17. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 14. září. Ráno o 10. sešel se opět sněm. Rokowalo se o 2 milionech, které se mají půjčowati schudlým řemeslníkům Wídeňským. Rokowání trwalo welmi dlauho a nebylo zajímawé. Ministr financí podotknul we swé řeči, že jen co neobyčejná wýminka toto platiti musí, jinák ale že se důchod zemský nikdy nesmí pauštěti do podporowání průmyslu. Průmyslu nepomůže se nikterak leda maudrými zákony, pak si průmysl sám pomůže a kwésti bude. Borrosch, který se bohužel do wšeho plete, i tuto nawrhowal, aby se ještě dwa jiné miliony powolili na pomoc průmyslníkům w celé zemi, což se ale ke komissí odewzdalo. Jednání o to trwalo welmi dlauho. Pak ale ministr wojny Latour wystaupiw na tribunu zmínil se o wčerejších událostech, a podotknul, že jestli wčerejší uzawření sněmu, aby wojsko nazpět komandowáno bylo, prozrazuje nedůwěru sněmu k ministrům, že ministrowé i hned se poděkují. Wolání: Ne, ne! Latour: Projewila se tu žádost, aby do formule přísahy wojenské zmínka o konstituci přišla, musím tedy sněmu pro upokojení přečísti nynější formuli. Čte ji, a stojí tam, že se wojsko zawazuje ústawu ( Verfassung ) zachowáwati a hájiti. Asi mezi 3. a 4. hodinau wzchopí se p. Löhner a žádá o slowo k celému shromáždění a o interpellaci k ministrům strany wčerejšího dne. President Strobach nechce to powoliti, protože se dnes jen dwě wěci konati mají, totiž rokowání o 2 milionech a wolba presidentů. Také centrum bauřliwě wolá, aby se interpellace nedowolowala. Strana Löhnerowa opět naopak křičí a p. Löhner skoro we wzteku dokazuje swaté swé práwo k interpellacím. Konečně wolá president, aby se wětšinau hlasů rozhodlo, propuštěna-li je interpellace. Žádá se hlasowání zejména a 10 minut na rozmyšlenau. Zatím ale po uplynutí těch 10 minut wystaupil Dobblhof a oznámil, že ministerstwo hotowo jest odpowědíti na wšechny otázky, že wšak nikterak nechce uzawření sněmu tímto rušiti. – Na toto wyjádření nehlasowalo se a dowoleno interpellowati. Borrosch není spokojen s tau formulí přísahy, kterau Latour četl, ústawa by se prý mohla rozuměti stará, a proč tam nestojí w titulu císaře: konstituční císař? Latour: Tato formule jest od 25. dubna, nemůže se tedy stará ústawa rozuměti, a jestli to k upokojení slauží, přidám hned slowo: konstituční. ( Borrosch je spokojen. ) Šuselka táže se, odkud dostal ministr wčera to psaní bez podpisu, že studenti zamýšlejí ministerstwo swrhnaut a sněm rozehnat, to že jest na cti utrhání studentstwu. Latour: Neprawil jsem, že to studenti zamýšlejí, nýbrž že se o tom powídá, a ministerstwo musí opatrně i na powěsti pozor míti. Ostatně mne tak jako každého jiného těsí, že to prawda není. Löhner dlauhau a bauřliwau interpellaci činí ke wšem mínistrům: proč nazwali nošení těch cedulek na klobaucích revolučním; proč neprawými zpráwami, že se barrikády dělají atd., neswědomitě znepokojili sněm; proč ještě nepředložili sněmu ty písemnosti, které rozličným interpellantům již dáwno slíbili atd. Ministr Bach powstal a wýbornau řečí dokonce porazil p. Löhnera. Wyswětlil sněmu, že pohnutí wčerejší nebylo tak newinné, jak by mnozí páni, když se jim nepodařilo, nyní rádi udáwali. Kdyby se nebylo celau mocí wystaupilo, byla by wěc jinák wypadla. Ministr dal wtipně Frankfurtské lewici na srozuměnau, že ona sama podílu měla w těchto pletichách a že to jen byl nedowolený nekonstituční pokus minority proti majoritě. Potlesk weliký, Löhnerowci si ani sičeti netraufají. Také ostatní ministři jeden po druhém tepali p. Löhnera. Ministerstwo dostalo tohoto dne nesmírnau posilu. Tylo interpellace byly oprawdiwé: Parturiunt montes etc. K dowršení přišla zábawná scena, totiž Hawlíček interpellowal presidenta sněmu takto: Pan Löhner diwí se, že ministerstwo wčera sněmu oznámilo neprawé zpráwy, jmenowitě že se dělají barrikády; tážu se tedy presidenta, pamatuje-li se ještě, že práwě p. Löhner sám tuto zpráwu do sněmu přinesl. ( Nesmírný hlasitý posměch. ) President odpowídá, že owšem. Pan Löhner se wymlauwá, že to jen presidentowi do ucha powěděl. ( Ještě wětší posměch. ) Nyní se mělo jednati o obžalowání presidenta od p. Löhnera, který žádal, aby sněm nad presidentem Strobachem pohanu wyřknul, proto že dříwe nechtěl p. Löhnerowi interpellaci powoliti. Místo toho se ale přikročilo k wolení presidenta: Strobach dostal tím nejlepší pochwalu, že nesmírnau wětšinau opět wywolen byl. Druhý president 221 hlasy wolený je Smolka, Polák. Patrná reakce, oba Slowané! Wolba třetího se neuskutečnila, neboť Laszrowi ze Solnohradska 3 hlasy chyběly do určeného počtu. Dne 13. září. ( Dokončení. ) Ministerstwo dalo dnes na Goldmarkowu strany Wlach interpellací následující odpowěď: 1. Ministerstwo chce hájit čest a důstojnost rakauského mocnářstwí a přijalo prostředkowání Francie a Angličan. 2. Chce wše nasaditi, by wálku zamezilo. 3. Sicilianské záležitosti nesáhají do jeho oboru. 4. Schwarzenberk jest zplnomocněn w této záležitosti. 5. Modena má podlé starých traktátů sprawedliwé nároky na ochranu rakauskau. Goldmark, nejsa uspokojen s tauto odpowědí, táže se dále: 1. Zamýšlí ministerstwo udržeti spolek ochranný a wzdorný, od Mettrnicha uzawřený? 2. Žádám, by se předložily instrukce Schwarzenberka a Radeckého, jak dalece to možná, a pak akta stranu wyšetřowání od 17. kwětna. Strany interpellace Haimrlowy o Lužici odpowěděl ministr Wessenberg: že owšem jest Lužice manstwí koruny české, že ale ta část, která po Napoleonských wojnách ke Prusku připadla, již dle tehdejších úmluw nikdy nazpět k české koruně přijíti nemůže. Lužice saská ale, kdyby wymřela dynastie tamější, owšem dle práwa k Čechům připadnauti má, ačkoli se strany toho posawad ještě wláda naše s wládau saskau pře. Podiwná scena strhla se potom mezi Potockým z Krakowa a Löhnerem; oba totiž najednau wstali a chtěli interpellowat a jeden druhému nikterak ustaupiti nechtěl přednost. Komora, widauc jejich urputnost, ustanowila, aby se dnes přestalo interpellowat. Kdo newěděl, oč se jedná, nemohl pochopiti těchto dwau deputowaných; ale prawí se ( což wíme z dobrých pramenů ), že Löhner chtěl ministerstwo strany horwatských záležitostí do nějaké nesnáze přiwésti, o čem maje Potocki wědomost, zamýšlel zas swau interpellací již napřed effekt Löhnerowy oslabiti. Strany náwrhu Seelingro-Straszrowa o wojsku následowal po Borkowském Violand, též z lewice, a mluwil pro náwrh. Violandowy řeči hlawní smysl byl: že on wojsko we Wlaších jakožto korporací pochwáliti musí, a proto hlasuje pro náwrh, že ale musí některá uwážení přidati ke swé pochwale. Odjakžiwa se prorokowalo, že wlaské province Rakausku jenom zkázu přinesau, což se i wyplnilo, že pro Rakausko přirozená cesta jest Dunaj. W těch stranách ať hledá mohutnost swau. Také nemůže chwáliti ukrutnosti, které dle zpráw aspoň některé části wojska we Wlaších páchaly, a konečně radí, aby Rakausko pustilo Wlachy, aby s nimi jenom dobré úmluwy strany obchodu uzawřelo. Mezi řečí jeho a již dříwe bylo pozorowati časté wycházení a přicházení ministrů, že něco důležitého mezi sebau mají. Ministr Latour žádá sněm, aby jen zkrátka jednal o zásluhách wojska w této wojně a aby jiná politická rozwažowání na jinau příležitější dobu zanechal. Füster proti náwrhu: Pochwala sněmu jest nejwětší wěc w konstitučních zemích, a proto musí být zásluha, za kterau se tato pochwala stáwa, docela bezwadná. Také já nikterak nepochybuji o hrdinstwí naší armády we Wlaších, které se nikterak upříti nedá, mám ale přece mnohé pochybnosti: předně, zdá se mi, že naše wojsko nyní jen naprawilo nehody, které dříwe utrpělo od Wlachů: za druhé, zpáchalo ukrutnosti, které owšem we wojnách skoro newyhnutelny jsau; za třetí, slyšíme, že wětší část wojska proti naši konstituci nepřízniwá jest, hlawně ale myslím, že nyní naše smýšlení jest demokratické, tak jako bylo smýšlení Wlachů, s tím toliko rozdílem, že my jsme šťastnější. Proto tedy padáme s tau pochwalau wojska do rozpaků; rád bych chwálil hrdinstwí wojska, kdyby se tím jaksi newyřkla zároweň pohana na snažení Wlachů a na jejich swobodomyslnost. Musíme být na každý pád k jedné neb druhé straně nesprawedliwy. Borrosch mluwil o této záležitosti nejdůkladněji. Wojsko naše by mohlo práwem říci: Bože! chraň mne před přáteli mými, nepřítele se nebojím. ( Narážka na p. Straszra, který skutečně welmi nejapně zastáwal swůj náwrh. ) O hrdinstwí wojska není žádná pochybnost, sněm sám s pochwalau přijal jednotliwé zpráwy o wítězstwí wojska, tenkrát panowal cit. Nyní ale, když se o uznání celého sněmu jedná, jest to wěc chladného rozumu a rozwážení, při kterém se wěc ze wšech stran objasniti musí. Padne-li při tom třeba mnohé slowo wojsku nemilé, ať si i wojsko zwyká na konstitučni žiwot, ať není příliš citliwé a snáší swobodu slowa a mínění, jako my wšichni ji snášeti musíme. Každý z nás má cit pro weliká utrpení wojska našeho w této wojně, ale když se jedná o pochwalnau adressu, musíme rozwážiti dobře, aby se snad toto uznání zásluh wojska nepowažowalo za indirektní pochwalu wšech kroků, které naše wláda we Wlaších učinila, aby snad naše pochwala nebyla spolu urážkau pro celý národ lombardsko-benátský, jenž snad nyní s námi opět do spolku wstaupí ( in Form eines Bundesstaates ). Wojsko naše jest část obywatelstwa, i ono musí podílu míti w naší swobodné konstituci a musí ji chrániti. Proto bych myslil, aby do přísažní formule wojska, zatím než konstituce bude ustanowena, přijato bylo něco tomu přiměřeného, ku př. pro císaře a swobodu národní. Nečiním to z nedůwěry k wojsku, ale proto, že to wojsku samému wítané býti musí, když wšeliká příčina k nedůwěře přestane. Také hodlám učiniti náwrh, aby zaslaužilým wojínům, kteří se zwlášť wyznamenali, neb wdowám padlých jistá suma peněz wyplacena byla, aby mohli slušnau žiwnost započíti. Co se ale politické stránky týče, lituji, že w Lombardsku a w Benátkách posud wojenský zákon panuje; přál bych si, aby tam ta swoboda, kterau my máme, 532 co nejdříve uwedena byla. Myslím, že obywatelé nyní při Rakausku zůstati chtějí, sice by se tam naše wojsko ani 14 dní neudrželo; také skutečná jednota Italie je posud nemožná, kdyby možná byla, newáhal bych k tomu raditi, aby Rakausko králowstwí lombardsko-benátské propustilo, neboť jedna celá Italie nám nebezpečná není. Kdyby ale Lombardsko a Benátsko samostatny zůstaly, byly by co malá země wždy pod wplywem mocného sauseda, a tak by nám na škodu bylo. Když ale někdo jiný tohoto protektora dělati má, proč ne Rakausko? Již se mělo sezení ukončiti, tu wystaupil ministr Latour na tribunu a ohlásil sněmu, že pokoj města w nebezpečenstwí jest; komandanti národní gardy žádali, aby wojsko národní gardu podporowalo w udržení pořádku, a do rukau ministra došla anonymní zpráwa, že na aule studenti bauřliwau schůzku mají, obmýšlejíce swrhnaut ministerstwo a rozehnat sněm. Ministr dal poručení, aby wojsko wytáhlo. Weliké pohnutí sněmu. Löhner nawrhuje, aby sněm pohromadě zůstal w permanenci, což se přijalo. Nyní ale nastalo snažení ultra-německé strany proti ministerstwu. Napřed p. Goldmark wystaupil proti tomu, že wojsko wytáhlo, Při wzbauření má w konstitučních zemích jen národní garda pořádek hájiti, a teprwa když komandant národní gardy toho požádá, wystaupí wojsko. mínění komandantů gardy není ještě wůle celé gardy! ( Tedy se dle mínění p. Goldmarka we zbauření teprwa honem národní garda raditi má!! a per majora hlasowati!! ) Pan Löhner zas nawrhowal, aby ministerstwo sněmu každau [ půl ] hodiny zpráwy podáwalo, a nic jiného nečinilo, než co mu sněm rozkáže. Ministr Bach: Tento náwrh značí, aby wšechna wýkonná moc od ministerstwa na sněm přešla, a sněm byl zároweň zákonodárný i wýkonný. To nemůže být mínění sněmu. Wčera byl ministr wnitřních záležitostí Dobblhof we swém auřadě od buřičů pronásledowán, a s nebezpečím žiwota wywáznul, národní garda sama utrpěla nejwětší pohanění a násilí. Proto požádala pomoc wojska. Ministerstwo dobře wí, že se jeho snažení o pořádek a zákonnost mnohým nelíbí; ministerstwo chce swobodu, ale také pořádek a úctu k zákonům, a wždy swé kroky rádo podrobí saudu národu a tohoto sněmu. Ministerstwo nyní chtí swrhnaut nepřátelé pořádku; ale ministři nehledali tohoto důstojenstwí, nýbrž přijali je w čas nebezpečí, hotowi wždy pracowati pro swobodu. Ustawičně jim anarchisté kladau překážky do cesty, a zwláště w posledních časech hrozí se jim wždy nejhrubším způsobem. Kdyby se jednalo jen o osobní mínění ministerstwa, již dáwno by bylo auřad swůj složilo. Nyní ale je poprwé skutečný pokus proti swobodě, a powinnost naše jest we swornosti, stát proti nepřátelům zákonů a swobody. Borrosch radí aby se jen ministerstwu celá wýkonná moc nechala. Dlauho ještě trwají zmatené řeči a zpráwy we sněmu. W 5[půl ] hod. odpoledne. Od studentského wýboru přišla adressa na sněm, že hauf lidu, mezi ním něco málo akademiků, se dobyl do auly a tam uzawřel, by se Sicherheitsausschuss opět zřídil. Studentstwo protestuje proti každému uzawření, které by proti wůli říšského sněmu čelilo, a ubezpečuje, že chce swůj žiwot nasadit k obrané sněmu. Na to se prohlásí Šuselka, že ministra wálky k zodpowídání pohoní, poněwadž sněm na nejistau zpráwu pobauřil. Rieger žádá, by se komisse k ministerstwu poslala; na to ministr Hornbostl se zdwihne, že ministerstwo hned přijde, zda to wůle sněmu. ( Tleskot, a odejde. ) Za chwíli přinese zprávu, že ministři jsau zaměstnáni; na Hohenmarktu se lid bauří. 5[tři čtvrtě ] hodin. Min. Schwarzer: Po Hohenmarktu táhnau haufowé lidu, nejwíce ozbrojení, národní gardowé, akademikowé a něco dělníku na klobaucích majíce lístky: „ Wzchopme se, wydobýti starau swobodu, Sicherheitsausschuss. “ ( „ Bürger Wiens! wachet auf! Nur eines kann euch retten, die Wiedereinsetzung des Sicherheitsausschusses. “ ) Že se s národní gardau srazili. Až posud netekla žádná krew. Komandant národní gardy má byt mezi nimi, a byl prý přinucen, revoluční lístek si na klobauk připnauti. Ministerstwo neustanowí žádný revoluční tribunal, jako je Sicherheitsausschuss. – Löhner se zpauzí proti tomuto názwu. 6 hodin. Min. Hornbostl čte zpráwu od min. wálky, že pohybowání je čím dál tím powážliwější. Mayer tlačí na to, by wzato hned w poradu, má-li nějaký wýbor pro bezpečnost ustanowen býti. ( Náramný tleskot. ) Doliak mluwí proti, že province jsau proti takowému wýboru, že je sněm, který se o práva národu stará. Borrosch myslí, by se ze sněmu ustanowil wýbor takowý, pokud není obecní wýbor na demokratické basi zřízen, což se w několika dnech stane. Je od presidenta w řeči přetržen, který sděluje, co práwě od Löhnera slyšel. Wojsko táhne k universitě, počínají se barrikády stawět. ( Zmatek. ) 6[půl ] hod. Min. Hornbostl: W Bäckerstrasse se stawí barrikády, w 8 hodin se má prohlásit republika. Ministerstwo stawí swau důwěru na sněm. – Jeden deputowaný wyprawuje, že přichází od university, že pokus stawěti barrikády byl od prof. Füstra překažen. Zpráwy se stíhají, práwě opáčné. Sněm newí, co se w skutku děje. Zwolejí se dwě komisse, jedna by byla ministerstwu po boku, druhá by šla do auly. Pak se uzawře, by wojsko táhlo nazpátek a bylo w kasárnách konsignowané. 8 hod. Min. Hornbostl: Min. Latour se přeswědčil osobně, že žádné barrikády nejsau; we Wollzeil se wyndalo několik prken na ulici, které se wšak hned zas odstranily. Deputace akademiků se nachází w ministerium. Laszer: Wojsko táhnaucí ulicemi, by zabránilo stawení barrikád, pochodilo nazpět na Lugeck. Min. Schwarzer přináší proklamací na lid, by se upokojil, že wojsko w běhu 2 hodin odtáhne. Ministerstwo je přeswědčené, že dnešní pohybowání bylo nastražené, ačkoliw posud jistých dát nemá, doufá ale wyšetřowáním na půwod přijíti. 9. hod. Komisse se z auly wrací a ubezpečuje, že mezi studentstwem duch zákonní wane, že je plno důwěry k sněmu ( wšeobecný potlesk ) a hotowo, se swými těly činiti hráz proti nepřátelům sněmu; jenom to že ho těžce bolí, že proti němu nedůwěra w sněmu zbuzena byla. Žádá, by Sicherheitsausschuss byl opět zřízen a jistí mužowé před saud pohnáni. 9[tři čtvrtě ] hod. Wrací se komisse od ministerstwa; ministerstwo se zpečowalo, wojsko najednau nechati odtáhnaut, že již ale pomalu swá stawiště opauští. Ministerstwo že odepřelo ustanowiti Sicherheitsausschuss. Na universitě panuje dobré smýšlení, a studenti litují, že jim byly republikánské záměry podkládány. Sněm zrušil swau permanencí, ačkoliw Goldmark a Löhner na tom stáli, by se shromáždění dříwe nerozešlo, pokud wojsko w kasárnách nebude. Sněm tedy wyšel asi okolo 11 hodin, a procházeje ulicí, byl od postawených tu řad národní gardy uwítán hřmotným křikem: Sláwa sněmu říšskému! kteréžto wolání přes celau ulici trwalo.


28. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Venkov, Titulek: Sněm říšský je šťastně započat, Autor: Havlíček, Karel
Dod. Red. Sněm říšský je štastně započat, štastněji než se z rozhořčenosti a z neznalosti stran očekáwati dalo; sněm říšský ujímá se statně zálezitostí našich, a jemu máme co děkowat, že se učinil rozhodný krok proti wší zakryté samolibosti. Saud na hradě Pražském půjde nyní weřejně před se a nebudau sauditi pauzí auředníci a pauze jedna strana. A tak doufáme že přijde konečně na swětlo, jsau-li powěsti o hanebnostech, na osoby zatknuté nejwice ze msty osobní metaných, prawdiwé. Pak suďte sami. My wěříme w nevinnost oněch mučenníků.


14. prosinec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Jihoslované, Titulek: [zpráva], Autor: Havlíček, Karel
* * * H. B. Sezení říšského sněmu w Kroměříži dne 31. prosince podalo nejkrásnější důkaz celému Dalmatsku, jaké má zástupce. W Dalmatsku počítá se asi 400.000 obywatelů a mezi nimi asi 10.000 Wlachů ostatní čistí Slowané, kmene ilirsko-srbského, toho samého kmene, jenž w nepřetrženém prostranstwí bydlí w Srbsku, Bosně, Hercegowině, Černé Hoře, Dalmatsku, na ostrowech, w Pomoří, w hranici wojenské, we wojwodowině srbské, w Horwátsku a we Slawonsku, ba přidejme zrowna Krajinu, dolní Štýrsko, Istrii. Národ tento posud rozkauskowaný a proto neznamenitý má welikau slawnau budaucnost, jestli se spojí: a proto pracují k tomuto spojení wšichni oswícení národumilowní mužowé jihoslowanští. Tito wšichni příwítali jmenowání Jelačiće-bána za wojenského a občanskéko ředitele Dalmatska s welikým nadšením, widíce w tom uskutečněnu aspoň malau část swého přání strany spojení národu jihoslowanského. Ale jak se zachowali poslancowé dalmatští? Tito, majíce zastupowati celý národ, s patrnau nechutí přijali jmenowání bána a zřetelně wyslowili tuto nechuť swau w interpellací k ministerstwu, pod kterau podepsáni byli: Filippi, Petrović, Ivićević, Plenković, Michieli, Paitoni, Grabovac, Radmilli. Tedy wšichni dalmatští deputowaní jsau nepřátele swého národu, wyjma jediného prawého Slowana Petranoviće! Jaké jest to zastaupení! Deset tisíc Wlachů dalmatských má 9 zástupců na sněmu a 390.000 Slowanů jednoho!! Toť jest ta rownopráwnost Slowanů. Němec, Maďar, Wlach, Turek wšude nad námi panují, a když se někdy proti tomu ozweme, nadáwají nám přepiatců! A jaká bolest ještě pro Slowana, že sami odrodilci proti wlastní krwi brojí: wizme jen jméno těchto pseudo-dalmatinských poslanců, a wětšina z nich nese na čele nezrušitelnau známku půwodu slowanského. Jediný Petranović ujímá se poctiwě národu, a proto nás těší, že žádost jeho strany podpory Matice Dalmatinské u nás w Čechách tak rychle nalezla ohlasu. Ano pracujme my probuzenější Čechowé pro nešťastnější bratry swé, podporujme Matici Dalmatinskau a rusínskau, přijde čas, že se nám tito naši pobratřenci, až k moci přijdau, poctiwě a bratrsky odmění, budeme jistě také časem swým pomoc jejich tak potřebowati, jak oni nyní naši. My wšichni Čechowé, Morawané, Slowáci, Rusíni, Srbowé, Chorwáti, Dalmatinci, Krajinci, Slovinci jsme posud ubozí národowé w Ewropě, ale to nás drží, to nás ctí, že wzájemně těžký osud neseme jeden druhému bratrsky ulehčujíce. To nám pomůže k lepším časům – a snad nejsau daleko.


9. květen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti, Titulek: Zřízení České jednoty průmyslové, Autor: Havlíček, Karel
Zřízení České Jednoty Průmyslowé. Jednota Průmyslowá získala si za posledních dob působením swým zwlášťní pozornost našinců, neboť se tam počalo dle sprawedliwosti i o náš lid pečowati. Jednání její jest pro nás důležité již nyní a bude časem swým tím důležitější, čím wíce našinců mezi audy přistaupí. Neboť se wšechno řídí wětšinau hlasů. Aby wšak celému jednání, o němž nyní bohdá obšírnější spráwy podáwati budeme, každý náležitě rozuměti mohl, musí se newyhnutelně zřízení ( statuta ) Jednoty, její práwa a zákony w ní plat mající we wšeobecnau známost uwésti. Pročež je tuto podáwáme. Posawad jsme jen wýhradně jazyk swůj pěstowali, hádajíce se dětinsky a bez potřeby o malichernau písmenu, necháwali jsme celý oprawdiwý žiwot a celé jednání w rukau jiných. Místo co bychom byli dbali o další pokrok we wěcech důležitých a w žiwotě oprawdowém, pokládali si mnozí z nás za nejwětší zásluhu wymysliti nějakau nowau kličku w abecedě a nowé prawidlo orthografické. Tak jsme si hráli a jiní zatím klidili nase žito, a sílili se na aučet naší nepraktičnosti. Chopme se nyní i my srpu a hleďme shromážďowati do stodol swých! §. 1. Jednota ku powzbuzení průmyslu w Čechách jest s nejwyšším powolením zřizená saukromá společnost pod bezprostřední ochranau J. C. K. apošt. Milosti. §. 2. Každý nejwyšší purkrabí jest protektorem jednoty. §. 3. Probuzení a powzbuzení průmyslu w Čechách we wšech jeho odwětwích jest účel jednoty. §. 4. Wšechny k dosažení tohoto cíle whodné prostředky dohromady jsau okres činnosti ústawu toho, a podle potřeby bude se jich užíwati, změní neb zawrhnau se. Jsau pak buď 1. powzbuzení a rozšíření nauk a umění we směru průmyslním, neb 2. powzbuzení činnosti řemeslní a obchodní. Audowé. §. 5. Jednota sestawena jest z audů zakládajících, přispíwajících, činných, záslužných a čestných. §. 6. Audowé zakládající čili zakladatelé jsau, kteří až ke dni prwního shromáždění zakladatelů swým wyjádřením, že přistaupí, jednotu založili a w roční příspěwek dwaceti čtyr zlatých we stříbře se uvázali; pak ti, kteří od té doby až potud co zakladatelé přijmuti a uznáni byli; konečně ti, kteří od nynější doby ročními dwaceti čtyrmi zlatými we stříbře nejméně přispíwati slíbí, a kromě toho k základní jistině nejméně padesát zlatých we stříbře složí. §. 7. Audowé přispíwající jsau, kteří se w roční příspěwek nejméne desíti zlatých we stříbře uwázali. §. 8. Hlawnímu ředitelstwu ( generalní direkci dáno w moc a wůli, aby přihlášení audů zakládajících a přispíwajících přijalo. 9. Činní audowé jsau, kteří od jednoty jmenowáni bywše, powinnost na sebe wezmau, že pro jednotu pracowati budau. 166 §. 10. Záslužní audowé obdrzí tento charakter co nejwětší wyznamenání za práce w oboru průmyslném wykonané. §. 11. Čestnými audy mohau jmenowáni býti, kteří powzbuzowáním průmyslu tak wynikli, že čestno bude pro jednotu, budauli spoluaudy jejími nazýwáni. §. 12. Činní, záslužní a čestní audowé mohau se také w peněžité příspěwky uwázati, také ale potom prohlásiti, že nebudau je dále dáwati, aniž přestanau spoluaudy býti. §. 13. Wšichni audowé smějí swobodně ke schůzce přijíti, mají stejné práwo w sezeních a k hlasowání, kde statuty wýslowně neurčují wýmínky ( §. 23. ); mohau požádati wšeliké spráwy a wýkazy o záležitostech jednoty, poznamenání swá k nim udati a náwrhy činiti. §. 14. Audem přestáwá každý býti: 1. dobrovolným wystaupením; 2. zakladatelé a přispíwající audowé tenkráte, kdy třikráte upomínáni bywše swé příspěwky přes rok nezaprawí; 3. činní audowé tenkráte, kdy bez důstatečné příčiny wykázané sobě práce odmrští, neb přejaté pro jednotu práce w roce pořád sběhlém newykonají. §. 15. Záležitosti jednoty sprawowány buďtež buď od osob k tomu ustanowených, buď od spoluaudů samých w týdních, měsíčních a ročních schůzkách. §. 16. Organy stále činné jsau: Hlawní ředitel, jednatel, spráwcowé, representanti průmyslních zaměstnání, wýbory pro průmyslní oswětu a z těch wšech sestawené hlawní ředitelstwo, pak agentowé a zkaušící komise. Hlawní ředitel. § 17. Hlawní ředitel jest přednosta jednoty, a wede hlawní ředitelstwo a wšechny schůzky jednoty, které k tomu určeny jsau, aby w nich platně o wěcech se rozhodowalo. Wolen budiž ze zakladatelů na šest let od audů jednoty. Jednatel. §. 18. Jednatel hledí k tomu, aby jednání podle poukázání hlawního ředitele rozdělena a řádně wedena byla, a zastáwá místo hlawního ředitele, je-li tento zaneprázdněn. Je-li i on zaneprázdněn, wznese buď hlawní ředitel neb on na jednoho ze zpráwců wrchní zpráwu jednoty. Jednatele wolí audowé ze sebe na šest let. Zpráwcowé. §. 19. Čtyři jsau zpráwcowé a wedau: 1. písemní záležitosti, 2. činnost w oboru naukowém, 3. peněžité a 4. ekonomické záležitosti. Wšechny zpráwce wolí audowé ze sebe na šest let, práce jim wykazují hlawní ředitel a jednatel společně. Kdyby bylo prozatímních zástupců potřebí, wywolí je opět audowé ze sebe. Representace průmyslních zaměstnání. §. 20. Representace průmyslních zaměstnání jsau: 1. hornictwí a hutnictwí, 2. řemesel, 3. fabrik a 4. obchodu. Tito representanti stále udržujtež srozumění jednoty s wýkonnými průmyslníky, aby dokonale známy byly staw i potřeby průmyslu. §. 21. Každá representace sestawena budiž z representanta we wěci té sběhlého a jeho tajemníka či sekretáře, které každoročně woliti budau audowé ze sebe, k čemuž hlawní ředitelstwo učiní náwrh a wšak beze wšeho záwazku pro wolící. Místo representantowo, jeli tento zaměstnán, zastáwejž jeho tajemník. Stálí wýborowé pro průmyslní oswětu. §. 22. Stálí wýborowé pro průmyslní oswětu jsau: 1. pro technickan lučbu ( chemii ), 2. pro technické strojnictwí ( mechaniku ), 3. pro technické pomocní nauky a průmyslní wzdělání wůbec, 4. pro umění s ohledem na řemesla, 5. pro průmyslní statistiku. Tito wýborowé k tomu jsau určeni, aby pečowali o wywinowání a rozšíření důkladných wědomostí a podrobných zkušeností we swých odwětwích, a aby wyšetřili, jak jich užíti možná w záležitostech jednoty. §. 23. Každý tento wýbor wolen budiž ročně od audů, kteří sami w odwětwí to se zapsati dali, a sice jen z nich, wýbor pak wywolí ze sebe přednostu a jeho tajemníka. Počet audů těchto wýborů určí hlawní ředitelstwo. Přednostu, je-li zaměstnán, zastáwá tajemník, a nemůželi ani ten, tedy od těchto obau jmenowaný přísedící. ( Dokončení. )


23. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: V Praze dne 22. října. Ještě něco o zřizování obcí. Druhá interpellace k panu ministrovi vnitřních záležitostí, Autor: Havlíček, Karel
W Praze dne 22. října. Ještě něco o zřizowání obcí. Druhá interpellace k panu ministrowi wnitřních záležitostí. H. B. – Není mi tajno, že jsem swými články proti nepřirozenému a násilnému spojowání mnohých wesnic do jedné politické obce welice na sebe uwalil zášť mnohých auřadů a auřadníků, owšem jen takowých, kteří posud myslí, že konstituce jest jenom „ staň se wůle má “ – a takowých auřadníků máme posud tuze mnoho. A wšak snad obecenstwu našemu již poněkud powědomo bude, že strach před nemilostí takowých auřadů a auřadníků od jakžiwa nebýwala moje slabost – já ctím jen zákon a jen takowé auřady, které také zákon ctíti umějí. Proto také pustiw mimo sebe wšechnu bázeň ještě jednau obšírnější slowo o této wěci pronésti za dobré uznáwám, powzbuzen jsa k tomu rozmanitými doptáwkami a zpráwami z wenkowa. Nepochybuji, že byl aumysl p. ministra dobrý, když wydal instrukci k auřadům, aby hleděli wíce katastrálních obcí do jedné politické spojiti; myslíme totiž, že hleděl k tomu, aby se menší wesnice k wětším blízko ležícím připojily až snad ( a wšak nanejwýš ) tak dalece, aby jedna církewní osada ( farnost ) jednu obec politickau twořila, kde to dowolují okolnosti. Proti takowému rozumnému spojení a usnadnění nenapadlo nám nikdy brojiti a ukazuje sama zkušenost, že zdrawý smysl našich wenkowanů též toho samého byl náhledu. Ale p. ministr by se zhrozil, wida jak nemaudře a přepiatě wýkonné auřadnictwo porozumělo jeho instrukci a jak nejapně počalo nakládati s wesnicemi. Wětšina wesnic prohlásila se, že w samostatnosti zůstati si přeje, krajští auřadowé učinili tedy sami rozdělení wšech obcí a sice tak jak jim práwě napadlo, a nemajíce ani trochu pojemu, co jest wlastně obec, naplodili skoro samé okresky, tak jako by obce w státu neměly jiného wyššího aučele, než žiwiti každá jednoho jinak nepotřebného auředníka. Tyto rozwrhy krajských auřadů ohlášeny jsau s tím doložením, že se mají obce nesrozuměné s ními w jisté lhůtě oswědčiti, jinak že za swolující powažowány budau. Při tom ještě i to se stalo leckde, že to pozdě oznámeno bylo obcím, tak že již jen několik dní až do této ustanowené lhůty chybělo, a takřka ani času se jim nedostáwalo, aby protestowati mohly. Přáli bychom si welmi, aby se p. ministr buď sám neb skrze někoho důwěrného přeswědčiti ráčil, kterak asi krajští auřadowé tyto rozwrhy obcí učinili, a jsme přeswědčeni, žeby od této chwíle p. ministr tím wíce pospíchal zbawiti nás již konečně politické maudrosti našich krajských auřadů a zawésti nowé. Neboť abychom jen příklad uwedli, na tuze mnohých místech přiwtěleny jsau wesnice k městům do jedné politické obce. Kterak se ale může něco podobného učiniti u nás, kdežto mezi smýšlením a celým spůsobem obywatelstwa wesnického a městského ještě tak nesmírný rozdíl jest, který se snad teprwa za půl století wyrowná? Tak ku př. w kraji Čáslawském přidáno jest do obce Německého Brodu ( města nemýlíme-li se asi 3500 obywatelů ) tolik okolních wesnic ( i s farními osadami!! ), že celá Německobrodská obec má míti 6000 obywatelů tedy asi polowic městských a polowic wesnických, čím ale podťata jest žíla žiwotu obecnímu i města i těch wesnic, poněwadž interessy a potřeby jejich jsau posud tak rozdílné, že si wždy budau odporowati a jedna strana druhé překážeti. Kde se menšina wesničanů s wětšinau městských do jedné politické obce spojí, tam podstaupí wesničané zrowna politickau obecní smrt, a kde by byla menšina městských, tam zase naopak tito. A wůbec nám toto nemírné spojowání mnohých wesnic do jedné politické obce připadá, jako kdyby si někdo swé dwě zdrawé nohy utnauti dal a místo nich čtyry dřewěné nasadil. Zkušenost ukazuje, že skoro každá wesnička po samostatnosti obecní tauží, tak jako každá osoba wůbec. A přirozená obec zůstane přece wždy jen ta, která na jednom místě pohromadě stojí; má-li tedy stát potřebu neb wýhodu z toho, aby se přílišný počet samostatných obcí zmenšil, nesmí při tom nikdy zcela zapomínati na přirozenost, pamětliw jsa, že každá nepřirozenost sama se tresce. Za hlawní důwod k tomuto spojowání uwádí se obyčejně weliká wydání, která obec míti bude. Každý ale wí, že wydání obecní jsau w přímém poměru k welikosti obce, to jest jak weliká obec tak weliká wydání, a čím menší obec tím menší wydání. Když si deset lidí dohromady k jídlu sedne, snědí wždy wíc než jeden. Jaká mohau být tato wydání obecní? Předně na kostel a na školu; tu jistě nebude mít každá wesnice swůj kostel a swau školu, nýbrž tak jako to posud býwalo, a bude, také té obci, s kterau společně kostel neb školu míti bude, dle slušnosti připláceti. Za druhé na silnice a cesty – a třebas se tisíc wesnic spolu spojilo, neušetří tím ani jedné silnice neb cesty, a zrowna tolik na každau přijde práce a wýloh jako kdyby nebyly spojeny. Za třetí na dohlídku na polích – i tu se spojením nic neušetří, čím wíce obcí tím wíc polí, tím wíc hlídačů, tím wíc zlodějů, tím wíc autrat, to zůstane wždy pěšky jako za wozem. Neb snad stříkačku – ale budeli bude-li wíce spojených wesnic jednu stříkačku míti dohromady, nepomůže to žádné než té we které stříkačka státi bude, nebo než w noci se stříkačkau přijedau shoří stodola: bude-li ale každá z těch spojených wesnic swau stříkačku míti, zrowna tolik za ní wydá, jako by nebyla spojena. A jaké ještě jsau obecní wýlohy? Jest pastucha – toho neušetří wesnice nikdy, proto že se wšechny stáda z wíce wesnic dohromady pásti nemohau, třeba i wesnice do jedné politické obce spojeny byly; jest sluha ( servus ) a posel obecní – a také na tom se nic neušetří, čím wíc wesnic, tím wíc má běhání a práce, tím wětší plat se mu dáti musí, aneb snad i wíce jich zapotřebí bude, poněwadž budau muset z wesnice do wesnice přes pole choditi, wždy ale na každau wesnici tolik přijde jako by sama pro sebe zůstala. Jediné tenkrát by wesnice spojením ušetřily, kdyby si každá obec musela auřadníka swého držet, tu owšem nemůže každá wesnice snad hned 200 – 400 zl. stř. ročně wynaložit. Ale dokázali jsme, že podle zákonu obecního obce k tomu nuceny býti nemohau, že pokud jest obec skrowná, každý maudrý občan sám wšechno zastati může, co zákon obecní od purkmistra požaduje: když by se ale 5 – 10 wesnic spojilo do jedné obce, tuť arci již bude tolik práce, že k ní zwláštní auředník newyhnutelný býti musí. Ze wšeho co nám posud o této záležitosti k wědomosti došlo, musíme sauditi, že pan ministr naše obce posud za neschopné drží, aby mohly zwláště powinnosti od státu jim přenechané řádně wykonáwati. W tom nás potwrzuje zwláště ta powěst, že nyní, když obce welikau chuť ke spojowání neukazují a tudy také auředníky zwláštní wyžiwiti nemohau, zamýšlí p. ministr w Čechách ( jak doslýcháme ) asi 100 wládních auředníků ( okresních komissarů ) usaditi, kteří by místo obcí ty powinnosti zastáwaly, které se w obecním zákonu jakožto od státu přenechané obcím swěřují. Myslíme že p. ministr nezná dosti dobře Čechy, drží-li wětšinu našich obcí za tak neschopnau, a že si nás předstawuje snad příliš podle některých jiných korunních zemí. Neupíráme, že w mnohých obcích našich se přece nenajdau mužowé schopní k wedení těchto záležitostí, za wětšinu se ale – pokud my lid swůj známe – můžeme zaručiti. Za nešťastnau ale pokládáme myšlénku p. ministra ( jsme-li jinak dobře zpraweni ) s oněmi okresními komissary, kteří budau wždy jen překážka obecní swobody a rozsíwači nedůwěry mezi obcí a státem. My sami shodujeme se w tom, že zwláště na prwní časy zapotřebí bude trochu wětší a bedliwější kontroly státu nad nowými obcemi, než sobě tyto na nowý pořádek uwyknau a do swého posud nezakaušeného oboru se wprawí, zwláště pak toho zapotřebí bude s ohledem na působiště krompřirozené od státu obci přepuštěné: ale my bychom k tomu aučeli jiný příhodnější prostředek wěděli. Ať pan ministr alespoň na prwní časy zwětší personale okresního hejtmanstwí. Bez toho slyšíme hlasy mnohých zkušených auředníků ( při tom zcela ne bürokratů ) kteří o tom pochybuji, žeby se s tím skrowným personálem jak w saudním tak i w politickém oboru wystačiti mohlo, zwlášť w prwních časech, kde ještě mnohem wíce práce se naskytne. Okresy politické nejsau příliš weliké, kdyby tedy se počet politických ( zwlášť nižších ) auředníků alespoň provisorně zwětšil, mohli by welmi dobře wšechny obce swého okresu na zřeteli míti a o to dbáti, aby obce swé od státu jim swěřené powinnosti dokonale a spráwně odbýwaly, a mohly by jim také w pádu potřebném wyswětlením a radau ku pomoci přispěti. A jak mile by se časem swým obce do swé nowé samostatnosti wprawowaly a nowému zřízení uwykly, a když by tato nowá spráwa již jednau přišla do chodu: pak se poznenáhla personale okresních auřadu auřadů zase na normální staw přiwésti může, a bude to cesta postaupná, beze wšech nepřirozených a prchlých skoků. Přeswědčeni jsauce, že p. ministr wnitřních záležitostí prawau swobodu obcí upřímně zawésti chce, osmělujeme se opětně ustanowení oněch okresních komissarů jakožto wěc ( alespoň w naší zemi ) nepotřebnau a prawé samostatnosti obcí škodliwau zrazowati. Ať jen se nedá p. ministr zpráwami dosawadních krajských auřadů másti, ať se nebojí swěřiti i menším obcím ( wesnicím ) tu moc, kterau obecní zákon do rukau obce klade. Že wšak krajské auřady a jejich delegowaní komissarowé práwo nemají jednotliwé obce proti jejich wůli dle §. 4 ke spojení s jinými nutiti, to jest tak patrná wěc, že již po wšem tom, co jsme dříwe strany této wěci w N. N. uwedli, ani slowa přiložiti za potřebné neuznáwáme. Či má se počít swoboda obcí tím, že se jednotliwé zabijí, že se přinutí odříci se na wždy toho co jest nejmilejší každému, swé osobnosti a samostatnosti?


31. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Vysvětlení nynějších okolností. III., Autor: Havlíček, Karel
Wyswětlení nynějších okolností. III. H. B. — Co nám ale může pomoci? jaké jsau naše naděje? Stará prawda historií stwrzená jest, že z těsností a nepříležitostí wlád wždy se zmáhá swoboda národů; wždy se ukazowalo, že tenkráte si národowé nejwíce pomohli k swobodám, když bylo wládě zle. Ze wšeho, co toto reakcionářské ministerstwo učinilo, musí každý být dojista přeswědčen, že od tohoto ministerstwa nemůžeme nikdy očekáwati lepší spráwu; wšemožná žádost a péče naše musí tedy být, aby toto ministerstwo bylo odstraněno. Jakým spůsobem se to docíliti dá, to owšem teprwa ukážau okolnosti, we kterých se nyní každodenně welmi mnoho změniti může. Jisto jest ale, žeby wláda naše se nebyla nikdy opowážila, tak očiwidným spůsobem proti swobodám našim wystaupiti, kdyby neměla pro nejhorší pád pojištěnau pomoc ruské wlády. Na tuto moc musí se tedy každý opatrný ohlídnauti, aby snad swé síly nepřecenil! Pokawad Francausko s druhé strany newloží moc swau jakožto záwaží proti despotické moci, nemůže nikdo rozumný očekáwati, žeby liberální žiwly celého Německa, Rakauska i Wlaska odolaly we zjewné wojně moci absolutistů: tím wíce, že se již patrně widí, kterak král pruský a mnoho jiných knížat německých jsau we srozumění s Ruskem. Není tedy jiné bezpečné naděje pro nás, než hleděti na Francausko, až tam strana liberálních a řádných lidí zwítězí nad ostatními. Že my socialisty a komunisty, jmenowitě Cabeta, Proudhona atd. nepočítáme k liberálním a řádným lidem, toť snad se rozumí samo sebau. My počítáme k liberálním a řádným lidem we Francauzích dílem poctiwé republikány, dílem přátele swobodomyslné konstituční monarchie, wždy ale zastawatele takowé wlády, která uznáwá zásadu, „ že wšechna moc pochází od národu “ My nebudeme nikdy sami hlásat republiku, ačkoli máme takowé mizerné lidi w opowržení, kteří se snaží, republiku jako nějaké lotrowstwí rozhlašowati a tupiti. Mámeť zajisté dílem w starowěkých republikách, dílem we Šwýcařích a w sewerní Americe nejpěknější příklady šťastných a kwetaucích republik. Proto ale není zas newyhnutelno pro štěstí národu zawesti wšude republiky, jak nám to příklady šťastných a kwětaucích konstitučních, ale prawých konstitučních monarchií dokazují. Tu přijde wšechno na okolnosti a na wůli národu samého. — Proto nám nezáleží na tom, zůstane-li Francausko republikau neb ne, jen když w něm zůstane skutečná swrchowanost národu; zdá se ale podle wšeho, že se Francausko tak jako nyní neudrží; buď musí být Francausko swazkem foederativních menších republik, aneb opět konstituční monarchií. Jestli tedy we Francauzích se utuží poctiwá a na swrchowanosti národu založená wláda, pak i u nás swoboda nemůže být zkrácena, třeba by nyní na čas pohromy utrpěla. Těžkosti w Itálii a w Uhřích a newyhnutelný z toho nedůstatek financí udrží wládu naši na dlauhý čas w takowé slabosti, že neodolá na dlauho sprawedliwým potřebám národů. Když tedy s jedné strany swobodomyslná a národumilowná wláda we Francauzích nedowolí w Rakausku ruskau intervencí ( ozbrojené wkročení do země ), a s druhé strany wláda naše, aby proti Maďarům a Wlachům se ubránila, našeho přátelstwí newyhnutelně potřebowat bude, pak jest swoboda naše utužena. To jest, myslím, jasný obraz našeho nynějšího stawu; kdo ale jen we slepé zůřiwosti myslí, že se hlawau zeď prorazí a že snad již wšechno dobře pořízeno jest, když se jen revoluce počala, třeba bez dobrého wypočtení, může-li se wyhráti: ten zasluhuje, aby byl politowán a do politického blázince zawřen. Revoluce proti despotům jest krásná wěc, — ale jen když se podaří.


23. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: [Němci o literatuře české]., Autor: Havlíček, Karel
Domácí záležitosti. Kterak i sami Němci o wznikání národnosti a literatury české uctiwěji sauditi počínají, dokázali nám nedáwno „ Wšeobecné Augsburské Nowiny “, z kterých doslowně wyjímáme následující slowa: „ Hrobowá tichost panuje w německé belletristické literatuře Pražské; tím mocnější žiwot jewí se w literatuře české, a zwláště četná díla, od Matice české wydaná, znamenitého uwážení zasluhují. Počet odbíratelů časopisů českých roste neočekáwaným spůsobem, a letos ještě powstaly dwa periodické časopisy, Pautník a Pražský posel; s bolestí wšak pozorujeme ( Němci ), že jediný belletristický časopis w Praze Ost und West ( neb Bohemia se zabýwá nejwíce wěcmi jen místními ) bídně žiwotem se protlauká. A wšak není tím winen statečný redaktor, Rud. Glaser, nýbrž netečnost německého obecenstwa našeho tak jest weliká, žeby i nejlepšímu německému časopisu w Praze wydáwanému jen prostředně se dařilo. Jak slawně a hrdě naproti tomuto smutnému wýjewu počíná si národní literatura česká, a ještě znamenitější pro nás musí býti wznik její, pomnímeli, že Čechowé jen wesnické a trivialni školy mají, že na wšech ostatních školách, při wšech úřadech státních i saukromých bez wýmínky a jediné němčina panuje, že tedy česká literatura beze škol, bez ochranců a mecenášů z jádra národu silau wlastní se wzděláwá. “ Z toho tedy wyswítá ponaučení, že nám přece ještě tak zle není, jak by si mnozí Němci w Říši rádi přáli: a doufáme, že nám jistě mnohem dále pokročiti přáno bude.


1. září 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Sněm říšský, Autor: Havlíček, Karel
Sněm říšský dne 30. srpna. Bělkowski z Haliče táže se justičního ministra o užíwání polského a rusínského jazyka w auřadech haličských. Již 1815 byla od wlády slíbena garantie národností, a když se to nedělo, hlásili se sněmowé zemští o to, až nyní letos po dnech březnowých apellace dne 25. dubna sama nařídila, aby se na žádosti w národním jazyku také takowá odpowěď od auřadu dala a protokol w národním jazyku wedl. Ministerium to potwrdilo, a wšak asi w polowici čerwna wyšlo prý opět nařízení od ministerstwa, aby auřadowé wšechno w německém jazyku wedly a jen na žádost stranám překlad w národním jazyku wydaly. Bach odpowídá, že za těch časů ještě ministrem nebyl, a že si zpráwy o tom wyžádá. Tentýž deputowaný tázal se strany jednoho konviktu we Lwowě, který w kasárny byl proměněn. Dbblhof: že nynější wláda sice konviktům nepřeje a je zrušiti chce, a wšak fundace takowé k jinému podrobnému aučelu obrátí. Fleischer z Falkenawy předstawil ministrowi financí welmi obšírně mnohá nepohodlí a obtížnosti, jaké okrsky pohraničné pro cla trpěti musí, jmenowitě že tkalci ubozí, kteří beztoho sotwa žiwobytí si wydělají, když swé dílo do fabriky odwádějí, wždy také u celního auřadu se zastawiti a dlauho čekati musí, pak strany tak zwaných zakázaných cest, nočního transportu atd., že často ubozí dělníci pro nezachowání těch mnohých formálností celních welké tresty platí. Kraus, ministr financí: že on wždy k ulehčení těchto krajů přispěje, když se jen toto ulehčení srownáwá s ostatními celními ohledy; pokud ale celá celní saustawa auplně změněna není, nemohau mnohá tato ustanowení přestati. Kudlich jde na tribunu a čte swůj náwrh, jejž w následující otázky uwedl: 1 ) Má poddanost, nexus tutelae ( jeden sedlák na lewici se zdwihne: Tomu já nerozumím, to jsau cizá slowa; řečník mu wyloží, co to znamená; komora se směje, a sedlák po dlauhém bručení na tu latinu se utiší ) se wšemi na ní se potahujícími zákony wyzdwižena bytí? 2 ) Má přestati wšecka robota a desátky, wšecky z poddanosti wrchnosti ( aus dem Unerthänigkeitsverbande, dem Obereigenthume, der Holden und Schutzobrigkeit ) ochrany a winohorního práwa wyplýwající břemena, a těm podobné w naturaliích, penězích neb w práci pozůstáwající powinowání, a břemena buď na domě neb půdě, jakož i wšecky poplatky při odewzdáwání majetnosti? 3 ) Za wšecka tato wyzdwižená břemena nemá se žádná náhrada dáti? 4 ) Má se komissí pozůstawiti, nawrhnauti, za která břemena přísluší ňáká náhrada a za která žádná? 5 ) Má být za břemena na privátních úmluwách se nezakládající dána náhrada od státu? 6 ) Mají se pro komissí z každé guberny tři audowé sněmu wywolit? 7 ) Má se dát o tom proklamace? Laszer: Dílem jsme se wčera sjednotili; sestaupilo se 6 audů sněmu, by ten náwrh znowu formulowali, což se jim podařilo. Mnoho audů přistaupilo k tomuto kolektivnímu náwrhu, upustiwše od swých amendementů. 1 ) Má poddanost a wrchnostenský poměr ochrany se wšemi tyto poměry normujícími zákony wyzdwižen býti? 2 ) Má se půda wšech břemen zprostiti a wšecken rozdíl mezi dominikálním a rustikálním gruntem wyzdwihnauti? 3 ) Mají wšecka z poddanosti wyplýwající a na poddané půdě lpějící břemena, služebnosti a poplatky každého způsobu, jakož wšecka z wrchnostenského wlastnictwí ( grundherrlichen Obereigenthume ), z desátku, ochrany, winohorního práwa a wesní wrchnosti ( Zehent -, Schutzvogt - und Weinbergherrlichkeit, aus der Dorfobrigkeit ), pocházející buď od majitku, buď od osob odwáděnu býti majících, w naturaliích, w práci neb penězích pozůstáwajících powinowání ( Natural -, Arbeits - und Geldleistungen ), též také při proměnách w držiteli ( Besitzänderung ) powinowané platy od nynějška wyzdwiženy býti? 4 ) Nemá se za práwa a požadowání, z osobního poměru poddanosti, z ochrany, z wrchnostenské práwomocnosti a wesní wrchnosti wyplýwající nic nahraditi, a naproti tomu mají z toho pochodící břemena přestati. 5 ) Má se za práce, naturální a peněžité poplatky, které držitel gruntu co takowý držiteli statku a majetníku desátku ( dem Guts -, Zehent - und Vogtherrn ) powinowán byl, co nejdříw mírná náhrada wyšetřiti. 6 ) Má práwo na sbírání dříwi a pastwy, jakož i jiná práwa užíwání ( Nutzungsrecht ) mezi wrchností a poddanými s náhradau, wrchnostenské práwo pastwy na auhoru ( Blumensuchenrecht ) a strništi bez náhrady přestati. 7 ) Má-li komisse ze wšech provincí sestawená náwrh zákonu wypracowati a sněmu předložiti, který obsahowati bude ustanowení a ) strany zrušení za náhradu kontraktu emphitewských a jim podobných powinností a přijmů; b ) o zrušitelnosti břemen w §. 3. nejmenowaných; c ) jak mají práwa, w §. 6. jmenowaná, zrušena a uspořádána býti; d ) jaká a jak weliká má být náhrada, a jaké fondy provinciálni mají k náhradě této působením státu přispěti; e ) má-li se za břemena dle §. 2., 3. a 7. lit. b. zrušenu být mající, ale w §. 4., 5. nejmenowaná náhrada dáti, a jaká? 8 ) Wrchnostenské auřady mají práwomocnost a politické řízení provisorně až do zřízení zemských auřadů na autraty zemské dále wésti. Smolka: Nezdá se mi býti to zcela jasně wyjádřeno, by každá province ze swých břemen se wykaupila, což na každý pád musí býti, poněwadž province jsau, na př. Dalmacie, kde těch břemen neznají. Brestl: Přikročmež raději k hlasowání o Kudlichowu náwrhu, a sice docela wšeobecně, neb bylo wčera uzawřeno, že se bude dnes hlasowat o něm, jak ho Kudlich přednese. ( Ne, ne! ) Pražák: Nebylo wyjednáno wčera, že se bude hlasowat o náwrhu w té obdobě, jakau ji Kudlich dá, nýbrž o náwrhu, který ze spojení jednotliwých amendementů pojde; a to jest náwrh Laszra. Zastáwá tento náwrh. Mayer žádá, by se o obau hlasowalo. Celá věc se rozpadá na 3 díly: 1. za která břemena se nemá žádná náhrada dáti; 2. za která přísluší náhrada; 3. o kterých je pochybno, má-li se nějaká dáti, čili nic. Jestli to rozhodnutí opět odročíme a naposled snad komissí ponecháme, uplyne několik neděl, a kdo bude moci statky jak selské tak wrchnostenské prodáwat neb kupowat, když takowá nejistota panuje. Ostatně myslím, že wíce wědomostí nenabudem, ani když se w komissí sestawíme. Doliak: Newím, proč bychom měli o Kudlichowu náwrhu rokowati, který jenom privátním míněním je; ostatně na otázku, nemá-li se dáti žádná náhrada, nemohu ani s ano ani s ne odpowědíti. Borrosch: Jsem toho mínění, že jen stát má náhradu nésti, a tudy nám ani Laszrůw náwrh zadost neučiní, který příliš welké ohledy na provincie béře; zapotřebí, abychom se již jedenkráte tohoto separatismu zbawili. ( Tleskot z lewé strany. ) Platí-li nekatolík za katolíka, proč ne jedna province za druhau. Nawrhuje, by shromáždění dříwe se nerozešlo, pokawad nebude po hlasowání. Jonák mluwí pro Laszrůw kolektivní náwrh, poněwadž již 30 amendementů zahrňuje. Zimmer: Kudlich má práwo, žádati, by se o jeho nowě formulowaném náwrhu hlasowalo. ( Oho! ) Goldmark: Dle mého mínění nemá ani jeden ani druhý práwo, žádati, by se o jeho náwrhu hlasowalo, neb to wčera nepřišlo k žádnému sjednocení. Z počátku se jednalo jen o to, by se princip wyslowil, a to musí komise učinit. Kudlich: Doufali jsme wčera, že se sjednotíme, a já přislíbil, že přistaupím ku kolektiwnímu náwrhu, zda s tím moje strana, spokojena bude. Ta to ale nepřijmula, poněwadž náwrh za každau wěcnau powinnost náhradu žádá, kterých welká část směšného půwodu jest. Druhý důwod jest fond, který každá provincie pro sebe sehnat má. Ostatně nemohu odpowědíti na otázku, nemá-li se dáti žádná náhrada, ani na onu, má-li se dáti náhrada. Poláček: Namítalo se proti Kudlichowu náwrhu, že je tuze wšeobecně držený, an zatím kolektivní náwrh Laszrůw wypočítáwá ty nejobtížnější břemena. Tomu ale není tak; nucenost, piwo odbírati, je hned 476 wynechána; pak není wyřknuto, kdo má dáti náhradu, ani jaké auřady by měly staupit na místo patrimoniálních, kdyby tyto za provisorium podrženy nebyly. Hlasujme tedy docela jednoduše o Kudlichowu náwrhu a stawení otázek zanechme presidentowi. ( Tleskot. ) Klaudi lituje, že se presidentowy otázky newzaly za základ, které tak logické jsau, žeby zodpowěděním jedné jich hned několik odpadlo. Béře swůj náwrh nazpět a přistupuje k Laszrowu. Kaučić též wystupuje proti náwrhu Laszrowu, kterému předhazuje hlawně to, že se má w každé provincí zwlášť a samo o sobě poddanstwí zrušowati a náhrada platiti, poněwadž dle jeho mínění provincie dosawádní auplně přestati mají. ( Sykot na prawici a na lewici od Poláků. ) Také s náwrhem p. Kudlicha se nesrownáwá a činí k němu amendement, aby se místo 3. punktu, který náhradu w nejistotě ponecháwá, řeklo: Mají-li některá břemena zcela bez náhrady a některá s náhradau se zrušiti? Hawelka dokazuje sněmowně, že, nepřijme-li jeden z těchto dwau náwrhů, opět tak daleko jest, jako wčera, totiž nikde. Ostatně ale, že čas jest, čekajícím národům aspoň již konečně nějakau jistotu dáti, a že náwrh Laszrůw na každý pád lepší jest k hlasowání, protože celé hlasowání se jím znamenitě zkrátí, protože pak asi 20 a i wíce jiných od swých náwrhů ustaupí. Lubomierski zastáwá samostatnost provincí proti Borroschowi. Pražák z Morawy hájí obšírně náwrh Laszrůw; konečně ale přistaupeno jest k hlasowání o této formální wěcí. Napřed přijato jest wětšinau, aby náwrh Smolky do náwrhu Laszrowa wstawen byl. ( Porážka centralistů. ) Pak přijato jest, aby třetí punkt Kudlichowu náwrhu oprawen byl dle náwrhu Kaučićowa. Náwrh Poláčkůw zcela propadl. Konečně ale přijato jest wětšinau, aby se dle otázek náwrhů Laszrowa nejprwé hlasowalo. Zatím se ale čas těmito sice na pohled nedůležitými, skutečně ale nesmírně wážnými debattami tak protáhl, že po 3. hodině odpoledne sezení ukončeno jest, aby zatím otázky Laszrowy i Kudlichowy wytištěny byly, a aby se zejtra ráno o celé wěci hlasowalo beze wšeho jiného obyčejného jednání a rokowání. Zítra tedy se rozhodne jedna z nejdůležitějších otázek celého rakauského mocnářstwí.


4. květen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: Šosovské staré archivy, Autor: Havlíček, Karel
Šosowské staré archiwy. Otázka na poddané dymokurské. Zdaliž pak také letos wáš pan wrchní příplatky robotní tím způsobem od wás dobýwati bude jako r. 1841, když poddané, jenž dle jeho náwrhu robotní příplatky dobrowolně platit nechtěli, některé holí mlátit nařídil, jako Jos. Wíta, jiným jako Janu Bambulowi peníze z kapes prostředkem drába wybrati kázal, opět jiné do wrátnice sadil? Několik sedláků dymokurských.


13. únor 1846, Zdroj: Česká včela, Část: [Básně], Titulek: Astronomie polského Žida, Autor: Havlíček, Karel
Astronomie Polského Žida. Wšetečný židák chtěl být astronomem To slyše tatík spustil na něj hromem: „ Nač lézti chceš ty hlupče až na nebe We čtyrech slowech wše wyučím tebe. Slunce — je dukát, jehož každý slawí, Silně se blyští jako magnat prawý; Měsíc — je tolar, on se w noci rodí. Pořád jak šlechtic za magnatem chodí; A w mlíčné draze punkty jsou pětáčky To máš na panstwích naseté sedláčky; A jasné hwězdy, tyto mocné šiky, To měsťané jsou, samé dwacetníky. Kdo celý system vstrčí do pytlíka, Wynikl vtipem nad Koperníka. “


21. září 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [O příjezdu Knićaninově], Autor: Havlíček, Karel
Dnes sem přijede slawný Knićanin, prowázen od proty Stamatoviće, jejž Praha zná ze sjezdu slowanského, a od mladistwého hrdiny srbského Stefanoviće; zůstane zde asi 3 dni. Wčera odjeli z Wídně a zůstali w Brně přes noc. Nepochybujeme, že králowská Praha tyto přewzácné hosty také králowsky uwítá a přejeme si, aby tito hrdinowé slawní nelitowali náwštěwy staré, ale omládlé matky Čechů a upřímné sestry wšech slowanských bratří.


6. červenec 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [titulní strana], Titulek: Výklad hesla Národních Novin. (Pokračování.), Autor: Havlíček, Karel
Wýklad hesla Národních Nowin. ( Pokračowání. ) 5. Saudy přísežných. W zemích konstitučních swobodných stáwá se welmi často, že občané dobřesmýšlející s wládau do rozličných sporů a hádek přicházejí, poněwadž každému swobodno býti musí, o každém kroku wlády mínění swé buď hanliwé neb pochwalné wyslowiti. Wůbec není w zemích konstitučních opposice nic nedowoleného, ba může se zřejmě a weřejně usilowati o swržení wlády a ustanowení jiné, když wláda ( dle přeswědčení opposice ) neschopná jest, zem jak náleží říditi. Nejwíce se takowé odpory dějí w nowinách, které pak opposičními se nazýwají. Pochopitetno jest, že pak ministři, presidentowé a jiní auředníci proti takowým odporníkům swým a jmenowitě proti opposičním nowinám nechuť mají a rádi by je potrestali a odsaudili. Zapotřebí jest tedy, aby saudce nebyl stranný, aby auředníci nesaudili nad urážkami jim učiněnými, sice nebude prawá swoboda nikdy w zemi průchod míti. K tomu cíli nejlépe jest, moc saudní zcela wzíti auředníkům, tak jako jim odňatá jest moc zákonodární ( zákony dáwá sněm s potwrzením králowým ). To se nejlépe docílí, když saudcowé jsau mužové wywolení od občanů a také neshoditelní ( leč by se jim přestupky dokázaly ), aby mohli nestranně sauditi bez ohledu na důstojnost, tak aby i nejmenší občan proti nejwyšším auředníkům ( třeba ministrům ), nejbohatším lidem, ba proti králi samému u saudů práwo swé dobré prowésti mohl. We wšech důležitějších wěcech musí wýrok dáti porota neb saud přísežných, t. j. jistý ustanowený počet k tomu wywolených a neodwislých občanů, kteří uznati musí, nalezají-li skutečně na obžalowaným onu winu, kterau auřady udáwají. Bez takowého saudu přísežných jmenowitě by nikde neobstály swobodné, neodwislé nowiny, poněwadž by jinak auředníci wždy redaktory jejich pronásledowali a odsuzowali k trestům peněžitým i do wězení. Jak tyto poroty zřízeny jsau, o tom jindy. ( Pokračowání. )


30. červenec 1846, Zdroj: Pražské noviny, Část: Nové knihy., Titulek: [Povídky Jana z Hvězdy]., Autor: Havlíček, Karel
Nowé knihy. 1. Drobné Powídky od Jana z Hwězdy. Swazek I. Zábawných spisů J. z Hw. Sw. IX. W Praze, tisk a sklad Jar. Pospíšila 1845. 8. Str. 155. Již dříwe známe, až na poslední „ Wolšanský zámek “ o které podáme mínění swé we Wčele.


31. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [vyjádření Havlíčka k vystoupení ze Slovanské lípy], Autor: Havlíček, Karel
Oznámil jsem jednoduše swé wystaupení ze Slowanské Lípy, udáwaje před swětem jen jednu awšak nejnepatrnější příčinu swého wýstupu. Že jsem jen tuto nejmenší příčinu weřejně oznámil, stalo se jen z toho ohledu, abych zbytečně se nedotýkal stránky mrzuté w našich wlasteneckých záležitostech, a aby se před celým swětem nemusely rozhlašowat naše domácí wěci, které by bylo nejlépe w saukromnosti wyjednati. Kromě wšeho mého nadání zapomněli se ale dwa audowé wýboru, a sice p Wunš ( w Allg. Const. Ztg. ) a p. Knedlhans ( we Wečerním Listu ) tak dalece, že moje wystaupení prohlašují za bázeň a za nějaké zpronewěření se w zásadách, ačkoli oba tito pánowé byli přítomni při onom saukromém sezení wýboru, we kterém jsem já dokazowal, proč jest lépe, aby Slowanská Lípa se proměnila w nepolitický spolek. Bylo to práwě tenkrát, když jsem já w onom sezení napsal dle uzawření wýboru známé prowolání k filialkám dne 23. března w nowinách wytištěné. Já jakožto redaktor nowin budu mít ještě wíce příležitosti, dokázati skutkem swau swobodomyslnost, a nezakládám si w tom ohledu na wyswědčení ani p. Knedlhanse ani p. Wunše, a proto bych se mohl jednoduše jejich špatně ukryté zlomyslnosti a záwisti wysmát: poněwadž ale oni sami mne takřka wybízejí, abych wypodobnil swětu onu stranu we wýboru Slowanské Lípy, ku které tito dwa páni náležejí, a k wůli které jsem také ze společnosti wystaupil, neopominu to časem swým jak náleží učiniti. Jsem wšak přeswědčen, že i sama weliká wětšina ostatních pánů z wýboru, ku kterým já wšechnu wážnost chowám, a která mne též wywolením za místopředsedu důkaz swé důwěry podala, brzy již učiní konec nerozumu a ještě něčemu horšímu, co tato swrchu řečená strana, ku které kromě p. Knedlhanse a Wunše též p. Gauč, p. Sabina, p. Stefan náležejí, na firmu Slowanské Lípy a tudy celého národu prowádí. K. Hawlíček, redaktor Národních Nowin.


8. březen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: X, Titulek: [autentický překlad návrhu konstituce], Autor: Havlíček, Karel
– Některé německé časopisy Pražské ohlásily již sice wýtahy z náwrhu konstitučního; nebyl to wšak náwrh ještě auplný, nýbrž kterému ještě poslední ruka konstitučního wýboru scházela. Zde wšak podáwáme authentický překlad tohoto náwrhu, zhotowený již po ukončených poradách konstitučního wýboru. Náwrh listiny ústawní. Přehled. Náwrh listiny ústawní. Přehled. I. Objem státu a rozdělení jeho. II. Základní práwa občanů. ( O těch jedná se již we sněmu. ) III. Wládní moci wůbec. 1.Říšská moc austřední. A. Císař. B. Ministrowé říšští. C. Sněm říšský. a ) Komora lidu. b ) Komora zemí. 2. Wládní moc zemská. A. Zemská spráwa. B. Sněmowé zemští. C. Sjezdy krajské a obce. IV. Moc saudní. V. Auředníci státní. VI. Důchody. VII. Ozbrojená moc. VIII. Ustanowení wšeobecná. IX. Přehlídka ústawy. Ustanowení pominutedlná. I. Objem státu a rozdělení jeho. §. 1. Císařstwí rakauské jest nedílné, ústawní dědičné mocnářstwí. §. 2. Země císařské říše, pro které tato ústawa má býti, jsau: 1. Králowstwí české. 2. Králowstwí haličské a wladimírské s Krakowem. 3. Králowstwí dalmatské. 4. Arciknížetstwí rakauské pod Enží. 5. Arciknížetstwí rakauské nad Enží, krom čtwrti Innské. 6. Wéwodstwí salzburské se čtwrti Innskau. 7. Wéwodstwí štýrské. 8. Wéwodstwí korutanské. 9. Wéwodstwí krajinské. 10. Wéwodstwí slezské. 11. Markrabstwí morawské. 12. Knížecí hrabstwí tyrolské s Vorarlberkem. 13. Istrie. 14. Bukowina. §. 3. Halič s Wladimírskem a Krakowem rozděluje se na 10 krajů, Čechy na 9, Morawa na 4, Rakausy pod Enží na 3, Tyroly s Vorarlberkem na 3 ( Tyrolsko německé, Tyrolsko wlaské a Vorarlberk ), Štýrsko na 2 kraje. Hranice těchto krajů ustanowí se s wšemožným ohledem na národnost zákonem říšským. Ostatní země činí každá jeden kraj. §. 4. Země jsau wespolek w poměru dokonalé rownopráwnosti k celému pak císařstwí w poměru nerozdílných organických částí. §. 5. Každé zemi zůstáwá samospráwa w mezech wytčených tauto ústawau, jakož i celitost objemu jejího pojištěna. §. 6. Přijmutí nowé země do říšského swazku, pro který tato ústawa platí, nemůže se státi bez přiwolení zákonodárné říšské moci. II. Základní práwa občanů. ( § §. 7 – 32. ) III. Wládní moci wůbec. §. 33. Wládní moci nesmějí wykonáwany býti, než spůsobem w ústawě této určeným. §. 34. Wládní moci jsau dle rozsáhlosti: 1. Moci austřední čili říšské, které se wztahují na celau říši. 2. Wládní moci zemské neb krajské, které se wztahují na jednotliwé země. Při pochybnosti o příslušnosti říšské neb zemské wládní moci jest domnění na straně moci austřední. §. 35. Zákonodární říšská moc wykonáwá se od císaře společně se sněmem říšským, zákonodární moc zanechaná jedné každé zemi wykonáwá se od císaře jakožto hlawy země společné se sněmem zemským neb sjezdem krajským. §. 36. Práwo k ponawrhowání zákonu má každý účastník zákonodární moci. §. 37. Authentické wykládání zákonů přísluší jediné moci zákonodárné. §. 38. Moc wykonáwací přísluší jediné císaři a zastáwá se odpowědnými ministry. §. 39. Saudní moc wykonáwá se w celé říši dle stejných zákonů od saudců nessaditelných we jménu hlawy státu. 1. Říšská moc austřední. A. Císař. §. 40. Koruna císařstwí rakauského jest dle ustanowení pragmatické sankcí od roku 1713 dědičná w domu Habsburk-Lothrinském. §. 41. Práwa a moci, ježto císaři přísluší, ustanowena jsau w ústawě. §. 42. Osoba císaře jest poswátná a nedotknutelná; on z wykonáwání wládní moci odpowědný. §. 43. Císař hned po přijmutí této ústawy a každý nástupce jeho po samém nastaupení wlády učiní před shromážděným sněmem říšským následující přísahu: „ Přísahám, že budu ústawu říše pewně a bez přerušení zachowáwati a we srownání s ní a se zákony wládnauti; jakož mi Bůh pomoz. “ §. 44. Žádný wládní skutek císařůw nemá platnosti, není-li naproti podepsán od některého ministra. Protější podpis činí ministra odpowědného za ten skutek. §. 45. Císař ustanowuje a propauští ministry, a obsazuje wšecky auřady státní, zachowáwaje při tom nařízení učiněná ústawau a zákony. On wede wrchní welitelstwí nad mocí pozemní i námořní. §. 46. Císař stwrzuje zákony, ohlašuje je a činí potřebná nařízení k wykonání jich; nemůže wšak nikdy zákony tyto odložiti, aniž koho oswoboditi od jich zachowáwání. §. 47. Císař wyhlašuje wálku, uzawírá spolky, úmluwy míru a smlauwy obchodní, a dáwá o nich jak brzy možná wědomost sněmu říšskému s přidáním potřebných objewení. §. 48. Obchodní a wšecky jiné státní smlauwy, které státu ukládají břemena, aneb jednotliwým občanům powinností, nabýwají teprw pak platnosti, když se jim dostane swolení šněmu říšského. §. 49. Císař zahajuje a zawírá sněm říšský; má práwo, i krom času ustanoweného jej swolati, odročiti a buď jednu buď obě komory rozpustiti. Rozpuštění jedné komory má za sebau odročení druhé za následek až do shromáždění oné nowě zwolené. §. 50. Odročení sněmu říšského nesmí překročiti lhůtu jednoho měsíce, a nesmí se bez přiwolení sněmu státi wíckrát za čas téhož shromáždění. §. 51. Každé rozpuštění jedné neb obau komor musí se státi zároweň s nařízením ku předsewzetí nowých woleb, a to tím spůsobem, aby se nowé sejítí sněmu mohlo státi na nejdéle we třech měsících, počítajíc ode dne rozpuštění. Rozpuštění nesmí se za čas jednoho roku opětowati. §. 52. Císař má práwo, tresty od saudců wyřčené odpauštěti a mírniti, wyjmauc co se ustanowuje o ministřích. §. 53. On uděluje řady, tituly a wyznačení, nesměje wšak k takowým udělením přidáwati žádných předností práw. §. 54. Císař samoten má práwo, dát bíti peníze dle ustanowení zákonu. §. 55. Po každém nastaupení wlády ustanowí se důchod panowničí pro císaře skrze sněm říšský na čas jeho panowání. Apanáže a wýprawy pro audy císařského domu ustanowí se pokaždé zákonem. §. 56. W úmrtí císaře má se sněm sejiti za čtyry, nebo kdyby která komora neb obě byly rozpuštěny ( §. 51 ), nejdéle za 6 neděl, počítajíc ode dne úmrtí panowníka. §. 57. Před učiněním přísahy na ústawu nesmí nowý panowník wykonáwati žádné wládní moci. Není-li říšský sněm w čas úmrtí císaře pohromadě, tehdy zastáwá znění přísahy, od nástupce trůnu wlastnoručně u přítomnosti nejwyššího saudu říšského podepsané a od tohoto přijaté ( §. 43 ) prozatím místo přísahy, kterau potom učiní skutečně před sněmem říšským. §. 58. Nástupce trůnu má léta po dosažení 18ho roku žiwota. §. 59. Nemá-li císař let, aneb jest-li w stawu nemožnosti k wládě, tehdy zřízeno buď wladařstwí. W takowé případnosti má se sněm říšský, ač jestliže by nebyl již pohromadě, we lhůtě ustanowené w §. 56 sejíti k wywolení wladaře. Dotud má odpowědné ministerstwo dále zastáwati běžné práce. §. 60. Wladařstwí nesmí se wznésti než na jednu osobu, a sic pokud tu jest který císařský kněžic k wládě spůsobný, jen na takowého. Wladař wolí se od slaučených komor sněmu říšského w jednom shromáždění prostau wětšinau hlasů. §. 61. Wladař nastupuje práwo k wykonáwání wládních mocí přináležejících císaři dle ústawy teprw učiněním přísahy na ústawu ( §. 43. ) §. 62. W čas wladařstwí nesmí se státi žádná proměna w ústawě, jíž by se co ujalo na práwích koruny. §. 63. Císař nesmí se bez powolení sněmu říšského zdržowati déle než dwa měsíce w jednom roce w cizině, a musí w takowé případnosti prowázen býti od jednoho z odpowědných ministrů. B. Ministrowé říšští. §. 64. Řízení wlády říšské přináleží říšskému ministerstwu. Jmenowání ministrů říšských, ustanowení jich počtu a rozdělení prací mezi ministerstwa přísluší samostatnému císaři. §. 65. Ministrowé jsau odpowědni z wedení swého úřadu. §. 66. Žádný aud císařské rodiny a nikdo, kdož není od narození rakauským občanem, nemůže býti ministrem. §. 67. Ministrowé mají přístup k říšskému sněmu a musejí na žádost swau býti slyšání. Komory mohau žádati přítomnost ministrů. Práwo k hlasowání má ministr jen w té komoře, jejímž jest audem. §. 68. Císař nemůže ministry odpowědnosti jich zbawiti. §. 69. Ministři mohau býti obžalowáni jen uzawřením komory, a sic pro každé zlé užití swé auřední moci, jmenowitě pak pro zrušení ústawy, pro zrádu zemskau nebo podplacení. §. 70. Císař nemůže ministrowi od nejwyššího saudu říšského odsauzenému učiniti milost než na žádost komory žalující. §. 71. Bližší ustanowení s strany odpowědnosti ministrů, s strany spůsobu řízení při takowém obžalowání a s strany trestů, kteréž mají býti wloženy, obsahuje zwláštní zákon říšský, kterýž má platiti za část ústawy. §. 72. Utwoření říšské raddy, kteráž by měla ministerstwu ku poradě býti při ruce, a ustanowení její činnosti pozůstawuje se zwláštnímu zákonu říšskému. ( Dokončení příště. )


18. prosinec 1846, Zdroj: Česká včela, Část: Žihadlo, Titulek: Přátelská rozmluva o českém pravopisu, Autor: Havlíček, Karel
* – * Přátelská rozmluwa o českém prawopisu. We wčerejších Kwětech pokazil zas p. Karel Štorch půl archu papíru ( a sice nejdrobnějšího tisku ) nějakým kázaním o prawopisu. Doufáme, že se najde přec někdo trpěliwý w Čechách aneb na Morawě, jenž článek p. Štorchůw přečte. Maudřejší lidé budau wšak něco užitečnějšího dělati. Strany této wěci stala se následující rozmluwa w Praze: Několik prawopisních liberalistů: My jsme přátelé pokroku, ou je pokrok, bez ou nestojí naše literatura za nic, ou nám pomůže … Odpowěď: Maudrá kniha zůstane wždycky maudrau, jeli psána s au neb s ou aneb s ú; wám ale milý braši! wám nepomůže ani au, ani ou, ani ú: s au píšete hlaupě, s ou píšete hloupě, a s ú píšete hlúpě. Wám nepomůže žádný prawopis. Quod erat demonstrandum. Otázka: Což tedy máme učiniti? Odpowěď: Nepište ani au, ani ou, ani ú, – nepište nic, tím se wlasti zawděčíte. Amen.


21. říjen 1848, Zdroj: Národní Noviny, Část: Z Olomouce, Titulek: [otisk dvou manifestů], Autor: Havlíček, Karel
Práwě wyšly následující dwa manifesty: Mým národům! Když Mne wýtržnosti we Wídni dne 6. října zpáchané pohnuly, bych opustil město, kteréž se stalo rejdišťem nejdiwočejších a nejpodlejších náružiwostí, mohl jsem se nadíti, že zločinná šílenost jedné částky jeho obywatelstwa nebude dlauho trwati. Mohl jsem se nadíti od jindy tak zdrawé a sprawedliwé mysli obywatelů Mého hlawního a sídelního města, že sami podlé sil swých k tomu nápomocni budau, aby zákonu zlehčenému wážnosti, zločincům zaslauženého trestu, městu w nebezpečenstwí uwedené jistoty žiwota a jmění w nejkratší lhůtě opět se dostalo. Tyto naděje byly zklamány. Netoliko, že se půwodcům tohoto wzbauření podařilo we Wídni upewniti wtrženau na sebe moc hrůzowládau, která w dějinách jediného jen příkladu zná, nad městěm, dílem bázní schromeným, dílem diwoce zmámeným, a překaziti tím náwrat k zákonnitosti wnitř zdí Wídeňských, — ba i přes zdi tyto šířilo se s rostaucím úspěchem záhubné působení jejich anarchických úsilí. Se sausední prowincií w zřejmém powstání se nacházející činily se swatozrádné úwluwy, do wšech částí Mých států rozesílali se poslowé, aby pod lícoměrnau zámínkau, jakoby se jednalo o zachowání swobody u nebezpečenstwí uwedené, také tam, kde pořádek posud nebyl zrušen, wztýčili korauhew powstání a wydali Mé země před nedáwnem ještě tak pokojné a w zákonní rozwinutí swobod doufající hrůzám bezwládí, domácí wálky a záhuby. Od Mého na trůn wstaupení bylo dobré Mých národů úkolem Mého žiwota. Děje Mé wlády, zwláště děje posledních sedmi měsíců budau jednau o tom swědčiti. Ale zpronewěřil bych se powinnostem od prozřetelnosti na Mne wloženým, kdybych powolowati chtěl počínáním, kteráž trůn a monarchii wedau na kraj propasti, a na místo pojištěné ode Mne ústawní swobody usilují zawésti wládu neobmezeného násilí. Pamětliw jsa těchto powinností, widím se s krwájícím srdcem nucena, opříti se brannau mocí proti powstání, které nyní bez ostýchání hlawu swau zdwihá w Mém sídelním městě, i wšude, kdekoli by se objewilo, a bojowati proti němu, až bude konečně přemoženo, pořádek, pokoj a zákonnost nawrácena a wrahowé wěrných mých služebníků, hrabat Lamberga a Latoura, kárajícímu ramenu sprawedlnosti wýdani. K dosažení tohoto aučelu posílám ze wšech částí mocnářstwí wojska k Wídni, sídlu powstání, a wzkládám na Mého feldmaršálleutenanta, knížete Windischgrätze, wrchní welitelstwí nad weškerým wojskem w celém objemu Mých států, wyjímaje jediné wojsko wlašské pod welilelstwím Mého polního maršála hraběte Radeckého stojící. Zároweň uděluji řečenému knížetí přiměřená plnomocenstwí, aby dílo pokoje w říši Mé dle uznání swého co možná nejdřiwe dokonal. Po udušení ozbrojeného powstání a nawrácení pokoje bude úlohau Mého ministerstwa, aby we srozumění s audy ústawního říšského sněmu zákonním zřízením bezuzdně zneužíwaného tisku, spolkowního práwa a národní obrany způsobil staw, kterýž bez zkrácení swobody zákonu průchod a wážnost pojistiti má. Oznamujíc tato w powědomí Mých powinností a Mých práw s nezwratnau pewností učiněná předsewzetí národům Mým, naději se upřímné a rázné pomoci wšech těch, kterým blaho císaře, wlasti, rodin a oprawdiwé swobody na srdci leží, a kteří w nynějším Mém předsewzetí jediný spasitelný prostředek uznají, aby se mocnářstwí od záhuby, oni sami od hrůz bezwládí a rozwázání společenských swazků uchránili. W Holomauci dne 16. října 1848. Ferdinand m. p. Wessenberg m. p. My Ferdinand Prwní, konstituční císař rakauský, král uherský atd., wzkazujem wěrným Našim národům Swé otcowské pozdrawení. Krwawými událostmi, kteréž od 6. t. m. Naše hlawní a sídelní město Wídeň proměnily w dějiště anarchických zmatků, přehluboce jsauce zarmauceni a u wnitru Swém dotčeni, widěli jsme se nuceny, přeložiti sídlo Swé na nějaký čas do Našeho král. hl. města Holomauce. Stejným zármutkem naplňuje srdce Naše potřeba, uchopiti se wojenských prostředků k nawrácení zákonního pořádku a k obraně občanů w mrzkostech powstání 648 neaučastných; chceme wšak, aby se w užíwání tohoto Nám wynuceného posledního prostředku jen tak daleko šlo, pokud toho k obnowení pokoje a bezpečenstwí a k ochraně Našich wěrných občanů, jakož i k zachowání důstojnosti Našeho konstitučního trůnu potřeba bude. Jest Naše pewná, neproměnitelná wůle, aby udělená národům Našim práwa a swobody, jakkoli od jednotliwých zlomyslníků a swedenců zle byly užíwány, w celé swé rozsáhlosti nezkráceny zůstaly, a zaručujeme je opět Naším císařským slowem. Také chceme, aby usnešení od ústawního říšského sněmu již učiněná a od Nás potwrzená, jmenowitě o zrušení poddanského úwazku, o wybawení a sestejnění gruntů podlé slušné náhrady od říšského sněmu w zásadě již přiznané byly zachowány a podlé Našeho již wydaného nařízení we skutek uwedeny. Rowněž jest pewná wůle Naše, aby na ústawě od ústawního říšského sněmu započaté způsobem auplné rownopráwnosti wšech našich národů howícím bez překážek a bez přetržek pracowati se pokračowalo, aby brzy Mé sankcí byla předložena a ke zdárnému konci dowedena. To aby možné učiněno bylo, bude předmětem Naší oprawdiwé péči, a spoléháme se w tom na rozumnost, uznalost a zkušenau loyalnost wěrných Našich národů. Dáno w Našem k. hlawním městě Holomauci dne 19. října 1848. Ferdinand m. p. Wessenberg m. p. ( L. S. ) Můžeme důwěrnau zpráwu podati, že tento druhý manifest wyšel hlawně na radu a usilowání českých deputowaných. Ta sada ale strany sankce císařské na konstituci přidána jest w Holomauci, a jsme přeswědčeni, že mnohý nepokoj způsobí. My sobě zejtra we zwláštním článku zůstawujeme mínění swé o té wěci wyslowiti. Máme ostatně welmi určité zpráwy o tom, že se obmýšlelo u dwora w Holomauci na radu některých neodpowědných rádců, snad ze stawu wojen., wydati manifest welmi hrozící, který by snad byl mohl celau monarchii do neštěstí uwésti. Že tento manifest newyšel, za to máme co děkowati několika deputowaným říšského sněmu práwě z Prahy í z Wídně do Holomauce přibylým, mezi nimiž byli z Prahy dr. Brauner a dr. Helfert, wyslaní tam od ostatních w Praze shromážděných deputowanýeh českých. Mnohé ohledy nedowolují nám nyní něco bližšího o těchto událostech uweřejniti, jen tolik přidati musíme, že zpráwa o tom we wčerejším Wečerním Listu z Holomauce podaná we mnohých ohledech s prawdau se nesrownáwá, a wůbec prozrazuje, že Wečerní List s diplomaty dobré známosti nemá a příliš lehkowěrný jest.


3. listopad 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Moravy, Titulek: [O cestě do Brna a tamějších událostech], Autor: Havlíček, Karel
Z Morawy. H. B. Morawa podiwným, welmi neočekáwaným způsobem stala se nyní nejdůležitější zemí w Rakausích, na ní rozhodne se snad osud budaucí celé říše, neboť není prawdě nepodobno, že ústawa rakauská wypracowána bude w Kroměříži. Na Morawě sídlí nyní císař se swým dworem a Holomauc jest ustawičné jewiště nesčíslných deputací: wláda celého mocnářstwí wychází z Morawy. Do této důležité cizí země – nebo sněm morawský nedáwno uzawřel, že se Morawa s Čechy nikdy nespojí – obrátil jsem nedáwno cestu swau, a poněwadž práwě jakýsi oddech nastal w politice jako přestáwka mezi dwěma důležitými akty, wyplníme jej cestopisem. Bylo slyšeti, že se weliký počet poslanců říšského sněmu shromáždil w Brně, chtěl jsem se aučastníkem státi jejich porad. Brno, o jehožto protislowanské zůřiwosti tolik slyšeti bylo, o němžto se básnilo, že hotowo jest, české poslance, jestli tam dne 20. říj. podlé úmluwy přijdau, schytati a franco porto do Wídně odeslati, toto Brno s wycpaným swým drakem na radnici wábilo mne zwláště. Před šestau hodinau k wečeru kwapil jsem s ohromným palašem po boku k železnici. Nezmíňuji se nadarmo o tom palaši, a sice předně proto, aby každý o tom wěděl, že jsem byl ozbrojen proti Brnu, za druhé proto, že tento palaš hraje znamenitau rolli při mém cestowání, a málem by příčinu k wálce byl zawdal mezi králem českým a markrabím morawským. „ Nechoďte do Brna! Pro wšechny swaté! nechoďte do Brna! “ prawil mi jeden z býwalých auhlawních nepřátelů našich za starých časů Průmyslowé Jednoty a nyní následkem wšeobecného smíření náš přítel. Na každém stanowisku železnice pozorowali jsme pozůstatek po kn. Windischgrätzowi, totiž zástup wojáků na stráži. Na nádraží Holomauckém, práwě když jsem opět na wůz pospíchal, přistaupil ke mně neb wlastně k palaši mému pan setník c. k. wojska, a sice w nepřátelském aumyslu. „ Račte tento palaš zde zanechati. “ „ „ Kdybych ho zde byl zanechati chtěl, nemusel jsem ho s sebau brát: jedu do Brna! “ “ „ Může být, že jedete do Brna, to wšak pozorowati nemohu ani z Wašeho palaše ani z Wašeho kožichu; tolik ale jest jisto, že příkaz nám mám, abych nikoho se zbraní k Wídni nepauštěl! “ – Tu jsem tedy pozorowal ohromnau mýlku c. k. pana setníka, jenž myslil, že já Wídni na pomoc táhnu. „ „ Jsemť H. B... ten a ten, a mám průwodní list do Brna, “ “ prawím satyricky w pewném domnění, že se po těch slowech c. k. pan setník začerwená a litowati bude, že mne w podezření měl, jakobych Wídni na pomoc táhnul s palašem. Ale c. k. pan setník zdál se být w politice nezběhlý a stál na tom, abych palaš w Holomauci zanechal. „ Dobře! “ – myslil jsem si, odepínaje palaš – „ jestli mne Frankfurtisté Brněnští zabijí, nebudu mít já odpowídání z toho, nýbrž tento urputný, w politice nezběhlý c. k. setník. “ Pokoj byl naplněn gardami z Holomauce, kteří neopomenuli hned doma wyprawowati, koho měl pan setník w důmění, že Wídni ku pomoci táhne, a komu wzal proto palaš. Zpráwa roznesla se po Holomauci a palaš můj počal tam strašiti. Já ale strašil jsem w Brně bez palaše. Celé Brno naplněno bylo uprchlými Wídeňany, nikde nebylo prázdného místečka, kde by Ultračech hlawu položil. Sluší wěděti, že w Brně a w německých městech na Morawě wšichni Čechowé o jeden stupeň w titule powýšeni jsau, nemluwí se tam nikdy o Češích, nýbrž wždy jen o Ultračeších. Ultračech jmenuje se tam každý obywatel králowstwí českého, který se sám za Němce newydáwá. Po welikém chození dostal jsem konečně akcesit na pokoj, o kterém některá naděje byla odpoledne, že na noc prázdný bude. Prwní wěc, která mne nesmírně překwapila, bylo welmi zhusta mluwení české ( neb jak tam říkají morawské ) na ulicích, skoro celá pracující třída lidu jest slowanská, a jenom honorace powažuje sebe za německau, ačkoli štíty na domech hlásají samá česko-morawská jména. Dwa mužowé hýbají Brnem jakožto zástupcowé dobrého a zlého principu: Klácel a Skácel. Klácela našeho každý zná, Skácel jest přednosta Frankfurtského demokratického klubbu w Brně, jehožto powěstné a pamětihodné zásady jsau: Rownost obau národností, ale s předností němčiny a se středištěm we Frankfurtě! Tuto naiwní zásadu wyřknul onen Skácel ( nomen omen ) skutečně a bez žertu w demokratickém spolku Brněnských Frankfurtistů! – Ostatně se ale Brna dokonce co báti není, kromě malé činné strany Frankfurtské jest smýšlení celého ostatního německy smýšlejícího obywatelstwa příliš pohodlné a nechá swět běžeti jak běží. Od činnosti našinců bude nyní záležeti, aby národní slowanský žiwel, který tam tolik pewných základů má, šířil se a dále kwetl. Ostatně se zmocnil weliké části Němců a poněmčilců morawských nyní welmi duch provincionální, wlastenectwí morawské, které Slowanstwu na škodu není. Žluto-čerwené barwy widěti jest zhusta, trikolor německý málo mezi měšťáky, u lidu panuje ale buď čerweno-bílá neb slowanský trikolor. Nejlepší a nejplatnější wěc, která se o Brnu říci může, jest: Brno opičí po Wídni. Skutečně se Brno snížilo až za předměstí Wídně. Brno nemá nikdy swůj úsudek, ale čeká wždy, až co Wídeň řekne; jen jedinau posud známe odhodlanost Brna, kde si traufalo míti samostatné mínění, a sice: Brněnská národní stráž má čerwené límce a wýložky, které Wídeňská nemá!! Newím skutečně, odkud se wzala tato půwodnost! Což diwu, že Brno welice sympathisuje s Wídní, a newím již, bylo-li to w Brně neb w jiném německém místě na Morawě, kde uzawřeno jest, aby jedna polowice národní stráže táhla Wídni na pomoc a druhá aby zůstala domow hájiti. Pak ale ukázalo se, že wšichni chtěli být w té polowici, která měla domow hájiti! Podobným způsobem jsau wšechny bauře w Brně neškodné, jsau to bauře we sklenici wody. Sám jsem byl swědkem očitým znamenitého krawalu w Brně, o kterém pak zpráwy w časopisech welmi znamenité se zdály. Jednalo se o to, aby 25 wozů prachu, který z Brna k Wídni wézti se měl, zadrženo bylo, ku kterému cíli se několik drwoštěpů s obuchy sešlo na hlawní náměstí před strážnici národní stráže. Národní stráž ale rozumowala takto: Chceme-li zadržeti prach, musíme učinit revoluci proti wládě; my ale nechceme udělat revoluci, proto nezadržíme prach. – A skutečně odwezl se prach, a kromě trochu hubowání a křiku nic jiného se nestalo. O přeložení říšského sněmu do Kroměříže mluwilo se tenkrát wšude po celém Brně. Může se říci, že celé Brno bylo proti tomu přeložení, ale z dwojích rozličných příčin: jedna malá strana mrzela se na to, že nebude we Wídni, druhá welká strana mrzela se, že nebude w Brně, jak wlastně byl aumysl. Ostatně ale jsem w Brně nezakusil nižádného protiwenstwí, až na to, že se na mne mnozí skutečně jako na afrikánské zwíře díwati chodili, a pak na to malé nepohodlí, že jsem swau čepici čerwenau od národní gardy Pražské pauzdrem zakryl, protože ji powažowali mnozí za swornostskau, z kteréhožto ohledu nechtěl jsem býti newinnau příčinau několika nešťastných porodů ze strachu před swornostskau čepicí. Sněm morawský posud w Brně sedí, ale nedělá 692 již mnoho hluku, protože se jinde znamenitější wěci dějí a na sebe wíce pozornost Brňanů obrací. Jedno ze znamenitějších a pamětihodných dítek tohoto sněmu jsau Morawské Nowiny, které nyní šestkráte za týden po archu wycházeti budau na autraty země, jejichžto polit. část powede Klácel, auřední Šembera. Historie půwodu těchto nowin jest nad míru podiwná. Wymohli je poslancowé stawu rolnického, kteří na sněmu jen sami národnost slowanskau zastupují. Ustanowilo se z počátku, že budau wycházet weliké německé nowiny Brünner Zeitung na autraty zemské. Poslanci-rolníci proti tomu žádali, aby také pro ně morawské ( české ) nowiny wycházely, když zem autraty nese. Namluwilo se jim tedy, že budau nowiny wycházeti na jedné straně německé, na druhé morawské. Tak přijato jest, ale obě strany s tím nebyly spokojeny. – Ustanowilo se tedy později, aby oboje nowiny a každé zwlášť wycházely, wšak ale aby morawské jenom překlad byly německých, „ neboť “ – prawili Němci rolníkům – „ abyste wšechno wěděli, co Němci píší. “ Rolníci se z toho radowali, že budau wšechno wědět, co Němci píší, a přijali ten náwrh. – Nyní ale wyswětlili maudřejši maudřejší mužowé rolníkům celau wěc, jak budau německé nowiny wždy psáti a smýšleti přízniwě k Němcům a ku prospěchu Němců, a jak potom i lid slowanský bude na wšechno hledět skrze brejle německé. Rolníci tomu porozuměli a obořili se we sněmu posledníkrát na Němce, a wymohli si, že budau Morawské Nowiny samostatné jako německé, a že budau zastáwat Slowany jako německé Němce. Doufáme také, že pod tau redakcí, kterau dostaly, auplně wyhowí potřebám lidu morawského. ( Dokončení. )


24. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: Z Prahy, Titulek: [zpráva o odvolání zatykače], Autor: Havlíček, Karel
Jak slyšíme, je zatykač na Dra. Kampelíka skrz čerwnowé události tyto dny odwolán.


5. říjen 1848, Zdroj: Národní noviny, Část: [Z Moravy], Titulek: [Z Brna], Autor: Zeitung, Prager
[ tři hvězdičky ] Z Brna 2. října. Morawský zemský sněm položil dnes k říšskému sněmu slawné ohražení proti zrušení rozdělení provinciálního a rozdělení Rakauska na říšské kraje. W dnešním sezení byla též prof. Klácelowi odewzdána redakce slowanských zemských nowin.


3. říjen 1847, Zdroj: Pražské noviny, Část: Domácí záležitosti., Titulek: – Z Prahy., Autor: Havlíček, Karel
– Z Prahy. We čtwrtek dne 30. Září opustili wznešení hosté JJ. CC. WW. arciknížata František Josef, Ferdinand Maximilian a Karel Ludwík naše město, odebírajíce se po železnici k Wídni. Škoda jen že nepřízniwé počasí nedowolowalo krátký čas pobytu w Praze učiniti JJ. CC. WW. tak příjemný jak by si wšestranná ochotná horliwost byla přála. Několik zamýšlených plánů nemohlo se wyplniti práwě pro nepřízniwau pohodu. Dne 27ho bylo wojenské cwičení před Invalidownau pod welitelstwím J. O. Karla knížete Šwarcenberka, general-majora, we kterém se naše wýtečné české pluky Latour, Künigl a Wellington dobře wyznamenali. Zwláště dělostřelectwo wyznačilo se cwičeností swau we střelbě. Na wečer téhož dne hráli wšechny tři hudební sbory těchto swrchujmenowaných našich pluků spojené před Černým Koněm wybrané kusy, a jak se rozumí wýtečné k auplné cti dobře zaslau žilých ředitelů swých pp. Procházky, Schuberta a Swobody. Počet lidstwa w celé ulici a we wůkolí byl nesmírný, tím wětší, že jsme zároweň slawili předwečer swého zemského patrona Sw. Wáclawa s obyčejným oswícením na Koňském Trhu. Dne 28ho odpoledne nawštíwili JJ. CC. WW. naše české diwadlo. Komu znám jest nepatrný staw našeho diwadla, kterak žádným způsobem nemůže swau wlastní důstojností k sobě pautati: ten jistě pozná, že tauto náwštěwau JJ. CC. WW. jenom šetrnost a náklonnost swau k naší národnosti a k jazyku českému oswědčiti chtěli. Mluwilo se sice o tom, aby zwláštní deputace pozwala JJ. CC. WW. do našeho diwadla, pak ale pro nehrubau skwělost tohoto ústawu odstaupilo se od toho. Tím radostnější bylo překwapení naše, když na den Sw. Wáclawa beze wšelikého pozwání JJ. CC. WW. provázeni od strýce swého J. C. W. arciknížete Karla Ferdinanda ( w Praze bydlícího ) do lože wstaupili. Neskončené wolání „ Sláwa " a tleskot celého domu přiwítal JJ. CC. WW. Při této příležitosti radostné ozwal se w srdcích našich tím silněji bolestný pocit, že naši sl. P. P. Čeští Stawowé co majitelé diwadla Pražského českých her méně se wšímají a že česká Thalie we swé wlastní otčině pastorkyní býti musí. Kýž by možná bylo jenom dwakrát w týdně w obyčejnau dobu od 7–10 na stawowském diwadle česky hráti! To kdyby se stalo, zajisté by se těšilo diwadlo české častějším náwštěwám wyšších stawů. Dne 29ho wečír poctila naše Žofínská akademie wysoce wážené hosti hlučným wečerním zastaweníčkem, asi 60 zpěwců s pochodněmi plynowými. Známo totiž že tato akademie jméno swé nese od J. C. W. arcikněžny Žofie matky JJ. CC. WW. Zpíwala se úwodní kantata od J. N. Škraupa s textem od W. Hanky, píseň lowčí a ještě třetí česká píseň, načež sbor pozdrawil do okna JJ. CC. WW. hlučným: „ Sláwa ". Odewzdán jest též skwostný wýtisk textu kantaty. Ostatně neopominuli JJ. CC. WW. za krátký čas pobytu swého ohlédnauti důležitější znamenitosti Prahy, a přejeme si, aby Jim zůstala naše Praha a naše Čechy w dobré paměti. Pro nás ale byla cesta JJ. CC. WW. tím důležita že jsme opět nabyli nowé přeswědčenosti, kterak přízniwě se o národnosti naší w milowané rodině Císařské a Králowské smýšlí; nabyli jsme opět důwěry w pěknau budaucnost jazyka našeho a nowé síly k pěstowání národnosti swé, aby i ona powýšená rozmnožowala síly welikého mocnářstwí Rakauského.


11. říjen 1849, Zdroj: Národní noviny, Část: V Praze dne 10. října, Titulek: [překlad proslovu], Autor: Havlíček, Karel (překl.)
Podáwáme tuto auplnau řeč polského poslance w 2. pruské komoře Stablewského w sezení 2. října ( wiz Nár. Now. čís. 231 Poláci ). „ Pánowé, doufám, že se smím spolehnauti na Waši showíwawost, když, jsa Polák rodem i smýšlením, z této tribuny a o této záležitosti několik slow, w nespráwné arciť němčině, k Wám promluwím. Chci Wám, pánowé, zřejmě wyřknauti, jaké postawení w této sněmowně zaujímáme, co chceme pro nynějšek a co pro budaucnost, a jak zamýšlíme hájiti práwa naší, t. j. polské národnosti. Znám nesnadnost swé úlohy, pročež budu mluwiti pauze k mužům, w kterých srdci wášeň aneb slepé předsudky neudusily cit sprawedlnosti. Pánowé, promluwím ihned o jedné příčině těchto předsudků. Mnozí obwiňují Poláky z toho, že mají podíl we wšech revolucích. Prawda jest to, pánowé, i nedá se to upříti, nezapomeňte wšak, že naše bratry ani bažení po dobrodružstwích, ani bažení po osobním zisku do swěta newylákalo; o jak rádi by se spokojili we wlasti jen se skromným losem. Wlast jest jim zawřena, a do každého boje wede je pauze myšlénka, že bránau wálky wstaupí na práh wlasti! Objasním ještě tento úkaz slowy znamenitého státníka z nowějších časů, který wše uwádí, co bych já ještě přidati mohl. Lord Castleragh prawí we swé wůbec známé notě od 12. ledna 1815, a kníže Hardenberg, nezapomeňte na to, pánowé, uznal we swé odpowědi od 30. ledna na rozkaz swého ( pruského ) krále wšecky uwedené důwody za prawé; lord Castleragh prawí takto: „ Zkušenost dokázala, že nemůže zničením mrawů a obyčejů Poláků, pokoj a blaho národu zawedeny býti. Marné bylo snažení, uwésti u Poláků w zapomenutí býwalau jich existenci a jich řeč takowými ústawami, které se lišily od jich obyčejů a od jich smýšlení. S nemírnau až wytrwalostí byly tyto snahy prowedeny, častěji byly opakowány, nic wšak neprospěly. Spůsobylyť jenom nespokojenost a zpauru. Pánowé, rozdělení Polsky bylo začátek, bylo jedinau příčinau nadřečeného úkazu, i musí býti též jeho osprawedlněním. Polska byla zničena tehdy, když chtěla práwě wymýtiti kaukol ze swého swobodného zřízení, když chtěla swé státní poměry opewniti, když chtěla práwě zawésti ty samé konstituční zásady, které i u Wás nowější doba w žiwot powolala. Skoro wšecky druhé ústawy mají swůj počátek w tom, že národowé na swých mocnářích koncesse wynutili. Polská ústawa od 3. kwětna 1791 powstala wšak, když národ sám ze swé wůle republikánskau wolební monarchii zrušil a pewnau dědičnau monarchii zawedl, aniž by přitom byla tekla kapka krwe. Tato ústawa stala se možnau jen tím, že šlechta dobrowolně swé privilegia na oltáři wlasti obětowala. Pohledněte, pánowé, w dějiny swěta, i nenaleznete nikde podobného příkladu občanské obětowawosti. Sausední tři absolutní mocnosti obáwaly se wplywu na swé národy, obáwaly se, že i u nich procitne tauha po podobných státních institucích, a pročež roztrhly Polsku a zničily její ústawu. Monarchům se zdály naše konstituční snahy zásadami Jakobinů, i zapomněli, že jsme my ze swobodné wůle opewnili monarchický princip práwě w tu dobu, když na západě prohlásili republiku. Wšak, pánowé, Polska žije posud w myslech našich, i doufá, že se opět znowu zrodí; žíjeť we swých dějinách, we swých powěstech, we swých tauhách, a při každé příležitosti zápasí s osudem, aby si wydobyla samostatnost. Wše, pánowé, co jste posud zřeli, byly jen pokusy k dosažení tohoto swatého záměru. Nechci zde wšecky tyto pokusy zastáwati a nemohu spojiti budaucnost Polsky solidárně se wšemi revolučními elementy celé Ewropy, musím Wás wšak, pánowé, k tomu napomenauti, abyste tyto powždy znowu se opakující úkazy jenom dle jich půwodu posuzowali, i abyste přitom nezapomněli, že láska k národu u každého Poláka hluboko se zakořenila, a že tento swatý cit ze srdcí našich, wěřte mi, nižádná moc newyrwe. Pánowé, princip konstituční wlády, jehož w skutek uwedení bylo příčinau, že moje wlast roztrhána byla, dosáhl nyní platnosti; pročež jsme se důwěřowali, že nám nahradí, w čem se dříwe proti nám absolutní wlády práwě pro tento princip prohřešily. Wšak tato naše důwěra byla zklamána nowau nesprawedlností, kterau mužowé, jenž we Frankfurtě sněmowali, na nás a na našich nezadatelných práwech zpáchali. Ustanowení sněmowníků Frankfurtských neodolaly náwalu událostí — měla by tedy nesprawedlnost na nás zpáchaná, ustanowená totiž demarkace jedině w platnosti zůstati — na památku smutného poblauzení zástupců Wašeho národu? Ne, my se posud spoléháme na swatost naší wěci, a doufáme, že Wy, zástupcowé pruského národu, uznáte za swau nejhlawnější úlohu, uspořádati poměry Pruska k Polsku, na základě práwa a smlauw. Pánowé, my jsme newstaupili pauze proto do této sněmowny, bychom měli aučastenstwí w zákonodárstwí; nýbrž my jsme přišli — což zwláště za swau swatau úlohu powažujem — bychom před Wašim slawným saudem, jakožto zástupcowé swých neporušitelných národních práw, těmto práwům u Wás a s Wámi platnost zaopatřili, a kdyby se nám to nepodařilo, bychom slawně a weřejně se prohlásili proti každé nesprawedlnosti, která by buďto znowu na nás zpáchána aneb opět obnowena byla, abychom se odwolali na nejwyšší saud, totiž na saud dějin. Wšak, pánowé, my se nebojíme, že budeme nuceni, takto jednati, i doufáme, že Wámi naše práwa uznána budau, my se důwěřujeme, že aspoň konečně to w skutek uwedeno bude, co již Wídeňské smlauwy za potřebné uznaly a nám listinami potwrdily. Několik slow o těchto smlauwách. Pan ministr nám wytýkal, že, odwoláwajíce se na Wídeňské smlauwy, je tím uznáwáme a přijímáme. Ano, my se k nim odwoláwáme jako odsauzenec k nálezu, kterým byl odsauzen. Jestli nad někým byl wynešen nesprawedliwý nález a při wykonáwání nálezu trest ještě zwětšen jest, jestli někdo, kdo stížen okowy w žaláři wězí, ještě těžšími okowy spaután jest, nemá pak práwo k nálezu se odwoláwati, ačkoliw jest přeswědčen o jeho nesprawedlnosti, ačkoliw neuznáwá jeho kompetenci? Tak jest to s námi. Wídeňské smlauwy jednaly s námi welmi nesprawedliwě, jich práwo bylo práwo silnějšího, a toť jest, pánowé, až posud to samé práwo, dle kterého Wy zde, w tomto slawném sněmu s námi jednáte. A wíte, pánowé, proč jsme nuceni k Wídeňským smlauwám se odwoláwati — protože w nich jest wíce lidskosti, sprawedlnosti, wíce úcty k národním práwům, nežli w náwrhu, který Wám nyní pan ministr předložil. Pan ministr twrdí, že jestli we Wídeňském míru byly polským poddaným práwa wymíněny, ne tito, nýbrž smlauwající se mocnosti k nim se odwoláwati mohau. Otázal bych se pana ministra, platí-li to samé o německé spolkowé smlauwě, a jestli se též Němci k ní odwoláwati nesmějí. Pánowé! Wídeňské smlauwy projewují aumysl, ponechati Polákům jakožto náhradu za ztracenau samostatnost národní žiwot a zaručiti jim instituce k jeho udržení a wywinutí potřebné. Poláci, ačkoliw podrobení cizím mocnostem, měli zůstati Poláky mrawem i řečí, i celým swým politickým i dušewním žiwotem. Wšak, pánowé, k čemu se odwoláwám ke smlauwám, které byly umluweny proti nám a bez nás, a při kterých byla Polska obětí? Což není wyššího práwa nad práwo smlauw? — Pánowé, jestiť práwo, dle kterého každý člowěk, každý národ se dle swé individualosti wywinowati a wzděláwati smí. Ještě jednau uwádím Wám na paměť sliby a slowa králowa, které jsau pro nás důležité a potěšitelné: „ Také Wy máte swau wlast, a s ní důkaz mé úcty před Waší příchylností k ní. “ — Buďte pamětliwi, že tento král přislíbil slowem králowským: že slibům Polákům učiněným dostojí a je wyplní. My máme tedy we welkowéwodstwí pazňanském polskau wlast, neb jsme příchylnost k jiné nikdy a nikde neoswědčili. Kdybyste, pánowé, slowům králowým a jeho aumyslům chtěli podložiti nějaký dwojsmysl, museli byste slowa známého diplomata: „ že člowěku dána jest řeč, aby swé myšlénky ukryl, “ i na slowa tohoto krále potahowati, který zwán byl sprawedliwým? Waše úcta před tímto králem ručí mi za to, že toho neučiníte, a na slowu králowu nemá se ani utrhowati ani měniti! Byla jednau doba, w které mnohý díl země německé stál k Polsce w tom samém poměru, w kterém my nyní jsme k Prusku. Nikdy wšak neporušila polská wláda Němcům jich národnost ani jejich zákony; we škole i w žiwotě byla užíwána řeč německá, w auřadech zůstali Němci, Poláci se newtírali nikam. A Wy byste nám chtěli odepříti stejnau sprawedlnost w době, w které národnosti, nejkonservatiwnější to ze wšech elementů, nejwětšího wplywu dosáhly? Pánowé, my žíjeme w době, w které národnosti k nowému žiwotu procitly, každý národ hájí ji snažně, a jestli se jí kdo dotkne, powzbudí národ k zpauře. W naší době nedá se již emancipace welikého opráwněného národu zameziti. Zde nepomůže ani Sibiř ani pušky. Pánowé, nepočítejte nás w této sněmowně dle hlaw — powažte, že zde zastupujem ducha národu. My nezapomenem nikdy swé slawné dějiny, i neodřeknem se swé slawné wlasti, my se přiznáwáme, že doufáme w lepší její budaucnost, která nám ujíti nesmí a také neujde; wšak, pánowé, neštěstím a zkušeností jsme dozráli, my odročíme swé naděje, i napíšeme na swé prápory heslo jednoho německého císaře: Non dum! ( Ještě ne! ) Budeme se w pokoji wzděláwati, i budeme čekati, w jaké míře se ujmete našich interessů, které jsau, dobře-li tomu porozumíte, i interessy Wašími. Neodepřete tedy našemu náwrhu Wašich hlasů. Wšak též jasně a klidně-li pojmete budaucnost, i to Wám bude nowým důwodem, byste našich práw šetřili. Že budeme míti budaucnost, že záležitost polská — tato nesnáz pro celau Ewropu — musí býti wyrownána, toť snad každý nahlédne. Wšak jak a kdy se to stane, to nemůže nikdo nyní určiti. Mohli bychom se wšak otázati, stane-li se to cestau pokojnau anebo hmotnau sílau? Na Wás to nyní záleží, byste tu neb onu cestu naznačili. Pánowé! Budete-li ctíti naše národní práwa, budete-li k nám sprawedliwí, pak můžeme, aniž bychom se wzdali swých nadějí, w pokojí očekáwati narownání našich záležitostí, důwěřujíce w Boha a w historickau nutnost. Jestli wšak odepřete Polákům wšecky práwa, jestli zatratíte jejich národní cit, jestli opowrhnete jich wlastenectwím, jestli se budeme muset wzdáti wší naděje k wzdělané Ewropě, jestli nám odejmete weškerau naději, žeby naše záležitost mohla w pokoji narownána býti — pak, pánowé, pak si též zpomeneme, že jsme také Slowané. Jako Slowané máme budaucnost, jako Němci wšak ne ( pohnutí we sněmowně ), ano, já to opakuji, jako Němci nemáme žádnau budaucnost. My co Poláci zajdeme pak we Slowanstwu, jako jste Wy chtěli, pánowé, co Prušáci zajíti w Německu — a myslíte, že nalezneme při tom méně obtíží nežli Wy. Co budau pak míti ještě Poláci, co by mohli ztratiti? praničeho. Nutnosti okolostojičností budeme nuceni wrhnauti se w náruč despotismu. Wšak despotismus nás nepoleká — nebudeť trwati wěčně — a jak bychom mohli si něco zakládati na swobodě, w jejímž jméně jsme potlačeni? Které Wy nazýwáte barbary, u těch nalezneme úctu před našemi národními práwy a sprawedlnost. Čeho si tedy spíše přejete, aby Poláci drželi s civilisací, čili aby se utekli k despotismu? Wolte si — Poláky jakožto swé spojence — nebo Slowany jakožto swé nepřátelé! Wšak zwolte si co chcete — definitiwně nerozhodnete ničeho, neb nemůžete změniti ani přirozený běh wěcí ani lidí. Naše práwo jest wěčné — potlačíte-li ho, pak pomněte na slowa básníkowa: exoriare aliquis nostris ex ossibus ultor! ( Powstaneť mstitel z potomků našich! )