly prý se již wyšetřující auřady w Drážďanech, w Praze, we Wratislawi a w Berlíně, í sdělují sobě wespolek odkryté fakta, i doufají takto celý řetěz tajných piklů swětu odhaliti. Nepřikládáme sice auplnau wíru tomuto udání, wšak možno jest, že nějaké dorozumění mezi nadzmíněnými městy bylo. Jisto wšak býti se zdá, že při posledních revolučních piklech w Německu slowanský žiwel jako nějaká nitka wšecky revoluční pokusy spojowal. Auplná prawda dala by se snad 522 při wyšetřowání odkrýti, a zwláště při wyšetřowání spisů Bakuninowých w Drážďanech. Bakunin, hlawní to půwodce a osnowatel Drážďanského powstání, jest již od mnoha let aučastníkem wšech nepokojů po celé Ewropě, i byl wždy častěji spůsobem dosti podiwným přítomen we wšech hlawních městech, při wšech znamenitějších revolučních pokusech, i pomáhal wšemi silami připrawowati powšechnau ewropejskau revoluci. Co Mazzini činil pro Italii a pro italianskau revoluci, to samé činí Bakunin pro ideu slowanskau, i jest jeho snažení, aby weškerá revoluce ewropejská proniknuta byla žiwlem slowanským, jakoby kwasem, aby pak – podržel-li tento swůj ideal i později, když se totiž wrhnul w praud powšechné revoluce ewropejské – ze zřícenin wšech států powstala weliká říše slowanská. Spisowatel tohoto článku zná osobně Mazziniho i Bakunina, i diwil se welmi, když poznal podiwuhodnau podobnost charakterů těchto dwau mužů, ačkoliw se jinak welmi od sebe líší. U Mazziniho totiž přewládá jakýsi blauzniwý misteriesní cit, kdežto naopak Bakunin má ráz spekulativní, filosofický, neb když roku 1840 přišel do Berlína, tuť se přidal s tělem i s duší k Heglowi a k jeho staupencům. W této spekulativní filosofii hledal Bakunin zárodek powšechné revoluce ewropejské. Hlawní myšlénkau Bakuninowau byla revoluce ruská, i aby k ní aučinkowati mohl, připojil se k revoluci německé, francauské a slowanské. Toto swé postawení wytknul Bakunin we swé řeči r. 1847 k Polákům w Paříži, w které jako Rus je wybízel k revoluci a k bratrstwí. Od té doby byl Bakunin hlawním aučastníkem wšech revolucí, i hleděl wždy k tomu, aby rozličné národní žiwly spojowal k jednomu aučelu. – Tomu wšemu porozuměl dobře cár i Ludwík Filip, neb Ludwík Filip ho wypowěděl z Paříže, cár mu dal konfiskowati wšecko jeho jmění, i přislíbil 10.000 rublů tomu, kdo ho přiwede do Rus. Z Paříže odebral se Bakunin do Zürichu, kde se přidal k socialistům a ke kommunistům. – Powždy ale hleděl Bakunin nejwíce k tomu, aby slowanský žiwel pěstowal a k revoluci podněcowal, toť dokazuje jeho aučastenstwí w událostech Pražských lonského roku a jeho prowolání ke Slowanům. Jenom přičiněním Bakuninowým a jeho wytrwalým snažením podařilo se, rozličné revoluční praudy spojiti w jedno řečiště a wésti je k jednomu cíli ( jestli oprawdu stáwá nějaké užší spojení wšech revolučních stran w Ewropě ). A přitom při wšem přece neušel Bakunin rozličnému podezření, „ jakoby byl tajný agent ruského cára ". Toto podezření panowalo wšak jen u lidí takowých, kteří nebyli zaswěceni w tajné pikle ewropejské revoluce, wůdcowé wěřili Bakuninowi wždy. Když Bakunin weškerého swého jmění zbawen byl, žil prý na autraty polského komitétu. – Při ústawním sněmu pruském byl Bakunin w Berlíně w úzkém spojení se stranau revoluční; byw z Berlína wypowězen, uchýlil se do Dessawy pod ochranu tamějšího ministerstwa, a odtamtud osnowal revoluci německau a zwláště saskau. Doufáme, že swrchu uwedené wyšetřowání okáže, jak úzce sauwisí snahy revoluce, jakau rolli hrál Bakunin w revoluci ewropejské a zdali oprawdu sauwisí revoluce německá, francauská a slowanská? – Podáwáme článek tento u wýtahu z Augsburských Nowin, i ponecháwáme jednomu každému, co o tom mysleti chce.


4. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: O prostonárodní vzdělanosti., Autor: Havlíček, Karel
O prostonárodní wzdělanosti. ( Pokračowání. ) Netřeba mi dokazowati, že až dosawád na mnoze neumělost, bludy a powěry w našem sprostém wesnickém lidu panuji. Temnosti by se měly plašiti, bludy porážeti, powěry odstraňowati, a prawda, dobro a krása na místě nich rozšiřowati; wšak se, jak jsme widěli, až dosawád slowem, pérem i skutkem podporují a utwrzují. Nuže, wlastencowé! házejí se nepřátelské kaule do táboru oswěty a wzdělanosti našeho národu, wojínowé braňte jej! Wšech wás to powinnost a powolání! – Jednu důležitau wěc, wysokau potřebu a welewážnau powinnost na srdce položil we swých kázních wšem posluchačům i čtenářům slowútný Kollár, totiž tu: „ Že pastýřowé duchowní nejen slowem a jazykem, ale i pérem a písmem náboženstwí zwelebowati a lid wzděláwati mají. “ Co tam o duchowních řečeno, zajisté o každém z učených stawů se dokázati může. A máme Bohu díky již w mnohých odwětwích wěd a umění proslulé muže, kteří hledíce wšem stranám wyhowěti, prostřední kráčeli cestau, ani příliš učenau, ani zhola sprostau. A wšak náš lid po tolik století w jazykowém i wěcném ohledu zanedbaný, sám sobě zanechán, ani k tomuto prostředku zlatému se probrati nemůž ’. Jej tedy pozwednauti a jako za ruku k němu uwésti, toť jest a dlauho ještě bude úkol wzdělanců našich. Mám zwláště na zřeteli lid maloměstský a wesnický. Měšťanstwu již dosti do rukau podáno. Náš měšťan se wzdělancem wše mají wzájemno: nowiny, časopisy, knihy wědecké i zábawné. Ale netajme sobě, že pro náš lid wesnický, ještě hrozně málo se stalo, w poměru k potřebám jeho. Sotwa že 20 knih z nowé literatury najdeš jemu přiměřených. Kdož půjčuje lidu knihy, zajisté ucítí ten nedostatek a nejwíce jen spisy pro mládež psanými mu poněkud wyhowěti se snaží. K čemu pro lid knihy – namítne mi někdo – jen wzdělance ctěte wy, lid pak austně poučujte. – Wím, že nejpotřebnější, nejpřednější a nejlepší spůsob wyučowání lidu jest učení austní; a wšak i knihy oswětě a wzdělanosti napomáhají. – Bez učení písemného wšecka wědomost jest a zůstáwá jen stranná, kusá a nedostatečná we wšem ohledu. Ano námítka tato se mi zdá jenom zástěra newědomosti a poduška lenosti, a neb kukle pýchy a osobliwého diktátorstwí. Wětší wáhy má ona: že knihy w hlawách sprostého lidu plodí wrtochy. Ano wěřím, knihy mu nepřiměřené; ale dejte mu knihy dobré, a nemáte se čeho obáwati, ano poučiw se ještě lepším křesťanem a občanem se stane. Dokud mu odpírate knih jemu přiměřených, dotud po wašich bude sahati, a wy bude toho příčinau, jestli si hlawu pomate wašemi učenými dissertacemi. – Dejte jen směle lidu do ruky dobré knihy. A mezi knihami 322 nejprwnější místo zaujímají nowiny a časopisy. Časopis jest organ a swazek weškerého obecenstwa, časopisem se dá mnohým potřebám nejlépe wyhowěti, ním se nejrychlejším spůsobem potřeby a žádosti oznámiti, a nejlepší prostředky wšeobecně rozšířiti dají. I náš lid po nich se shání. Ale který mu z našich časopisů s dobrým swědomím můžeme do rukau dáti? Prawda že i tu něco pro něj, ale kdo mu to wybere a powí w řeči mu srozumitelné a srdcem jeho hýbající? – Jeho poklad jest náboženstwí, jeho žiwel hospodářstwí, jeho útěcha Bůh, jeho radost mrawná zábawa. Jeho citem nehnau i nejzdařilejší básnické wýtwory, ale prosté písně, které si sám a jiní jemu rowní zamyslí a nápěwy opatří. Mluwte k srdci jeho o Bohu, o wšemohaucnosti a dobrotě Páně, wyprawujte mu w obrazech příklady kř. dokonalosti a poučujte ho, kterak i on ji dosáhnauti může, nezatajujte mu wynálezy a wýhody we wšelikých řemeslech a uměních, ale zwláště w hospodářstwí. I on jest občan a wlastenec, a pročež čas od času nowé zákony mu oznamte, wyswětlete a jich zachowáwání na srdce wložte. I on má cit, raduje se z rozkwětu wlasti a swého jazyka, i sdělte mu tedy swé radosti a tísně nad pokrokem neb newšímáním národních záležitostí. I on rád newinně se obweseluje: wyprawujte mu, co jste žertowného slyšeli, smyslili neb odjinud četli, ale tak, abyste stud jeho neurazili aneb šibalstwí jej nenaučili: a tak upřímně poučujte, kde třeba napomínejte, kárejte, trescete we wší kázni a dobromyslnosti. Wyučowáním lidu sprostého sami se učíme, jako učitel cwičením dítek teprw prawému náwodu se učí, a sám we wědomostech prospíwá. Co se lidu předkláda, musí jako u dítek býti jasné a pochopitelné; hle tuť potřeba nutí, abyste se přede wším o dokonalau známost u wědomostech postarali. Spůsobu, jakým musíte mluwiti, wás lid naučí sám. Jen jděte mezi něj, hleďte, mluwte a poslauchejte, skaumejte a pozorujte jeho přednosti a wady, jeho tauhy a snahy, a poznáte, po čem a jak máte utwrzowati, poučowati, kárati neb naprawowati. Počněte, jak sami u sebe jste počali, t. j. s časopisem; a k čemu nepostačí časopis, teprw ať jiné knihy napomáhají. Máme sice již časopis pro lid „ Poučné i zábawné listy “; a wšak mnoholetá zkušenost nás učí, že dosud newyhowěl potřebám lidu. Dle mého skromného mínění, chce náš lid míti časopis powšechný jak nábožensko-mrawný, tak hospodářsko-rolnický a řemeslnický... wše w jednom: slowem encyklopedický. ( Pokračowání. )


27. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: O sněmu říšském, Autor: Havlíček, Karel
O sněmu říšském. H. B. – Z mnohých pádů nabyl jsem přeswědčení, že o říšském sněmu našem na mnohých místech panuje buď zcela nejasné smýšlení, aneb že se zwláště nyní od nedáwna počíná leckde projewowati nedůwěra, ba nespokojenost. Poněwadž každému upřímnému příteli rozumné swobody na tom hlawně záležeti musí, aby podobná škodliwá mínění přestala, umínil jsem si w několika článcích wypsati celé nynější okolnosti říšského sněmu, jak jsem je z wlastní zkušenosti seznati dobrau příležitost měl. Zwláště nyní, když jsem sám poslanstwí se sebe složil, mohu tím neohroženěji a nestranněji o těchto wěcech psáti: kdežto by mi snad dříwe mnohý odporník byl namítal, že sám pro sebe mluwím, sám sebe zastáwám. Zwláště ale strany dobrého wyobrazení činnosti našich českých poslanců milo jest mi, že nyní náležeje sám jako dříwe do jejich počtu, tím horliwěji je proti mnohému nepoctiwému a nerozumnému osočowání se strany německé ( wždy nám nepřízniwé ), nýbrž také proti zlehčowání od mnohých našinců w Praze hájiti mohu. Příčina tohoto zlehčowání lehce každému do oka padne. Toť dáwno wíme, že ten, který chce být sám zwoníkem, dosawádního zwoníka wždy haní a ostře posuzuje: zrowna tak wšichni ti w Praze, kteří sami sebe za welmi schopné kandidáty pro sněm powažují, awšak přece wywoleni nebyli, wšemožným způsobem proti našim poslancům nedůwěru wzbuzují, nejwíc austně a pokautně, často wšak i weřejně w některých časopisech. Aby tedy pro takowé osobní zápasy wěc naše swatá netrpěla, aby pro osobní chautky jednotliwců nenastala w celém národu beztoho ne příliš silném neswornost, hodlám w několika článcích wšechny tyto poměry náležitě wyjasniti, nemaje při tom na zřeteli žádné osoby, nýbrž wěc samu a wýhody našeho národu. I. Dwě jsau hlawní předhůzky celému sněmu činěné: předně, že příliš wáhawě rokuje a k žádným wýsledkům nepřichází, a za druhé, že weliká část poslanců schopnosti nemá, jaké se za nynějších časů od zastupitele národu požadují. Dříwe než o těchto dwau hlawních předhůzkách jednati budeme, musíme se lidem, od kterých wycházejí, drobet zpříma do očí podíwati. Žehrání takowé na sněm nastalo teprwa po poslední říjnowé revoluci Wídeňské a zwláště tenkrát, když powědomé roztržky mezi sněmem a králem w Prusích počaly, a král pak o swé wůli, nedbaje na sněm, nowau konstituci sám učinil. Kdo tenkrát bedliwě četl naše rakauské časopisy, musel pozorowati, že časopisy jisté strany, o kterých se wšeobecně myslí, že nejsau swobodomyslné ( jmenowitě Wídeňské ), nejdříwe začaly na náš říšský sněm žebrati a rozličně jej u národu zlehčowati. Každý rozumný a w politice zkušený přítel swobody hned porozuměl, kam tím bijí a jaký při tom mají reakcionářský aučel, který oni arci uměly před swětem dobře zahalit. Bohužel! že mnohé radikální časopisy této straně w nemaudré a nezkušené horliwosti swé jak říkáme na lep sedly a rowněž tak proti sněmu wystupowati počaly: jmenowitě když někteří nepoctiwí chytráci falešné a utrhačné zpráwy rozšiřowati počali, ku př. že sněm základní práwa, dříwe welmi swobodomyslně nawržená, nyní zcela neliberálně předělal atd. Z toho nabýwáme poučení, že nepostačuje býti jen radikálním a liberálním, nýbrž že i při tom zdrawý rozum a dobrá cwičenost neškodí, protože jistí chytří protiwníci swobody welmi dobře umějí nezkušené liberalisty šáliti a pod chytrau rauškau je ke swým špatným aučelům zneužíwati. Než wraťme se k oněm swrchu podotknutým předhůzkám. Co se wáhawosti sněmu w jednání týče, že tak dlauho již rokuje, ale ještě konstituci newypracowal atd., musíme owšem wyznati, že jest pruský král mnohem rychlejší a welmi brzy celau konstituci wypracowal! Awšak známe takowé pány, kteří jsau milowníci podobných „ rychlostí “, jakau král pruský wywedl. Kdybychom chtěli takowé „ rychlosti “, nepotřebowali jsme žádnau konstituční wládu, žádnau swobodu. Takowým způsobem podáwaly se nám zákony za staré despotické wlády: zákon wyšel, aniž jsme se nadáli, a museli jsme jej zachowáwat, ať si byl špatný neb dobrý, kterážto poslednější wlastnost se wšak málo kdy shledáwala. Konstituční wláda ale práwě záleží w tom, že newládne jen král se swými ministry, nýbrž že národ sám we spojení a srozumění s králem zákony si dáwá, jaké dobrowolně zachowáwati chce; a má-li být konstituční wláda dobrá, musí být moc národu wždy mnohem wětší než moc králowa, což i sám zdrawý rozum nahlíží. Má-li si ale sám národ zákony dáwati, má-li sám národ ustanowowati, jaké chce mít we swé zemi řízení: tuť nelze tyto zákony tak rychle zhotowiti, jak by to mohla neobmezená wůle jednoho člowěka, absolutního krále. Wímeť každý, že jest mezi lidmi o každé wěci rozličné mínění, každá hlawa má jiný smysl a každý swůj za nejlepší pokládá. Než se tedy wšechny tyto smysly mezi sebau srownají, smluwí, překonají a konečně na jednom buď wšichni neb aspoň wětšina usnesau, k tomu zapotřebí jest času. We sněmu říšském sedí asi 380 poslanců, z kterých každý zastupuje asi 50.000 občanů a co jejich plnomocník jejich přání přednáší, jejich dobré zastáwá. Sněm říšský předstawuje nám celau rozmanitost a strakatost rakauské říše. Čech, Morawan, Polák, Rusín, Němec rozmanitého způsobu, Slovinec, Wlach, Rumun a k tomu ještě z rozličných krajin s rozdílnými zřízeními, wšichni stawowé, od nejnižšího až do nejwyššího, mají tam w rozličných osobách swé zástupce. Patrno jest, že každý z nich zcela w jiných okolnostech žije, jiné potřeby má a tedy i jiné žádosti. Dají se ale tyto žádosti hned tak jedním rázem w okamžení pod jeden klobauk příwést? – Přidáme-li k tomu, že ještě jedna strana we sněmu úmyslně jednání sněmu zdržowala, wyhledáwajíc tím swého prospěchu: tuť se nebudeme diwiti tomu, že sněm posud dále nedošel. Ostatně učí nás zkušenost, abychom jen jeden příklad uwedli, že franc. sněm w čas weliké revoluce w minulém století tři leta konstituci pracowal! Nechci owšem dokazowati a twrditi, že wšechno, co se na sněmu mluwí, potřebné jest; ba naopak mohu se pochlubiti, že jsem sám we sněmu pro swé časté žádání o ukončení debatty téměř do příslowí přišel: awšak nejwíce sami páni wysílatelé winu nesau mnohých zbytečných řečí, protože wždy od swého poslance žádají, aby také on mluwil, čím jej často k nepotřebným řečem zawádějí, které on jen proto drží, aby do nowin přišel a swým nedočkawým wysílatelům o sobě něco slyšeti dal. Neboť mnozí neznajíce celé zřízení a způsob sněmu bludně myslí, že jen to se na sněmu jedná, co we weřejných schůzkách sněmu se mluwí a do nowin přijde. ( Budaucně dále. )


11 duben 1849, Zdroj: Národní Noviny, Část: [titulní strana], Titulek: [Otisk petice - komentář], Autor: Havlíček, Karel
We zdejší Slow. Lípě bylo jednáno poslední čas o žádosti k JMC. strany oktrojowané ústawy. Panowalo rozličné, od sebe rozdílné mínění: jedna strana chtěla, aby se od Slow. Lípy pracowalo k tomu aučelu, by wenkowské obce podáwaly k JMC. žádosti w ten smysl, aby JMC. místo nynější oktrojírky tu konstituci národům udělil, kterau sněm říšský t. j. konstiluční wýbor jeho wypracowal. K této straně náleželi též p. dr. Rieger a K. Hawlíček, a úsmysl náš wyjewen jest úplně w žádosti, která tuto w jazyku českém i německém se podáwá. Druhá strana zatím nespokojila se pauze s tauto jednau wěcí, nýbrž wypracowala a prowedla we wýboru zcela jinau žádost, která též wytištěna jest w jiných našich časopisech. Obecenstwo naše majíc nyní obě žádosti před sebau může samo posaudit, která jest okolnostem přiměřenější. Dle našeho mínění totiž záleží hlawně na tom, aby žádost byla wypracowána w takowém duchu, by se hodně mnoho aučastníků a podpisů sehnati mohlo: neboť celá žádost, má-li jaká býti, musí se powažowat jen za welikau politickau de - monstraci. Čím ale přepiatější jest, tím méně podpisů se sejde, což pak zawdá jen ministerstwu dobrau příležitost, stawěti se na to, jakoby wšichni ti, kteří se nepodepsali, s oktrojowanau ústa - wau spokojeni byli, čím pak zajisté strana liberální we wáze swé politické utrpí. Tolik prozatím, budaucně snad wíce o této žádosti.


15. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Nový ročník časopisu o gymnáziích], Autor: Havlíček, Karel
Práwě wyšel 1. swazek časopisu k prospěchu času přiměřených opraw na gymnasiích, druhý ročník. Čteme w něm: „ Náwrh plánu gymnasialního wyučowání pro rozličné krajiny rakauského mocnářstwí se zwláštním ohledem na Čechy, “ od p. redaktora prof. Jungmanna. Nemohl wšak být celý uweřejněn a pokračowání bude následowati budaucně.


11. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [otisk konsistorního rozpisu], Autor: Havlíček, Karel
K nemalému udiwení dostal se nám tyto dni následující konsistorní rozpis diecöse Litoměřické, jímžto se vikariátní úřady wybízí, aby weškeré učitelstwo přiměly ku podpisowání a na předložené jim oswědčení, že škola od církwe nijak oddělena býti nemůže, nesmí a nebude, w čemž ale zahalen jest mylný a záslušný pojem o církwi, náboženstwí a o kněžstwu, tak jakoby tímto odebírání wrchního dozorstwí kněžského nad školami samo náboženstwí zlehčowáno a církew podrýwána byla: I. Dopis konsistorní. Biskupský vikariatní a dozorní úřade školního okrsku.... Jak zhusta listy weřejné na katolické kněžstwo hanu kydají, jemu newědomost a hlupstwí předhazují a o něm utrhawě roztrušují, že swětští učitelowé o mnoholetém otroctwí úpěli a pod jeho dozorstwím již dosti dlauho nelidsky tejráni byli, wůbec známo jest. Hřešili bychom wšak proti křesťanské lásce, prawdě a sprawedlnosti, kdybychom se osmělili říci, že to hlas neb smýšlení weškerého učitelstwa, aneb jenom wětšiny. Nikoliw, wětší částka nemá dojista podílu na této hrubé urážce, na tomto tak welikém pohoršení. Z takowéhoto wůbec škodliwého a nekřesťanského tropení mohau se obwiňowat jen učitelowé jednotliwí, Bůh wšak si je dobře spočítal, on zná srdce i ledwí člowěka a wážiti bude na sprawedliwé wáze i skryté wěci – kteří, aby z dohlídky a wrchní spráwy církewní wywázli a sami sebau se řídili, wšelikými prostředky o to pracují, aby k rozluštění té záhody, odlaučení školy od církwe, wšemožně přispěli. Biskupstwo se sice již statně a rozhodně proti tomu práwě tak nepřirozenému jako neblahému odlaučení prohlásilo, na patřičné místo protestaci zadawši a na následky, jichžto by se tudy rowně i stát co obáwati měl, poukázawši, a bude-li toho třeba, ještě jednau proti tomu zakročí a pak w pokoře wýsledek Pánu zůstawí. Awšak i pastýřowé duchowní, jenž na winici Páně pracují, mají, a sice jedenkaždý w osadě swé, u wěci tak důležité biskupstwo podporowati. Schůzky a porady učitelské, kteréž se dle nařízení wždy w určitém čase držíwají, dáwají jim příležitost, aby nejen wřelau, rozmyšlenau a oswícenau horliwostí školstwí zlepšowali, zwelebowali a rozšiřowali a tudy odpůrců swých jen jako mimochodem zahanbowali, alebrž i zpříma proti zamýšlenému odlaučení školy od církwe jasným, jádrným, přátelským ponaučením, kteréž by se pokojnými, mírnými a tichými slowy projewowalo, pracowali, křiwě o této wěci předstawy naprawowali, předsudky odstraňowali, prawý směr učitelům wykazowali, by oni důwodným přeswědčením sami tomu přiwedeni byli, proti tomuto zámyslu odpor se postawiti a wyjádření swé na patřičném místě předložiti, w čemž jich již nedáwno učitelstwo okrsku Kadanského následowání hodným příkladem předešlo. Kýž by se toto nawržení a powzbuzení a zwelebení wěci dobré záslušně uwážilo, srdečně přijalo, maudře předewzalo a wykonalo! Od biskup. konsistoře litoměřické dne … Na toto wybídnutí wyhotowil auřad vikariatní sám následující oswědčení, powolal učitelů k podpisu, a těm, jenžto pro wzdálenost místa přijíti nemohli, wyjádření toto zaslal, aby je podpisem swým potwrdili. II. Oswědčení učitelstwu k podpisu předpisu předložené. „ Waše Biskupská Milosti, Nejmilostiwější wrchní Pastýři, Pane a Otče náš! Ačkoli se tau nadějí kojíme, že se Waše Bisk. Milost ničeho takowého o nás nedomejšlí, co listy weřejné o mnohých z našinců wyprawují neb jim w ústa kladau: jako žeby si přáli neb o to i usilowali, aby se dohlídka nad školami duchowním odňala, swětským odewzdala, školy pak wůbec aby se od církwe odlaučily: nicwšakméně pro částečné alespoň upokojení Waší Bisk. Milosti po jednohlasném usnešení společném tímto listem weřejně wyznáwáme, a to, co jsme již nejednau projewili a o čem w poradě naší již mělo awšak až potud ještě nemohlo náležitě rokowáno býti, zde nyní slawně opětujeme, že totiž žádného odlaučení školy od církwe si nepřejeme, ano co prawowěrní si co takowého přáti nemůžeme, nesmíme ani a také nikdy nebudeme; jelikož již pauhé jen pomyšlení na takowéto odlaučení za wnuknutí ďábelské powažujeme, a je onomu zlému duchu, jenž za dnů nynějších wšecko, co dobrého jest, z kořene wywracuje, lid sirowý a newěřící k sobě nachyluje, pejchu nadutých zaslepuje, zawádí a posléz zahanbuje, přičítáme. Wždyť my se weřejně hlásíme k církwi katolické a tuto církew máme za tu jedinau matku, která weškerému pokolení swému takowého wzdělání dáti umí, ježto by mu pro wezdejší, tak i pro budaucí blažený žiwot auplně postačowalo. Školu pak máme za dceru a pomocnici její, jelikož ona z církwe wyšla, církew ji pěstowala, církew ji zwelebila, a protož se jí také jen tak dlauho dobře powede, dokud se církwe držeti bude; wždyť se dceři jen tak dlauho dobře daří, dokud matku newděčně neopustí. Má-li se tedy škole, této dceři církewní, dobře dařiti, nesmí se swé matky církwe spustiti, nesmí se jí její swatý základ odejmauti, nesmí se jí žiwot jejího mrawního žiwota, totiž to swaté náboženstwí! Toho wšeho ale byla by zbawena, kdyby se wrchní spráwa nad školami kněžstwu odňala. Školy by přišly o základ i o žiwel; neboť pak by apoštolské kněžstwo nemohlo, ano dle potřeb snad ani nesmělo zákon Kristůw: „ Učte a kažte ewangelium wšemu stwoření, “ jelikož by ředitelowé pod wšelikými záminkami bránili dítkám choditi ku Kristu, jenž by je k sobě wolal w apoštolském kněžstwu, pak by jistě častěji nežli nyní bylo slyšeti: „ Na náboženstwí máš dost času! “ My zde jen ze smutné zkušenosti mluwíme, a protož, že na nás Bůh, čeho si onino odrodilci přejí, nedopustí, pewně doufáme. Wýstrahy bezpochyby ještě před očima máme; wždyť tomu není tak dáwno, naši otcowé to wyprawují, jak se školám wedlo, dokud dohlídce a spráwě církewní zákonně podrobeny nebyly; na to wšak, jak bídně se dařilo učitelům, jen bezděky zpomínají. Nás wšak až posud, díky Bohu, strany dohlídky církewní řádné břímě netlačilo, ano máme-li prawdě swědectwí dáti, wyznati musíme, že se práwě jen otcowsky nakládalo, a že wšecko, co se nám koli nařizowalo, jen k zwelebení školního dobra a rozmnožení wětší cti a sláwy Boží směřowalo. A to je nelíčené wyznání našeho wlastního prawowěrného přeswědčení, které zde slawně projewujeme a Waší Bisk. Milosti pro upokojení w hluboké pokoře předkládáme. “ Dáno w okresu … Tuto tedy spatřujeme owoce zpátečnictwí toho, proti kterému se již weškeré w Týnské hlawní škole shromážděné učitelstwo králowstwí českého dne 7. a 8. srpna m. r. dílem osobně, dílem splnomocněnými wyslanci slawně prohlásilo, za základ majíc ministerialní náwrh od 28. čerwence 1848 číslo 4831 ohledem na zlepšení národního školstwí.


10. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Čeští deputovaní na sněmu říšském a jejich nynější postavení k ministerstvu, Autor: Havlíček, Karel
Čeští deputowaní na sněmu říšském a jejich nynější postawení k ministerstwu. Český národ po strastech čerwnowých, které jako bauře naší wlastí zatřásly, wolil sobě zástupce na říšský sněm do Wídně. Jestli wždy jindy powinnosti a odpowědnost deputowaného weliké a důležité jsau, musíme říci, že powinnosti a odpowědnost nynějších deputowaných českých we Wídni nesmírně wětší jsau než kdykoli jindy. Naše wlast stojí nyní na břehu propasti: jedná se o bytí neb zahynutí českého národu; weliké a zůřiwé rozdwojení nastalo mezi oběma národnostmi w Čechách, německá strana usiluje patrně o zrušení samostatnosti naší země, o podmanění Čechů do služebnosti německé, aneb kdyby se i to nepodařilo, aspoň o utržení německých krajů od našeho králowstwí. Naše snažení musí být patrně naproti tomu, a sněm Wídeňský jest bojiště, na kterém se záležitost tato rozhodne, a wýsledek ukáže, zaslauží-li si čeští deputowaní po skončeném boji sláwu nebo hanbu. Nemohauce již napřed o tomto wýsledku s jistotau mluwiti, můžeme aspoň nyní poněkud z toho, co se stalo, sauditi o tom, co se stane. Sněm říšský nynější, jenž konstituci celého Rakauska wypracowati má, jest dle úsudku wšech zkušených politiků welmi neschopný, a nemůže se nikterak po boku stawěti sněmům w jiných konstitučních zemích. Jaký jest to sněm, který na 370 audů asi 100 má takowých, kteří jdauce ráno do sezení nikdy newědí, jak budau hlasowati! Jaký jest to sněm, jehožto 40 audů čísti a psáti neumí a ani slowo nerozumí w té řeči, we které se jedná? Jaký jest to sněm, jehožto 60 jiných spoluaudů ani nejmenšího wzdělání nemá, jehožto jiných 100 spoluaudů zase žádného politického wycwičení nedosáhlo? Jaký jest to sněm, w němžto sedí asi 30 audů takowých, kteří zřejmě a zjewně usilují o zkázu toho státu, jejž oprawowati mají? – Když čeští deputowaní do Wídně přišli, našli sněm zcela beze wší formy, newědělo se, kdo s kým drží, kdo je w oposici, kdo je s ministerstwem. Ministerstwo samo newystupowalo zřejmě, neboť newědělo, pokud, jak smýšlí wětšina sněmu, a známo jest, že se w konstituční zemi neudrží ministerstwo, nemá-li wětšinu sněmu pro sebe. Od té doby, co čeští deputowaní do sněmu přišli, bylo hned widěti aspoň dwě strany zřejmě a nepřátelsky proti sobě stojící, o kterých jisto jest, že jedna s druhau nikdy se nespojí. Byla to strana frankfurtská a protifrankfurtská, a obě w nejurčitějším způsobu z českých deputowaných sestawené, totiž Čechoněmci, nejurčitější Frankfurtisté, Čechowé, nejurčitější Protifrankfurtisté. Ostatní audowé sněmu se buď k jedné neb druhé z těchto stran méně wíce klonili. Čeští deputowaní utwořili hned mezi sebau privátní spolek, pewnau politickau stranu, která se každodenně scházela a mezi sebau radila o tom, jak se na sněmě chowati, a můžeme směle říci, že w celém sněmu jen Čechowé pewnau, úzce dohromady spojenau a dle stejného plánu pokračující stranu twoří, což wšeobecně uznáno jest, a můžeme dodati bez marné chlauby, že tato strana posud na rozhodnutí sněmu welikého wplywu měla a bohdá ještě míti bude. Ministerstwo nynější jest sestaweno z dwau zcela rozličných žiwlů: ministr zahraničních Wessenberg, financí Kraus, wojny Latour náležejí dle smýšlení swého spíše ke starší škole a jsau také pozůstatky minulých časů, ostatní ministři: Dobblhof, Bach, Hornbostel ( Schwarzer brzy wystaupne ), jsau mužowé smýšlení nowého demokratického. Patrně tedy widíme, že Wídeňská revoluce a Sicherheitsauschuss, jenžto se chlubí, že ustanowili toto ministerstwo, přece nejdůležitější tři místa zanechali w rukau staršího systému. Nemohli si jinák pomoci, ačkoli se již tehdá jmenowali „ suvrén! “ Z počátku toto ministerstwo, nebo wlastně tato mladá polowice ministerstwa mluwilo, jen o Německu, poznenáhla ale widauc přewahu we sněmu, zmíňowalo se již wíce o Rakausku wedlé Německa, čím dále tím wíce chladlo ke Frankfurtu, a konečně newšímajíc si Frankfurtu mluwí o welkém, mohutném, samostatném Rakausku, a odložiwši německý trikolor káže rownopráwnost a jednotu wšech rakauských národů. Čím wíce se osazowala prawice Místo, kde čeští deputowaní we sněmu pohromadě sedí., čím wíce tato prawice působila na ostatní sněm, čím wice se roztahowala zůřiwost Frankfurtské strany proti wšem ostatním we sněmu, tím wíce pokračowalo ministerstwo w utužení swých fæderalistických zásad. Toť se jewilo w interpellacích a při wšech jiných příležitostech. Patrno jest, že Čechowé, widauce ministerstwo takto jednati, neměli příčinu ani chuť protiwiti se tomu, nýbrž naopak šetřili ministerstwo we wšem, kde pozorowali, že nesnadné cesty jsau. Tak se wywinulo poznenáhla přátelstwí mezi českými deputowanými a ministerstwem. Za to ale Frankfurtisté pozorujíce slabost swau we sněmu, pozorujíce, kterak se ministerstwo od nich odwracuje, počali nemilosrdně na ministry dorážeti a wšemožně hleděli ministerstwu překážky do cesty házeti, což mělo newyhnutelný následek ten, že čeští deputowaní pewně se na stranu ministrů přirazili, a utwořiwše s ostatními silnau majoritu ( wětšinu ) nyní ministeriální stranu twoří, kdežto Frankfurtisté w oposici se nalézají. Doufáme pewně, ba přeswědčeni jsme, že tato oposice wěčně oposicí zůstane, a že se jí nikdy nepoštěstí majoritau se státi a nás do oposice wehnati. Uznáwám potřebu, slowo oposice trochu wyswětliti, neboť jsau u nás mnozí znamenití politikowé, kteří třeba welmi mnoho o politice píší, a přece posud newědí, co jest oposice. Oposice jest ta strana, která proti wládě stojí, we sněmu obyčejně menšina, protože se wláda wždy dle wětšiny sněmu říditi musí. Kde jest wláda dobrá, je hanba být w oposici; kde jest špatná wláda, je čest dělat oposici. Tak ku příkladu w seweroamerickém saustátí jest oposice reakcionářská a aristokratická, neboť wládne strana demokratů. Od té doby, co ministerstwo určitěji od Frankfurtu se odwrátilo, zlehčuje ho strana ultraněmecká nejhanebnějším způsobem, upírajíc mu wšeliké dobré wlastnosti, nazýwajíc jej reakcionářským, protilidským, aristokratickým ministerstwem, ačkoli se wždy ( kromě Frankfurtu ) tak chowá, jako se z počátku chowalo, kdežto jej ještě ti sami nynější nepřátelé jeho na rukau nosili a nejdemokratičnějším, radikálním nazýwali. Znamenité jest to, že se w tomto ohledu Frankfurtisté srownáwají s aristokratickau stranau ( kamarilau ), která též nynější ministerstwo nenáwidí, a potutelně se usmíwá, widauc, že nejradikálnější strana ke stejnému cíli kráčí. Obě ty strany, ultraněmecká i aristokratická, přejí si pád nynějšího ministerstwa: pak ale se přání jejich rozchází, jedni chtějí Frankfurtistské republikánské, druzí aristokratické ministerstwo; jedni Löhnera, druzí Stadiona! Čeští deputowaní ale tak dlauho budau toto ministerstwo nynější podporowati, pokud swým zásadám nynějším wěrno zůstane, přeswědčeni jsauce, že pro nás Čechy není možné lepší ministerstwo, owšem ale – horší. H. Borowský. Dodatek. Když tedy čísti budete, že ministerstwo tratí populárnost, a jiné podobné wěci, wíte, jak si to wyložiti; kdyby ale něco podobného stálo w českých časopisech, pomyslete si: Inu! lidé píší mnoho, čemu sami nerozumějí!


8. únor 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Bál na den sv. Kateřiny]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. W jistém městě, kteréžto ne tak wlastenectwím, jakožto w masopustě držanými bály mezi českými městy wynikalo, byl uspořádán mimořádně na den sw. Kateřiny m. r. bál. Wšak osud tomu uechtěl – Proč? Slyšte příčinu! – Wšecka honorace byla již do bálu připrawena, krasotinky wyfintěny; než jak obyčejně po šošácku we zwyku jest, nechce býti žádný prwním w bále. Pošle se tedy služka na wyzwědy, zdali již někdo přítomen jest; a když tak wšecky rodiny nčinily, běhaly služky o záwod přinášejíce zpráwu, že se ještě nikdo w tanečním sále nenachází, a tak se stalo, že když ještě o půl desáté žádný nepřišel, podnikatel plesu, hudebníky propustil a z bálu nic nebylo. Ubohé krásenky! To byla asi těžká noc a jistě že neměly žádný Sen letní noci!! – Holofernes. „ O dnowé, o radostná chwíle, Když houpaly necinky milé Mou díwčinkn krásnou a mne! “ Takto může si nyní zpíwati jeden manžel we wesnici R. nad Oharkou, kterýžto nedáwno w letošním masopustě, poněwadž se byla řeka po wesnici rozwodnila, pro nedostatek loďky se swou newěstou na neckách ku kopulací plawiti se musil. S jakou rozkoší bude nyní manželka jeho na těchto neckách práwati! B. J.


26. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Francouzové, Titulek: [polemika s francouzským časopisem National], Autor: Havlíček, Karel
Francauský časopis National nikterak nepochybuje o tom, že jen Maďaři a Němci bojují pro swobodu a demokratii, a Slowané že jsau nástrojem absolutismu a reakce. Patrné wšak jest, že redakce Nationalu na Slowany patří skrz maďarské brejle, a tím způsobem owšem na nich mnoho dobrého newidí. Z jakých pramenů wědomost swau o slowanském hnutí čerpá, widíme z následujícího dopisu, kterýžto zároweň jest důkazem, jak hanebných prostředků užívají Maďaři, aby mámili úsudek Evropy k jejich užitku. Musíme připomenauti, že National podává řečený dopis s úvodem, ve kterém povídá, že z tohoto dopisu patrně vysvítá, co on ( Nat. ) vždy zastáwal a co některé francauské žurnály ( Journal des Débats a Presse, které oba o Slowanech wlídněji píší, nežli se maďarskému Nationalu líbí ) věřiti nechtí, totiž že poctiwý člowěk nemůže si přáti, aby Slowané w boji proti Maďarům zwítězili. Zní pak řečený dopis takto: „ W auterý wečír dne 10. října na železnici blízko Ratiboru. Asi 12.000 Horwatů stojí u Wídně. Maďarská armáda, asi 20.000 mužů silná, je stíhá. — Město je ozbrojeno; Horwaté wšak, bez uzdy a bez kázně, chtí wtrhnauti do Wídně a drancowati. Žádného neposlouchají, a sami přátelé císařowi tak jsau poděšeni, že chtí žádat Maďary, aby jim přišli na pomoc proti těmto surowcům. ( Qu'ils vont aller prier les Hongrois de les protéger contre ces Barbares. ) 10.000 mužů z Haliče práwě zde šlo skrz; spěchají k Wídni. Dožijeme se strašliwých událostí. “ Nechceme šířiti slow o tom, co by asi zaslaužil dopisowatel.


23. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Úvodník, Titulek: [Úvodník], Autor: Havlíček, Karel
Podali jsme w 216. čísle swém nowý zákon prozatímní o sestawení porotních saudců we přestupcích tiskowých, sestawený od nowého ministra sprawedlnosti p. ryt. Schmerlinga, který nám tuto podáwá we swém nowém auřadě prwní důležitý okus. Neboť netřeba snad ještě opakowati, že swoboda tisku nejhlawnější a nejprwnější jest základ swobody a práwa, poněwadž jenom skrze swobodu tisku možno jest srozumění buď wšech neb alespoň weliké části občanů k hájení swých práw. Swoboda tisku ale záleží w tom, aby každý občan práwo měl, pomocí tisku swé smýšlení weřejně wšem swým spoluobčanům oznámiti a sděliti, a teprwa tenkráte aby za to trestán býti mohl, kdyby wytisknauti dal něco neprawdiwého a škodliwého. Poněwadž se ale skrze swobodu tisku hlawně na swětlo přiwádějí rozličné neprawosti chyby auřadů, a mnohé wěci, které wládě nebýwají k libosti: proto také nemají we swobodném státu auřadowé práwo a moc potrestati někoho pro přestupek tisku jinak, než když od poroty odsauzen byl. Porota ale jest saud swobodných, neodwislých spoluobčanů, kteří bez ohledu a beze strachu před wládau jen podle swého swědomí rozhodují, dopustil-li se skutečně obwiněný něčeho zlého neb nesprawedliwého. Neboť kdyby toto usauzení odewzdáno bylo auřadům, nesměl by zajisté nikdo ( což jest ale pro občanstwo nejhlawnější wěc ) chyby, wady a přestupky auředníků weřejně tiskem wytýkati a odhalowati, sice by byl ustawičně trestán a pronásledowán od rozličných slawných a neslawných auřadů a saudů. Nejlepší příklad toho může míti obecenstwo na redaktoru N. N., jenž pro nejostřejší posauzení oktrojowané ústawy od weřejného saudu porotního na žalobu wlády nebyl odsauzen, ale od té doby již po dwakrát pro tu samau wěc trestán byl od wojenských auřadů po tajném saudu. Z toho ohledu tedy jest samostatnost porotniků prwní a hlawní wýmínka swobody tisku. Co se tohoto nowého zákonu o sestawení poroty týče, nesrownáwáme se my s těmi nowinami, které tuto práci p. Schmerlingowu přes příliš pohanily, poněwadž my nenacházíme příčin důstatečných k takowé nespokojenosti. My přeswědčeni jsme, že porota sestawena dle tohoto zákonu dostatečná bude k zahájení práwa swobodnébo tisku, a neobáwáme se nikterak jejích wýroků. Owšem že nikdo mysliti nebude, že snad my tento zákon za welice liberální powažujeme: ale prozatím dosti již, když jest obstojný, a beztoho budaucímu sněmu říšskému zůstaweno jest dle smýšlení swého liberálnějším se ukázati. Dle tohoto nowého zákonu bude porotníkem každý 30letý zachowalý občan, platící přímné daně 5 zl. stř. ( we městech po 10.000 obywatelů ) a 10 zl. stř. ( we městech přes 10.000 obyw. ): bude tedy porotníkem skoro každý mistr, každý obchodník, a wůbec každý, kdo podle ústawy woličem jest do dolejší sněmowny říšského sněmu. Wšechno auřednictwo, wojsko a kněžstwo jest z poroty wylaučeno, z té příčiny, aby nebyli saudci we wlastních záležitostech. Očekáwáme owšem s jistotau, že budaucně až wyjde nějaké provisorium o porotě wůbec ( a nejen we wěcech tisku ) hodnost porotníků také alespoň wšem těm dána bude, kteří budau woliči do zemských sněmů. Též wytýkáme p. ministrowi jakožto newčasné ono ustanowení w §. 5., dle kterého jest wylaučen každý, kdo byl na půl leta do žaláře odsauzen. Takowé ustanowení by mohlo být sprawedliwé jen tenkrát, kdybychom měli již řádné a neodwislé saudy; ale nyní, kdežto po wětší části mocnářstwí panuje práwo wojenské a kromě toho nejwětší nepořádek w auřadech, jak snadno jest býti odsauzenu do žaláře, a jak nesprawedliwé zbawowati pak za to nawždy kontitučního práwa! Musíme ale též obrátiti pozornost obecenstwa na nedbalost redakce Const. Blattu, která §. 14 tohoto zákonu welmi reakcionářským spůsobem wykládá. Smysl tohoto §. w onom zákonu jest ten, že městská radda ze sebe wywolí 4 - 12 audů, kteří budau s krajským neb zemským přednostau wybírati a woliti náležitý počet z počtu wšech k tomu schopných občanů. Redakce Const. Blattu ale tomuto §. ( ačkoli je německý ) tak špatně wyrozuměla, že prý sám krajský neb zemský přednosta ( tedy auředník ) sobě z městské raddy wybéře těch 4 - 12 osob, které porotníky woliti budau. W zákonu totiž stojí: Der Landeschef hat mindestens 4 und höchstens 12 hiezu abgeordnete Mitglieder des Gemeinderaths einzuberufen atd. To by owšem byla pěkná spráwa, kdyby sám krajský si ustanowil ty, kteří porotníky woliti mají: pak by také sám krajský mohl saudit tak dobře jako ta porota, kterau on sám si wybral. Takowý ale není smysl zákonu p. Schmerlingowa. Ostatně ale wydání tohoto zákonu o sestawení poroty w tuto dobu naplnilo nás potěšením proto, že powažujeme tento zákon za předchůdce brzkého zrušení stawu obležení, onoho stawu, jenž nám způsobil Tantalskau konstituci, a kterýžto staw obležení patrně jen proti swobodnému tisku čelí. W oktrojowané ústawě od 4. března čteme také následující paragraf: §. 83. Wšechny ústawy jednotliwých korunních zemí, twořících říši, wstaupějí w žiwot w běhu roku 1849, a musejí předloženy býti prwnímu společnému rakauskému říšskému sněmu, který swolán bude po zawedení oněch ústaw. My jsme již tolik wytrpěli proto, že jsme odporowali oktrojowané ústawě od 4. března: ejhle! činíme tedy pokání a opíráme se o tento §. 83. jako o slaup! Rok 1849 již se ku konci chýlí, zbýwají jenom tři měsíce, a ještě w tomto roce podle císařského slowa a slibu musí být swolán zemský sněm králowstwí českého. Před wolbau do tohoto sněmu musí ale přestati wšeliký nekonstituční staw wojenský, aby se dály wolby swobodně. My ale newidíme ještě žádné příprawy k zawedení ústawy zemské w Čechách w roku 1849, ba ještě ani tato ústawa prohlášena není. Činíme tedy ministerstwo na tento §. 83 oktrojowané ústawy pozorno, s tím doložením, aby se postaralo o to, by císařské samowolně dané slowo neuskutečněním tohoto slibu w lehkost uwedeno nebylo. W tom pewném přeswědčení, že se ministerstwo ani opowážiti nesmí, newykonati tento §. 83, ku kterému JMC. samo radilo, těšíme se již blahau nadějí, že brzy budeme užíwati aspoň těch obmezených konstitučních práw, která nám ponechala ústawa od 4. března, a že již konečně nastane ten čas, we kterém poctiwý člowěk každodenně z lůžka wstane s tím blahým přeswědčením, že nebude moci tohoto dne do žaláře přijíti.


27. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [oznámení rady Strobacha], Autor: Havlíček, Karel
Pan appell. radda Strobach, býw. poslanec Pražský, oznámil nám, že přistupuje k osprawedlnění sněmu od českých poslanců w předešlém čísle wydanému.


27. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Čechy, Titulek: [O novém časopisu v Chrudimi], Autor: Havlíček, Karel
Z Chrudimi se nám píše, že tam má wycházeti ještě letos malý časopis pro lid každého druhu, wedením pp. Benoní’ho a Paulusa. Myslíme, že snad bude politického obsahu, a w tom ohledu jsme již dáwno pronesli, jak žádaucí wěc by byla, abychom měli wíce takowých malých časopisů po wenkowských wětších městech. Zwláště nyní, kdežto jsme w Praze swobody tisku z části zbaweni, působily by dobře takowé liberálně ( a wšak ne přemrštěně ) wedené časopisy na wenkowě.


8. březen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: Růže římská., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. Růže Římská anebo: Cti otce a matku. Powídka pro dospělejší mládež podlé německé wzdělána od Jozefa Zimmermanna. W Praze 1846. Tiskem a skladem K. W. Medaua a společníka. 12. stran 179. S pěknau rytinau. Cena: 20 kr. na stř. Mrawní wzdělatelna a při tom zábawná powídka wyprawowaná slohem welmi srozumitelným a také zpráwným, tak že nejen mládeži nýbrž i dospělejším stawům tuto práci odporučiti můžeme.


12. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [Reakce na článek ve Večerním listu], Autor: Havlíček, Karel
H. B. Časopis zdejší „ Wečerní List “ podal o mne předwčírem následující článek, o kterémžto saud zanecháwám úplně čtenářstwu Národních Nowin: „ Že wětšímu dílu úřadníků konstituce sůl w očích jest, netřeba podotknauti, tak jako že mnozí kněži kněží wšemožně se snaží lid proti konstítuci konstituci popuditi. Lid ale na jejich slowa mnoho nedbá, nobrž drží se nowin, ačkoliw již takowau důwěru w „ Národní Nowiny “ nemá, jako dříwe, neb jsem na swé uši z úst mnohého sprostého rolníka slyšel, že ten p. Hawlíček, jak se stal tím deputowaným, ihned barwu swých nowin změnil, a kdežto on prý prwé wždy proti wládě wystupowal, nyní wšecky její kroky schwaluje, ba i nelidské jednání jistého pána, který tak říkaje wšude nenáwiděn jest, za sprawedliwé, za potřebné wyhlašuje, zkrátka na wládu nic dopustití dopustiti nedá, a kdežto on dříwe sám o kamarille mluwil, nyní zapírá, žeby nějaká možná byla. Lid už nad tím hlawau wrtí, leccos o tom mluwí a rozličné pohnútky takowému jednání podkládá. X. Y. Z. My nebudeme nikdy s Wečerním Listem hádky wésti: že jsem na článek strany deputace Holomaucké odpowěděl, stalo se jen proto, poněwadž si p. Wácl. Seidla jakožto řádného, welmi schopného a upřímného wlastence wážím, třeba jsme se někdy w náhledech swých nesrownáwali.


7. leden 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
– Slyšíme, že ministerstwo rozpustilo zdejší studentskau legii. Podotýkáme, že takowá powěst již před několika neděli powstawší se tehdá nepotwrdila.


31. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [redakční sdělení o konci čtvrtletí], Autor: Havlíček, Karel
Dnešním číslem končí se prwní čtwrtletí; wšem P. T. pánům předplatitelům, kteří se již ohlásili, budau od zejtřka nowiny zasílány.


29. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: O sněmu říšském, Autor: Havlíček, Karel
O sněmu říšském. II. H. B. – Co se týče schopnosti sněmu k důležitému jeho dílu, jakož jest ústawa celé monarchie, musíme skutečně wyznati, že skoro polowice poslanců nemá ponětí o wšech těch wěcech, kterých wědomost míti musí ten, kdo chce o budaucí ústawě tak neobyčejného státu, jako jest Rakausko, rokowati. Neboť kdyby bylo Rakausko jako Francauzy, Prusy aneb jiný stát, jehož obywatelé nejwíce jsau jednoho plemene, mohla by se ústawa rakauská podlé jiné některé již zkušeností wyzkaumané konstituce lehce utwořiti: takto ale musí být naše budaucí konstituce, má-li jen na nějaký čas potrwati a národy uspokojiti, dílo zcela zwláštní, naším okolnostem přiměřené, a kdo při zhotowení tohoto díla platného a užitečného účastenstwí míti chce, musí wšechny okolnosti národů rakauských a k tomu ještě okolnosti jejich rozmanitých s Rakauskem sausedících saukmenowců dokonale znáti, kromě jiných, každému zástupci newyhnutelných wědomostí. Že weliký díl poslanců tyto známosti buď dokonce neb z weliké části nemá, jest arci wěc politowání hodná a leckdy také škodliwá: awšak wina toho jest pauze we wolitelech. Při wolení poslance hledělo se obyčejně wíce na jeho dobrau wůli a známau poctiwost, než na jiné schopnosti. Zwláště ten ohled, že se bude snad jednati o zrušení poddanstwí, přiwedl mnohé okresy k tomu ( nejwíce w Rakausích a w Haliči ), že wolili za poslance muže stawu rolnického. Jáť zajisté nemyslím nikdy, že jen tak zwaní lidé studowaní se ke wšemu hodí, ba naopak, uznáwaje mnohé poklesky školské maudrosti wždy jsem byl přítelem zdrawého rozumu, kterým častěji Bůh mnohého rolníka hojněji obdařil, než leckterého doktora, a proto také jsem sám w Národních Nowinách radil, aby se do našeho českého sněmu, we kterém se mělo jen o domácích wěcech jednati, wolili rolníci: awšak jsau wěci, we kterých pauhý zdrawý rozum bez náležitých wědomostí spíše uškodí než prospěje. Tak si ku př. mnohý rolník myslí, že we sněmu nejlépe swým saudruhům poslauží, když bude k tomu hlasowati, aby se neplatila žádná náhrada za powinnosti poddanské. Ale dejme tomu, žeby se to bylo ustanowilo na sněmu, co by tím získali naši rolníci, kdyby zas byli za to w konstituci takowé háčky, kterými by se místo této náhrady desetkrát tolik z kapes rolnických wytáhlo pode jménem daní? A že jest možná, do konstituce takowé háčky učiniti tak chytře, aby se ještě k tomu samým těm poslancům rolnickým z powrchu zalíbily, toť wí každý w těch wěcech zkušený, a kdyby se stran takowých wěcí neujali jiní poslancowé politicky wzdělaní, dostali bychom při nejlepší wůli a poctiwosti našich rolnických deputowaných takowau konstituci, žeby nad ní nejen rolníci sami nýbrž celá zem arci pozdě zplakala. Awšak i tento nedůstatek není přece tak zlý, jak by se na prwní pohled mohlo zdáti. Wětší část deputowaných těchto majíce upřímnau a dobrau wůli, a nahlížejíce sami, kde jim známosti chybí, důwěřují w těchto záležitostech jiným, o jejichžto zběhlosti a horliwosti pro národ přeswědčeni jsau. Že wšak sněm říšský důstatek má mužů schopných k utwoření nowé, naším okolnostem přiměřené ústawy zemské, o tom není žádné pochybnosti. Ostatní, kteří ale dobrau wůli mají, beztoho se k těmto wždy w hlasowání přidají. Mnohem nebezpečnější a škodliwější jsau někteří jiní audowé sněmu, kteří skutečně jen omylem tentokrát naposledy sedí w raddě národů. W bauřliwých těch časích, kdežto se ke sněmu říšskému wolilo, častokrát woličowé nezkušení ještě w žiwotě konstitučním wywolili si za poslance lidi takowé, kteří jim hodně mnoho slibowali a na wšechno notně zlořečili. O těch si myslili, že nejlépe budau záležitosti jejich u sněmu wésti, zapomínajíce, že takowým lidem nejen wšechna schopnost, nýbrž častokrát i poctiwost a dobrá wůle chybí, a že oni wždy jen sami o sebe předewším dbají. Takowíto buď poslanectwí jen k wůli znamenitým dietám wyhledáwají, aneb jsau-li chytřejší, ještě jiným mnohem nechwalitebnějším způsobem z hodnosti důwěrau lidu jim podané kořistiti umějí. W pozdějších článcích, až budu popisowati rozličné strany sněmu a hlawnější osoby jeho, wrátím se také ještě k oněm nechwalitebným osobám, které by se mohly hmyzem konstitučním nazýwati.


5. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Pravda zůstane vždycky pravdou, Autor: Havlíček, Karel
Prawda zůstane wždycky prawdou. Čtu w Nár. Now. Č. 198 dopis od české zemské wlády, we kterém se snaží p. president Mecséry auředně wywracowati a oprawowati článek můj strany gymnasialního plánu obsažený w Nár. Now. dne 24. srpna, dokládaje, že mylné udání jeho článkem mým pozdějším dne 28. srpna wywráceno není. Žádám ale obecenstwo, aby se takowým na oko welmi obšírným wywrácením sl. zemské wlády nedalo zawésti k té domněnce, že bych byl onen nowý plán nějak nesprawedliwě posuzowal, a žeby tento plán dobrý a dle zásady rownopráwnosti sprawedliwý byl. Jediný formální omyl ( který jsem wšak bez wyzwání kohokoliw hned jak jsem se o něm dowěděl, oprawil w č. 192 N. N. ) byl ten, že místo „ Muttersprache “ stálo deutsche Sprache, což jest takowého půwodu, že muž, který si prwní wýtah z tohoto plánu učinil, jsa Němec, místo slowa Muttersprache hned postawil deutsche Sprache. Kdyby wláda swoje ustanowení hned ohlásila, nečekajíc až se neauřední cestau dříwe wšude rozhlásí, nestaly by se takowé newyhnutelné mýlky. Ani to wšak w prawém smyslu nic nemění. W č. 197 N. N. má každý před očima nowý gymnasialní plán, ať tedy z něho posaudí, co asi potěšitelného nám oprawa sl. zemské wlády přináší. Každý uwidí, že jest pěšky jako za wozem. Wyučowací jazyk na gymnasiích bude německý, wšechny školní knihy jsau německé, a českému a německému jazyku dohromady bude se učiti, wystačí-li k tomu síly učitelské, w prwních třídách 5, w ostatních 4 hodiny. Tu jak každý widí, není ani počich o žádné rownopráwnosti s Němci, bohužel ani se starými Řeky a Latináři nejsme we swé wlastní wlasti rownopráwní, a naše mateřština jest zase docela libowolnosti, milosti a – nedbalosti pp. professorů zanechána. To jest již stará politika zanechati to, oč se nestojí, jenom libowolnosti, a pak můžeme být přeswědčeni, že se nic nestane. A kdo jak žiw slyšel, aby se dwěma rozličným jazykům dohromady učilo? Owšem také stojí w onom plánu, že se strany materského jazyka pokračuje w tom, w čem se w loni učinil začátek. – Ale tato neurčitá sada dokonce nic neznamená wedle toho, co se tam určitě nařizuje. Zkrátka mauřenín zůstane wždycky černý, drhni si ho mýdlem jak dlauho chceš, a tento gymnasialní plán zůstane hrubý přestupek proti rownopráwnosti. Na sliby jsme pořád bohati, ale se skutky pořád se nám ukazuje do budaucnosti. Na Hradě Pražském dne 4. září 1849. K. Hawlíček.


4. duben 1848, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: Návrh českého vojenského velení - poznámka., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Náwrh českého wojenského welení Naše wojenské welení jest teprwa na počátku; pročež zde klademe náwrh z wenkowa zaslaný s tím wyjádřením, aby se z něho což dobrého jest wybralo. Red..


23. srpen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertovné novinky., Titulek: [Dávání jmen pivům]., Autor: Havlíček, Karel
Žertowné Nowinky. * – * Němci dali piwu hrůzu jmen, tak je ku př. w Budišině jmenují: Klozmilch, w Boizenburku: Beissdenkerl, we Wratislawi: Schöps, w Jéně: Klozsch a Maulesel, w Köppeníků: Mord und Todschlag, w Lübecku: Israel, w Stade: Kater, w Brunšwiku: Mumme, w Hadlenu: Sehtdenkerl atd. * – * W Worcestru w Anglicku usadil se nedáwno časně z rána roj wčel na komíně jednoho hostince, a w krátkém čase sletěw komínem wyrojil se malým otworem do ložnice dwau dam, které se práwě strojily. Ačkoli obě honem utekly, odnesly přece dost žihadel. Za nějakau chwíli muselo se wšechno z hostince wystěhowat, a teprwa k wečeru wčely wywzdorowawše wšemu wyhánění, samy wylítaly. * – * Wéwodowi Albertowi, manželu králowny Anglické, hrozí od Liverpoolského spolku střídmosti addressa, w které si stěžují, že při přípitkách na zdrawí jeho pronášených welmi častá opití se udáwají, a proto že na něho wznáší žádost, aby prostředek nějaký proti tomuto zlému náwyku jim udal. Rádi se podíwáme, co jim pan wéwoda na to odpowí, jak asi pijákům zapowí, aby se o jeho zdrawí nestarali.


21. únor 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: titulní strana, Titulek: [polemika], Autor: Havlíček, Karel
H. B. – Wracíme se zde k onomu znamenitému přípisu wojska wlaského strany wolení do sněmu ( wiz č. 42 Nár. Now ). Známo jest každému, kdo jednání říšského sněmu čte, že náwrh ten, aby wojsko we Wlaších stojící wolilo několik poslanců do sněmu říšského, wyšel od p. Zbyšewského, c. k. majora u sboru inžinýrského. Nemůže se tedy powažowat za žádnau špekulaci Lewice, za kterau by onen přípis wojska rád jej předstawil, tím méně že sám p. Zbyšewský ani k Lewici nenáleží. Když jednau již náwrh do sněmu přišel, a jmenowitě z takowého pramene, o kterém se mysliti mohlo, že přání wojska samého wyslowuje, což diwu, že našel ohlasu, a spůsob, w jakém změněn byl od Prawice a také wětšinau přijat, byl zajisté welmi opatrný, prozřetelný a zdwořilý. Celá záležitost odewzdána jest od sněmu do rukau JMC. W takowém pádu mělo tedy wojsko, které se samo swau poslušností chlubí a we swém přípisu samo sobě žádného wplywu na zákonodárstwí neosobuje, trpěliwě čekati, k čemu bude komandowáno. Kdyby byl JMC. komandowal: Wolte do sněmu! – mělo wolit; kdyby byl JMC. komandowal: Newolte! – nemělo wolit. Na žádný spůsob nemělo ale mínění swé wyslowowat, nebo když již naše wlašské wojsko chce hrát na prawau ideální armádu, musí wědět, že woják takowý nesmí mít žádné politické smýšlení ( a snad žádné smýšlení wůbec ), nýbrž dělat jen to, co se mu poraučí. Tuto hlawní chybu nalezáme tedy w onom přípisu naší wlaské armády. Že ostatně nezdwořilý jest, kdo by o tom pochybowal?! Kdybychom chtěli něco wíce říci, řekli bychom, že se nám zdá, jakoby naše wýše připomenutá důtka o samostatném politickém smýšlení u wlaské armády nesprawedliwá byla, neboť se welmi zdá, jakoby i tento přípis byl podepsán na komando. Powážíme-li ku př. onu okolnost, kdežto w Štýrském Hradci wojáci od pluku Windischgrätzowa, tedy pauzí Češi, přišli jako we wálečném tažení wybíti redaktoru jednoho německého časopisu, který zajisté tito wojáci čeští nečtau a čísti nemohau: kdož by se uwarowal myšlénky, že od pánů důstojníků k tomu jsau byli nawedeni a komandowáni?! Od maličkosti se ale snadno sauditi může na weliké wěci. A když jeden wyšší důstojník z Milána mohl psát do Lloydu č. 81, „ že prý jsme se my ( wojsko ) proti sněmu říšskému chowali passivně, trpěliwě a showíwawě!! a že to chceme i budaucně činiti. “ Ejhle! jakého laskawého a showíwawého protektora našel sněm říšský, škoda jen, žeby tak laskawý a showíwawý protektor hladem umříti musel, kdyby zem a tedy sněm na něho nenakládaly! Ať jen zůstane wojsko ( rozuměj důstojnictwo ) we swých mezech, ať ale také wí, co je sněm, a umí si jeho a národu wážiti. Pak si bude i národ wojska ( t. j. důstojnictwa ) wážit. Wojsko samo zajisté takto nesmýšlí, a celý ten duch, který se w něm jistá šlechtická strana udržowati snaží, rozplaskne se dříwe neb později jako bublina.


8. říjen 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: [titulní strana]., Titulek: O prostonárodní vzdělanosti., Autor: Havlíček, Karel
O prostonárodní wzdělanosti. ( Pokračowání. ) Náboženstwí weliký má wplyw na oswícení člowěčenstwa a dowršuje mrawní wzdělání powahy jeho. Ono tedy nikde, kde se o wzdělání lidu jedná, buď slowem a neb písmem, by nemělo wylaučeno býti. Nedaloli by se ale z jakékoli příčiny náboženstwí w sestřenský swazek se swětskými wědomostmi pojmauti Proč by se nedalo? Náboženstwí zajisté se wšemi swětskými naukami welmi dobře se spojiti dá, wždyť pak jest náboženstwí také swětská nauka. Pokud žijeme we swětě, sau wšecky naše wěci swětské, a to práwě jest chyba, že se náboženstwí od ostatních wěcí obyčejně odděluje. Kdo má náboženstwí oprawdu w srdci a w hlawě, tomuť se samo i s ostatními jeho wědomostmi a city spojí, a dobře wšechno pohromadě obstojí. – Něco jiného jest, kdyby někdo pauhé powěry za náboženstwí wydáwal, ty se pak, co neprawda, owšem nedají spojiti s ostatními prawdami. Prawda ale nikdy prawdě neuškodí. Pozn. red., – tuť by nám nezbýwalo nic welectění bratří w Pánu! než abychom my sami wyhowěli nejwyšší duchowní potřebě našeho lidu, a jako až dosawád prostředkem časopisu postaráno o wzdělání duchowenstwa, rowněž i náš lid prostředkem časopisu w náboženském ohledu wzděláwejme. Nikdo mi nenamítne, že by tak četné české duchowenstwo nebylo s to obstarati a udržeti jeden časopis náboženský pro lid, aby se podobným zahraničným po boku postawiti mohl. Naše dwojíctihodné a důstojné duchowenstwo při každé příležitosti dokázalo lásku k wlasti a národu, a nejednau oswědčilo swau způsobnost ke wzděláwání lidu, nejen jazykem ale i pérem a to často u wědomostech, kteréž jsau mimo jeho powolání: pročež mám za to, že tím ochotněji propůjčí duchowní sily wěci, jenž sahá do oboru jeho Prawda jest arci, že šíření prawých náhledů o Bohu a swatých wěcech hlawně powinnost jest duchowního stawu. A wšak nesmíme si tajiti, že práwě tu wzdělanci jiných stawů často mnohem wíce působiti mohau, než duchowní, poněwadž jejich hlas práwě w tom ohledu wětší wáhy má u lidu. Obyčejní lidé totiž wykládají si často horlení kněze o náboženstwí sprostě tak, jako by jen pro swůj zisk mluwil, poněwadž z toho žije; neduchowním ale osobám, jakožto we wěci nepředpojatým ochotněji uwěří. Pročež jest zapotřebí, aby se rozšiřowání a podporowání náboženstwí powažowalo co společná záležitost wšech stawů, a nejen co wýhradná powinnost jediného: s druhé pak strany bylo by si přáti, aby se zas weleb. naše duchowenstwo neobmezowalo pauhým wyučowáním náboženstwí, nýbrž aby wzdělání lidu wůbec za účel si kladlo. Neboť tím pewněji a jistěji stojí wíra w srdcích a hlawách lidstwa, pakli 326 pewně a sauměrně spojená a slitá jest se wšelikými ostatními wědomostmi a silami ducha. Stojíli ale náboženstwí samo bez spojení s ostatními wědomostmi, tím snadněji je každý wětřík, každá pochybnost wywrátí a nebezpečně roztrhne.. 326 Kdo wšak powede náklad na ten časopis? Snad nějaká nowá společnost? Ano společnost, ale nikoli nowá – proč bychom swé síly bez potřeby drobili? – nýbrž wíce než desítiletí trwající by ho wydáwati mohla, t. j. Swato-Janské Dědictwí. Účel S. J. D. jest wydáwání dobrých wzdělawatelných knih w jazyku Českém. A co jest jiného časopis, než kniha, která zajisté do mnohem wíce rukau přichází, než jakýkoli spis wzdělawatelný? Wydáwáním takowého časopisu by se i wíce spoluaudů ústawu získalo. Mnohý by pro tu wýhodu spoluaudem se stal. Tak, kdyby n. p. časopis za 2 zl. stř. se prodáwal, předplacením pětiletní ceny zdarma se mu dostane. – Nehříšné jest mrzení mnohého na S. J. D., ne sice proto, že byl hříwnu 10 zl. po mnoho let bez auroků zakopal, ale že co ochotně a často dosti těžce podal k rozšíření oswěty, k napomožení pobožnosti a utwrzení cnosti w drahé wlasti, bez prospěchu zůstáwá – že jako dítky w míč si hrající a w té hře ještě newycwičené jen se pořád rozpřáháme, „ po prwé, po druhé, po třetí “ wolajíce nikdy netrefujeme, a tudy cíle nedoběhneme. Kde jsi owoce desítileté naděje naší?! – Kdo nám stojí ještě za jedno desítiletí? Jaká w tom čase může býti naše radost, jaká útěcha? Naděje mnohoslibující, a wšak den ode dne klamající neposkytuje útěchy, ale zkormaucení a žalosti a smutné wýhlídky do budaucnosti. A proto snad tak mnozí duchowní tak, jakž by jim co učitelům a pastýřům národu přislušelo, na S. J. D. nedbají – a ostatní, že málo od něho očekáwají, si ho sprawedliwě newšímají. A to jest také příčina, že i horliwému duchownímu o rozkwět ústawu toho wšemožně se zasazujícímu při wší příčinliwosti lze málo spoluaudů mezi sprostým lidem získati. „ Něco za něco “ dí příslowí, „ a nic za nic. “ On podá 10 zl., a co já mu za ně dám. We dwau letech – jednu knížečku. Takowému obchodu sprosták nerozumí. Wylož mu stokrát, že to i nejlacinější fundací, že tolik na den sw. Jana se zaň mší sw. čte, kolik jest duchowních S. A.: on dá raději na mši sw. swému duchownímu pastýři, a neb pro wěčnau památku – za spasení duše swé, swé manželky, dítek a celého přátelstwa – založí fundací u swého chrámu. A kdo mu to bude za zlé pokládati? Mnohemť zajisté wíce jej na jeho chrám wíže nežli na D. S. J.; tam mnohem wíce po celé swé žiwobytí dobrodiní a milostí obdržel, nežli mu toto poskytuje. – Toť ( čtení mší sw. ) mimotní aučel S. Jho. D., a wšak až posawád nejhlawnější jeho wýhodau. – Nikdo zajisté powážliwý nebude weledůstojnau redakcí z netečnosti winiti; pochybeno hned w základu. Proč že si Matice naše tak utěšeně počíná? Proto, že má dostatečných prostředků, nimiž co prawá matka o blaho swých dítek pečowati může. To tedy chybí našemu duchownímu ústawu. – A wšak jsem se dále od swého záměru uchýlil; oprawuj, koho jsem prositi chtěl. Žádost nejen má, alebrž každého lidumila musí býti, aby D. S. J. ke blahu našeho národu i k wlastnímu prospěchu wydáwání náboženského časopisu pro lid na swůj náklad pod dotčenými as wymínkami na se přijalo. Pakli by se za rozličnými nás tajnými příčinami k tomu odhodlati nemohlo, prosíme snažně, by wysoce důstojná redakcí S. Jho D., anaž se wšeho, což dobrého a národu prospěšného, horliwě ujímá, by na náš upřímně se wší šetrností pronešený náwrh milostiwě ráčila wzhlednauti, a kde by k uskutečnění přijíti mohl, dobrotiwě přednesši, jej wšemožně ráčila podporowati; aby ústaw S. Jho D. náboženský časopis pro lid alespoň tak dalece pod swau ochranu wzal, že by jej pod swau firmau wydáwal, nákladem ochotných předplatitelů. ( Dokončení. )


1. srpen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Žertowné Nowinky., Titulek: [Vtipné příhody o dvou přátelích, Benátčanovi, ženské, jejíž syn byl v Uhrách, a o dvou podvodnících na dvoře Ludvíka XV.], Autor: Havlíček, Karel
* – * Slaužící důstojníkůw byl od swého přítele tázán, jak se swým pánem wychází? „ Wýborně " – odpowěděl – „ my jsme dohromady jako přátelé. Prášíme si jeden druhému kabát, jen s tím rozdílem, že já mám swůj wždy na sobě. " * – * jistý Benátčan, který byl welmi žertu milowný, ztropil si ještě po smrti se swými přátely podiwný žert. K tomu cíli zhotowil si sám woskowé swíce, které u rakwe jeho hořeti měly. W prostřed pohřební slawnosti padla ohromná rána a wšichni přítomní byli na jednau popelem obsypáni. Naplnil totiž nebožtík swíce popelem a ručničním prachem a sice tak, že wšechny stejnau dobau wybuchnauti musily. Jedinému jen příteli sdělil tajemstwí, přikázal mu ale, aby to smlčel a slawnosti byl přítomen, aby se mohl radowati z leknutí a zmatku, který z toho powstane. * – * Ženská, jejíž syn byl w Uhřích, jdauc s přítelkyní přes most potkala stádo uherských wolů. „ Ach, " zwolala „ tito woli jsau u mého syna; kdykoliw uhlídám uherské woly, musím bezděky na swého syna mysliti. " * – * Za Ludwíka XV. byli by tři šwiháci rádi widěli dworskau slawnost pasowání na rytíře Sw. Ducha. Nemajíce u dwora žádného známého a wědauce, že cizincowé wždy wolný přístup mají, umínili si, že se přistrojí za Armeny. Lest se jim podařila, wšechny stráže je propauštěli, dělajíce ještě domnělým cizincům wolnější průchod. Dworští tlumočníci přistaupiwše k nim oslowili je po nowořecku; když byli znameními na srozuměnau dali, že tuto řeč neumějí, promluwili tlumači po turecku a pak arabsku, ale Armenowé neodpowídali. Tím přišla lest na jewo, a šwiháci se wyznali. Uslyšew to král dal se do smíchu a odsaudil ubohé Armeny na několik hodin do wězení.


7. duben 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [O konstituci], Autor: X; Havlíček, Karel (překlad)
Na důkaz, jak welice se wěci změnily, klademe zde článek z Wídenského časopisu Österr. Beobachter zwaného dříwe, který wšak nyní s nowým názwem Österreichische Zeitung také wíce rozumu nabyl. Píšeť takto: Udělení konstituce w našich zemích je uzawřeno. Částky, z nichž moc státní záleží, totiž panowník, národ a tisk jsau oswobozeny; panowník od rádců smýšlejících proti zřízení, národ od poručníkowání se strany auřadů, tisk od okow censurních. Země naše obdrží zřízení takowé, jaké způsob wlády rozumu a času příměřené wyhledáwá. — Státu zřízení uděliti znamená tolik co způsobiti z jeho žiwlů společnost, w nížto každý jednotliwý aud je aučel pro sebe, pro obecnost wšak prostředek. Stát záleží 1. z jednotliwých společníků, 2. z obcí. A. Týkajíc se jednotliwých společníků zahrnuje pojem konstituce w sobě: 1. Ujištění osobní swobody před zákonem i saudem. 2. Swobod učení. 3. Swobod wyznání, t. j. swobod we ctění Boha. 4. Stejné opráwnění býti aučastnu dobrodiní společnosti. 5. Swobod řádného majitku a wýdělku. 6. Stejné práwo wšech schopných k auřadům a hodnostem. 7. Stejnau powinnowanost w šetření zákonů. 8. Swobodné práwo spolkowati se. 9. Stejnau podrobenost pod mocí řádem stáwající a k wykonáwání, a stejný podíl we břemenech zemských podlé míry ochrany, jaké kdo dosáhl pro majitek a wýdělek swůj. 10. Práwo k wystěhowání. Obec činí přirozenau a nutnau částku státu. Ona se stane neustálau wespolností we wěcech jejích audů samostatnau osobností. Strany obcí požaduje se od konstituce, aby je uznala co osobnosti samostatné; je sprostila od poručníkowání auřednického; při nich ale na to hleděla, že jsau částky státu, od jejichž dobré způsoblosti záwisí dobrota zřízenosti celku. B. S ohledem na spojení weškerých žiwlů do jednoho celku žádá pojem konstituce: 1. Zastaupení národa. 2. Zodpowědnost ministrů. 3. Nezáwislost saudců. 4. Swobodu tisku a weřejnost wšech ustanowení wlády a wšeho jednání zástupitelstwa národního. — Státní moc w konstitučním státě je moc společenská; tedy moc od obecnosti wycházející a jí přislušící. Ona je činná wůle obecná wšech společníků. Aby se takowáto wůle obecná docílila, k tomu je zapotřebí zastaupení národa, obecnost skutečně předslawujícího, tedy swobodně woleného. Toto zastaupení národa je k tomu, aby wětšinau hlasůw zákony dáwalo a daně powolowalo. Zákon státní potwrzuje konstituční hlawa státu. Konstituční panowník není pro swau osobu zodpowědný; taktéž i audowé národního zástupitelstwa; a to proto, že co takowí jewí toliko mínění swé, nemajíce při tom žádné wýkonné moci, že hlasowáním o nějaké usnešení jednají, nikoli ale usnešením, aby se podlé nich jednalo, nucením průchod dáwati mají. Podobně nemůže ani národ sám, w jehož jméně oni jednají, jehož myšlení, přání nebo přaní v textu je to špatně čitelné a wůli podlé swého swobodného přeswědčení aby wyslowowali powoláni jsau, k odpowídání potahowán býti. Státní jmění smí jen na weřejné, od obecné wůle schwálené, aučele obráceno býti, a kdo je sprawuje, stojí pod spoludozorstwím zástupnictwa národního. Obecná wůle wejde we skutek skrze ministry a auředníky státní, jim podřízené. Tito jsau podlé podřízenosti — ministři jakož i nejwyšší státní auředníci — nejen konstitučnímu panowníku, ale i národnímu zástupnictwí zodpowědní. Zástupitelstwo národa a wláda jsau majetníci státní moci. Mimo to žádá pojem ústawy nezáwislé a nestranné saudy, t. j. autority, jenž we skutečných případech nález wynášeti mají we sporných a pochybných pádech. Obecné wůli stojí weřejné mínění po boku. Jako zastaupení národa na sněmu organ a wyslowení wůle obecné předstawuje: tak je i tisk organ a wyslowení weřejného mínění. Jest tedy wěc na konstituční stát záležící, aby swobodu tisku spojil s weřejností ustanowení wládních a wšeho jednání národního zastupitelstwa.


18. prosinec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: X, Titulek: dodatek redakce k Žádosti k pp lékařům a právníkům, Autor: Havlíček, Karel
Dodat. Redak. Myslíme že by se slušné zajisté žádosti w. p. dopisowatele lehce a rychle wyhowěti dalo i w časopisech, aspoň nejpotřebnější a nejobyčejnější jména nemocí by snad některý p. lékař třeba do těchto listů podati mohl, začež bychom mu welmi powděčni byli. Tíž jest již s terminologií práwnickau, která příliš obšírná jest, ale přece snad brzy také mistra swého najde.


20. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 16. září. Sezení toto nebylo příliš důležité. Na počátku pustil opět p. Löhner s pomocí pana Sierakowského malau rachejtli proti ministerstwu finančnímu, která ale neswítila. Pan Borrosch, který snad myslí, že Rakausko zahyne w ten den, kde on we sněmě mlčky posedí, interpellowal ministra prací strany záležitosti železnice Holomaucko - Pražské. Za 22 měsíců byla 11krát petice zadána, prawil Borrosch, posledně skrze Sicherheitsausschuss ministru prací. Prosí se o wyšetření, protože při stawbě Holomaucko-Pražské železnice mnoho set tisíců nadarmo wyhozeno bylo. Schwarzer: Ustanowil jsem již komissí, která tu wěc již po 4té wyšetřowala, přibrawši k tomu též žádajících. Zdá se ale, že ta celá wěc je jakás denunciace. Jeden most owšem nemá pořádný základ, naproti tomu je ale krásněji wystawěn ( od Pernera ); a wšak oba stawitelé jsau již mrtwi. Takowým žalobníkům hned napřed diety dát, aby swé denunciace dokázali, byloby newhodné. Borrosch: S tím jsem jen na polo spokojen. Ať nyní na místě zesnulých auřednictwo odpowídá. Schwarzer: Čtyrykrát se dokázalo, že nejsau dostačitelné důkazy, a proto se mohau ti lidé denuncianty nazwat. Já předložím panu interpellantowi celý balík akt na stůl, aby se sám o wěci poučil. Borrosch chce ještě mluwit, jmenuje Schwarzera ministrem sprawedlnosti, protože napřed žádatele odsuzuje – syčení ho ale přiwedlo k mlčení. Nyní p. Violand postawil ministrům některé tuze dětinské a některé zas tuze důležité otázky. Prawda-li prý, že nemají wšichni ministři stejný přístup k JMC.? Wessenberg, který wždy jindy tuze tiše mluwí, powstane a řekne welmi nahlas: Ne! kterážto lakonická a nejurčitější odpowěď wšeobecnau weselost wzbudila. Dále: Prawda-li, že nad ministerstwem stojí ještě jiné neodpowědné osoby mezi císařem a ministerstwem? Bach: Nad ministerstwem nikdo nestojí než J. M. C., a ministerstwo žádné jiné autority neuznáwá. Ostatně ale osoba J. M. C. nemá být potahowána do interpellací. Nyní ještě p. Violand se táže strany Horwatska, ministři ale prawí, že to jest wěc příliš důležitá, aby tedy p. V. otázky písemně podal, že se ministerstwo společně o to poradí. Druhá ohniwá debatta byla opět Borroschem zbuzena a wedla k nowé porážce lewice. Byla zadána petice stran ubírání půdy. Wýbor petiční nawrhl, aby se ministerstwu sprawedlnosti odewzdala, Borrosch ale nawrhowal, aby se takowé stížnosti zwláštní komissí ze sněmu odewzdáwaly k rozhodnutí. Bach prawil, žeby to zabíhalo do spráwy sprawedlnosti; říšský sněm je jen konstitující a zákonodární shromáždění. Takowé jednání je zcela nepraktické, komora by se musila w komisse pro každau provincii rozstaupit a tam administrativní auřady zastupowat. Löhner odporowal mnohým řečníkům a ministru w sofisticko-ironickém spůsobu. Byl jsem též statkářem a měl jsem wrchního, a wím, kterak se půda přiwlastňuje, jak se prozatímních auřadů použíwalo, jak se dělo u krajského komissaře atd. Wím tedy, co k státnictwí patří. Tomu zlému stawu musí sněm pomoci. Důwěra země toho žádá. Staří advokáti najdau staré cesty w pořádku. Ostatně požaduji od služebníků koruny, aby wíce úcty měli před služebníky národu. Bach: Mám za nehodné, odpowídat na osobní wýběhy. Já mluwil jen proti principu, který zcela křiwý jest. Wí se již, odkud takowé otázky přicházejí, jen aby sněm kazily. Každodenně snaží se mnozí do státního stroje sahat. Ministerstwo ale powažuje za swau powinnost, wys. sněm wždy o tom zprawowat. Říšský sněm nemůže být appellačním domem nad ministerstwem a nemůže také s auřady být w spojení. Ministerstwo má nad nižšími auřady bdíti, a když powinnost swau zanedbá, je za to odpowědno a může se k zodpowídání pohnat. Říšský sněm je ale neodpowědné tělo. Patrimonialní auřady budau w státní změněny a zajisté k uspokojení. Proč nechcete ministerstwu čas a wážnost přát, aby auplně působiti mohlo? Wíte, odkud tyto nápady? Protože chceme Rakausy zachowat ( dlauhý potlesk ), že nechceme za pauhau historickau náhodu powažowat, že Rakausy jsau, nýbrž za potřebu pro dlauhau budaucnost. ( Potlesk ). Proto, pánowé, upodezříwá nás jistá strana, proto podwracuje wšecku autoritu, proto chtí lid namluwit, že práwo a sprawedliwost z Rakaus zmizely. Appelluji na pány, nejsau-li práwní auřadowé, prawí čestní saudowé? ( Ano, ano! ) Za starého systému staly se owšem mnohé chyby, nač ale za to nyní upodezříwat? Musím se opačně proti principu prohlásit a proti každému omylu administrace! ( Potlesk ). Nyní powstal Dr. Jonak a mluwil proti náwrhu tomu, o kterém se zatím asi 15 řečníků zapsati dalo, welmi rázně a satyricky: Jisto jest, že w našem státu w auřadech saudních mnohé nedůstatky byly, ale následuje z toho, aby sněm hned wšechno saudnictwí přejal? Také finanční stráž má weliké nedůstatky, neučiníme tedy také náwrh, aby jedna část sněmu finanční stráží se stala. Školnictwí jest též špatné, proč tedy nejdau sněmowníci professorowati? – Pánowé, takowým spůsobem roztříkají se naše síly, a národy rakauské čekají nadarmo na konstituci, kterau wypracowati máme. Tau teprwa dají se wšechny žádaucí oprawy docíliti, a proto myslím, aby strany toho náwrhu přešlo k dennímu pořádku. To sněm přijal, ačkoli se p. Borrosch ještě slowa uchopiti chtěl, a tak se tento nowý autok na ministerstwo wíce směšně skončil.


14. prosinec 1847, Zdroj: Česká Včela, Část: Slovanské zprávy, Titulek: [nutnost znalosti mateřského jazyka], Autor: Havlíček, Karel
Poněwadž nyní nepochybně jazyk národní do wšech auřadů uweden bude, zapotřebí jest Ilirům, s dwojnásobnau pilností gramatikálně se učiti swé mateřštině, w čem jistě časem swým nás zahanbí. Neboť jest wěru na potupu naší, že se posud tak málo našinců dobře psáti a prawidelně mluwiti materčinu naučilo. Dle toho se měří důstojnost národu: žádný Hottentot, Kalmuk, Karajbec atd. neumí gramatikálně psáti swau materčinu, w tom ale se jim my páni Čechowé nikterak rownati nemusíme. H. B.


13. listopad 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Státní dluhy, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 12. listopadu. Státní dluhy. Státní dluhy wzrostly w naši době nesmírně, a dlužní poměry srostly takřka se wšemi druhými hospodářskými a obchodními záležitostmi, i mají weliký wplyw na politiku státní i obchodní, pročež jest záhodno, by každý občan tyto poměry znal. Příčiny, proč totiž státní dluhy w nowějším čase tak nesmírně wzrostly, jsau wálky; widíme nejjasněji w dějepisu anglickém, jak při každé wálce státní dluh zrůstal, neb wždy, když wláda wálku začala, wypůjčila si dříwe peníze. Nyní representují nesmírné státní dluhy anglické weliký díl národního jmění. Jiná příčina jest podniknutí weřejných staweb, jako kanálů, silnic, železnic, což zwláště platí o Americe a též trochu u nás. Weřejný auwěrek, který se wzděláním národu pokračuje, usnadnil státům sehnání půjček. Čím wětší jest národní bohatstwí státu, čím wíc daní platí národ, tím wětší auwěrek má stát, neb pak mají ti, kteří peníze půjčí, jistotu, že budau wždy auroky dostáwati. Obecné zásady práwa a sprawedlnosti, které netrpí aby některý stát, spolehaje se na swau moc, swé wěřitele samowolně šidil, a pak wywinutý již obchod se státními papíry, usnadňují též státu sehnání půjčky. Státní dluhy jsau, – zaplaceny býti nemohau, a aby se jich stát zbawil násilím, to nepřipustí práwo, a nebylo by to ani rádno, protože by tím wšecky druhé poměry pomateny byly. Kdyby ku př. státní dluhy anglické na jednau byly zničeny, byla by tím podkopána weškerá moc a přewaha Angličanů. – Jest wšak otázka, zdali je rádno, zdali jest to práwem, uwalowati takowé nesmírné dluhy na budaucí pokolení, i obmezowati a pautati tím na stolelí napřed jich činnost? Častěji se slalo, že nepatrná záležitost, že ctižádost panowníka anebo některého ministra, a jiné malicherné wěci byly příčinau dluhů, a tu bylo zajisté nesprawedliwě jednáno. Když ale se jedná o záležitost národní, třebas i o existenci národu, pak o podniknuti, z kterých i potomkům užitek wyplýwá, tuť káže potřeba a dowoluje sprawedlnost, i na potomky díl dluhů uwaliti. Když amerikánské obce bojowaly s Anglickem o swau nezáwislost, aneb když stawěly železnice, které pro přítomnost i pro budaucnost weliké wýhody poskytují, tuť práwem na stát dluh uwalily. W takowýchto neobyčejných dobách, když se jedná o existenci národu, tuť wšak častějí nemožno pro stát si peníze wypůjčiti, neb není auwěrku, a pročež se uchopují státy jiných prostředků k sehnání peněz, wystawí totiž malé dlužné úpisy, i nutí, aby je každý přijímati musel, wydají papírowé peníze. To učinila francauská republika za čas weliké revoluce, to učinili Maďaři w posledním boji. Tyto papírowé peníze jsau rozdílné od obyčejných bankowek, neb bankowky mají za základ hotowé peníze, těmto papírům wšak slauží za základ pauze státní auwěrek; klesne-li stát, který je wydal, klesne auwěrek, a tyto papírowé peníze nemají pražádnau cenu. Tak se to stalo s papírowými penězmi, které wydali Maďaři. – Takowého prostředku k sehnání peněz uchopí se stát jenom w čas nauze, w čas pokoje jest wždy přiměřenější, sehnati řádnau půjčku na auroky. Neb tím není nikdo obtížen, půjčí totiž jen ten, kdo má peníze nazbyt. Wýhody, které ze státních dluhů wůbec wyplýwají, jsau, že tím dána kapitalistům příležitost, swé peníze dobře na auroky uložiti, též poslauží dlužní úpisy dobře w obchodu, což wšak nejhlawnějšího jest, státními dluhy jest mnoho bohatých a zámožných občanů takřka na stát upautáno, jich blaho záwisí od blaha státu, pročež berau podíl na wšech osudech státu i starají se o jeho prospěch, hledí k tomu, aby státní finance dobře byly sprawowány, aby se se státním jměním neplejtwalo, státní dluhy pojistují občanům aučastenstwí we wládě. Wšak státní dluhy mají též swau špatnau stránku. Ze dluhu musejí se totiž platiti auroky, a tím jest na wšecky daně platící občany uwalena nesmírná obtíž, weliký díl příjmů z národního jmění jest tím národu odcizen, jde třebas i ze země wen, a národ jest takto každoročně o weliký díl užitků ze swé práce okrádán. Weliké sumy peněz, které by průmyslu prospěly, jsau jako zahozeny, a tato obtíž trwá na wždy. Klesá-li státní auwěrek, klesá tím i cena dlužních úpisů, tím se dáwá příležitost k špekulacím a ke hře na burse, což welmi škodliwě působí na wšecky finanční a obchodní poměry státu. A mimo to wše jest stát dluhami takřka upaután, nemůže se wolně pohybowati, nesmí jednati častokráte, jak by toho prospěch národu žádal; činnost nynější doby a činnost budaucí doby jest wždy dluhami již upautána a obmezena. – Z toho patrno, že ze státních dluhů wyplýwá užitek pro stát, wšak častěji škoda; dluhy jsau státu co jest ballast lodi, někdy by loď utonula, kdyby neměla ballast a jindy opět by utonula, kdyby ballast nebyl z ní wyhozen. Wůbec se rozeznáwá dluh wisící, a dluh fundowaný. Dluh wisící jest půjčka na krátký čas; finanční spráwa totiž, nemohauc jinák ležící wydání příjmy přewyšující, zaprawiti, wezme swé autočiště k půjčce, i wydá obyčejně dlužní úpisy, které nesau auroky, poukázky na zemské důchody, poukázky na státní pokladnici, a úpisy jiného spůsobu. Naše 3 % kassowní poukázky, pak poukázky na zemské důchody uherské a lombardské jsau wisící dluh. Wláda totiž má aumysl, tento dluh w určité lhůtě zaprawiti, a pročež ho nepřirazí k obecnému dluhu státnímu. W čas potřeby uchopuje se stát toho prostředku, i doufá že ze státních důchodů w lepší době zaplatí, co se wypůjčil; když ale lepší doba nepřichází, tu býwá stát přinucen, wisící dluh přiraziti k obecnému fundowanému dluhu. Dluh fundowaný jest obecní státní dluh, který zákonem uznán jest. Spůsob půjčky jest rozličný, také auroky jsau rozličné, obyčejně wšak stát již ani nepřipowí, že dluh opět zaplatí, nýbrž připowí jen auroky. Dříwe bylo w obyčeji spláceti dluhy we spůsobu pensí buďto na čas, anebo až do smrti osoby, také až do wymření celé společnosti. Také lotterní půjčky jsau w obyčeji. Čas po čase totíž jest wždy díl dlužních úpisů čili losů wylosowán a zaplacen, díl auroků wšak se srazí na praemie, které připadnau losu ponejprw wylosowanému. Také jest w obyčeji, upisowati dlůžníkům wětší sumy, nežli w skutku půjčí, aby totiž kapitalisté spíše půjčili, a aby půjčili na menší auroky. Při nowé 4[půl ] % půjčce rakauské jest wždy dlužníkowi upsáno 100 zl., ačkoliw půjčí jenom 85 zl. Častěji již se také o tom mluwilo, jedná-li stát prozřetelně, když se wypůjčuje peníze w cizozemí. Jest totiž stát takowau půjčkau cizozemí zawázán, musí cizincům takřka wěčnau daň platiti, i jest w nebezpečí, že tito cizinci si budau wplyw na stát osobowati. Může-li stát sehnati půjčku doma, aniž by tím ublížil domácímu průmyslu a obchodu, jedná prozřetelně, když se potřebné peníze doma wypůjčí; je-li wšak doma málo kapitálů, a kdyby upotřebowáním těchto kapitálů byla průmyslu wšecka podpora odejmuta, tuť musí stát sehnati peníze w cizozemí. Nejmaudřeji wšak jest, neobmezowati nikoho, ať půjčí kdo má a kdo chce, buď si domácí nebo cizinec. Čas po čase, když totiž přibýwá národního jmění, platíwají se nižší auroky, a pročež se stáwá, že si stát wypůjčí peníze pod mírnějšími wýmínkami, a že starý obtížný dluh zaplatí. Tím uspoří ročně třebas kolik milionů na aurokách. Zroste-li dluh státní tak, že stát již nemůže auroky zaprawowati, tuť wypukne buďto auplný aneb částečný státní bankerot. Pak zadrží stát za sebau auroky, někdy i díl kapitálu, nebo zaplatí kapitál nebo auroky lehkými penězmi aneb papírowými penězi, které mají malau cenu, anebo sníží auroky samowolně. Příklady toho máme již w dějepisu. – Budaucně promluwíme o státních dluhách rakauských zwláště.


24. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [výňatek z článku anglických Times], Autor: Havlíček, Karel
Nejhlawnější nowiny anglické „ Times “ podáwají úwahu o posledních bězích Wídeňských, jenž jest nowým důkazem, že Angličané, jakkoli od nás tak wzdálení, mnohem zdrawěji našim poměrům rozumí, nežli nejbližší sausedé naši. Končí pak se článek anglický těmito slowy: „ Císařský dwůr nemůže se nyní nikam s wětší jistotau obrátit, než do Prahy. Praha podáwá wšechny podmínky politického žiwota a osobní bezpečnosti; smýšlení wětšiny obywatelstwa jejího je loyální a nepřízníwé Wídeňskému hnutí; mimo to je předůležité, wědět, že slowanské province oswědčily posud mnohem wěrnější příchylnost ke trůnu, nežli náměsíčničtí demokraté německých měst a náružiwá strana, která Uhry w bezwládí a we zbauření strhla. “