Han är en norrman som oroat sig över ”destruktiva krafter” som härjar i svenskt kulturliv. Nu belönas Jon Fosse med årets Nobelpris i litteratur. Dramatikern och författaren Jon Fosse har länge förekommit i Nobelprisspekulationerna. Och på torsdagen meddelade Svenska Akademiens ständige sekreterare Mats Malm att han är 2023 års litteraturpristagare. SvD får kontakt med årets pristagare några minuter efter tillkännagivandet.  – Jo, jag är överväldigad, säger Jon Fosse som sitter i bilen på väg från sin ”hytte” utanför Bergen när SvD når honom.  – Jag är väldigt, väldigt glad, fortsätter han. Hur känns det att nu tillhöra denna stora, utvalda kanon av författare? – Fantastiskt, det är väl 100 år sedan Nobelpriset gick till en norrman, så det känns också stort – samtidigt är jag faktisk lite rädd för all uppmärksamhet det kommer att skapa. Jon Fosse har beskrivit sig själv som en högkänslig person. Han avskärmar sig gärna. Han ser inte på tv, han lyssnar inte på radio och han undviker folksamlingar, berättade han i en intervju med TT 2021. Han vill dessutom ogärna förklara sitt skrivande.  – Jag upplever ofta att läsare kan min diktning mycket bättre än jag, sa Jon Fosse till SvD i en stor intervju 2018. I Sverige är Jon Fosse kanske framför allt känd som en postmodernistisk dramatiker, men han är också en mångsidig författare. 1983 debuterade han som romanförfattare.  Sedan dess har han givit ut ett stort antal prosaböcker, diktsamlingar, barnböcker och pjäser, samt ett par essäsamlingar. Hans psalm ”Nattsalme” ingår i den norska psalmboken. Många har länge hållit tummarna för Jon Fosse i Nobelsammanhang. En av dem är författaren och litteraturkritikern Björn Kohlström.  – Jon Fosse är ju en idealisk pristagare, för alla kan ju verkligen läsa honom. Det går inte att säga att ”det här är för svårt för mig, eller ointressant”.  Fosses pjäser har tolkats på scener i Europa, Asien och USA. Under många år turnerade han runt till de olika uppsättningarna; han reste ensam med en flaska whisky i bagaget. Spriten blev ett skydd mot blygheten.  För drygt tio år sedan slutade han med alkoholen. Kort därefter konverterade han till katolicismen. – För min del är tron en position, som en protest mot all kommersialism, sexualisering och allt våldet som fyller vår samtid, förklarade han för SvD 2018. I Oslo bor Jon Fosse i ”Grotten”, en statlig konstnärsvilla i Slottsparken. Staten står för alla boendekostnader. Men Jon Fosse tillbringar också mycket tid i Bergen och i Österrike.  Svenska Akademien förklarar i sin prismotivering att Fosse får priset för sin  ”nyskapande dramatik och prosa som ger röst åt det osägbara”. Nobelkommitténs ordförande Anders Olsson skriver att det finns ”en djup värme och naiv blottställdhet i hans avskalade bilder av mänsklig erfarenhet”. Björn Kohlström betonar att Akademien belönar Fosse, men samtidigt ser han att det finns ett symbolvärde i att priset går till Norge. – Jag har de senaste åren läst väldigt många bra norska författare, och priset kan ge också dem en bekräftelse, säger Björn Kohlström som beskriver Norge som ett litet språkområde med en enormt rik samtidslitteratur.  Vad beror detta på? – Det finns väl många förklaringar. Det kanske finns en annan kritisk offentlighet i Norge, det finns också andra ekonomiska förutsättningar. Det finns kanske också en syn på kultur och litteratur som gynnar författare mer, säger Björn Kohlström som uppfattar att författare har en annan position i offentligheten i Norge än i Sverige

Jon Fosse får Nobelpriset i litteratur 2023


Drömmen om ungdomens källa har levt ända sedan antiken, och olika sätt att förlänga livet och bromsa åldrandet har prövats genom historien – med varierande resultat. Människan, som individ betraktad, blir som bekant allt äldre. Före 1800-talet blev flertalet män och kvinnor i regel mellan 35 och 45 år gamla, beroende på om vi räknar med spädbarnsdöda, men därefter har medellivslängden fördubblats tack vare bättre kosthållning och medicinvetenskapens framsteg. När jag en gång bevistade ett symposium om mänsklighetens framtid hörde jag till och med utopiskt sinnad kollega förutspå att ”döden snart kanske endast kommer att betraktas som ett tillval”. Men lika spännande som det är att förlänga livet, lika viktigt förefaller det vara att bromsa själva åldrandet, som när Harvardprofessorn Frank Hu nyligen lade fram sina fem bästa knep för att fördröja processen (30 minuters daglig promenad, sund Medelhavsdiet, BMI på 18,5–24,9, ingen rökning och endast ett eller två glas vin om dagen). Det vill säga, målet är inte bara att bli gammal utan att samtidigt ha en sund själ i en sund kropp. Men hur ny är längtan efter att skjuta upp döendet och döden? Har inte folk drömt om detta i alla tider? Jo, naturligtvis. Historier om folk som sökt förlänga livet genom allt från föregivna odödlighetselixir till människooffer är legio, och de återfinns i samtliga kulturkretsar. Anes problem var att han endast sköt upp själva döden, inte åldrandet, varför de sista decennierna var föga muntra. Se bara på vår egen gamle sagokung Ane, som skall ha låtit blota den ene sonen efter den andre för att asaguden Oden skulle förlänga hans liv. Anes problem var att han endast sköt upp själva döden, inte åldrandet, varför de sista decennierna var föga muntra. Så här skriver Snorre Sturlasson: ”När han hade blotat sju av sina söner levde han i tio år utan att kunna gå. Han blev då buren på en stol. Sedan offrade han sin åttonde son och levde i ännu tio år och låg då till sängs. Sedan blotade han sin nionde son och levde i ännu tio år. Då drack han ur horn som ett litet barn.” När han ville offra även den tionde sonen hade folket fått nog, varför Ane dog och sattes i hög i Uppsala. Ännu mer ryktbara är historierna om ungdomens källa, som folk har drömt om sedan antiken. Den äldsta kända berättelsen om källan återfinns i den grekiske historieskrivaren Herodotos verk, som skrevs på 400-talet f Kr. Efter Herodotos möter vi myten i flera olika varianter, varvid källan flyttas runt mellan olika länder. I redogörelsen för den persiska erövringen av Egypten skildrar Herodotos hur storkonungen Kambyses börjar planera för en vidare expansion söderut längs Nilen, till det vidsträckta afrikanska inland som kallades Etiopien (under antiken en vag geografisk term som inte skall förväxlas med dagens republik med samma namn). Kambyses skall ha sänt spejare och ambassadörer, så kallade ichtyofager (”fiskätare”), från Elefantine (vid dagens Assuan) till kungen av Etiopien för att sondera terrängen inför en eventuell framryckning. Denne förklarade etiopiernas ovanligt långa livslängd genom att hänvisa till ungdomens källa: ”Iktyofagerna frågade nu i sin tur kungen om hans folks livslängd och levnadssätt. Han svarade, att flertalet av dem uppnår 120 år och åtskilliga ännu högre ålder. Deras föda var kokt kött och deras dryck mjölk. När spejarna förvånade sig över deras höga ålder, förde han dem till en källa, där de tvättade sig och därigenom blev skinande som av olja. Och källan doftade som av violer

Dick Harrison om jakten på ungdomens källa


Förlorar Ukraina kriget väntar en ny värld, inte bara för ukrainarna – utan för hela Europa. I de värsta scenariona som tecknas utplånas Ukraina som stat och Europa blir en farlig plats. Men det är inte det mest troliga som väntar, enligt bedömare.  BONN Rysslands flagga hissades i Avdijivka och ukrainarna drog tillbaka sina trupper. Händelsen beskrevs som Rysslands största militära framgång på nio månader. Nu är kriget inne på år tre – och större framsteg för Ukraina har uteblivit. Vad händer om Putins trupper besegrar Ukraina och hur sannolikt är det? För att försöka förstå vad det kan innebära har SvD tagit del av bedömningar och analyser och pratat med experter om olika scenarion om vad som kan hända. I så fall kommer inget längre att bli sig likt. Det säger den tyska militärexperten Gustav Gressel vid European Council on Foreign Relations, till SvD: – Europa riskerar att bli en livsfarlig plats. Han betonar att detta inte är hans huvudscenario – och inte heller något som hotar i närtid. Men det vore oansvarigt att inte vara förberedd på det värsta, säger han. I detta, enligt honom, värsta scenario sprider sig kriget. Först som provokationer och försök att destabilisera och skapa osäkerhet, sedan i form av lågskaliga väpnade konflikter – och slutligen som en direkt konfrontation mellan Ryssland och Nato. Varnar för militära aktioner Liknande varningar har de senaste veckorna kommit från bland annat det danska försvarets underrättelsetjänst FE, som i en ny hotanalys varnar för ryska militära aktioner mot Nato. Enligt FE kommer Ryssland dock att försöka undvika allt som skulle utlösa Natoländernas ömsesidiga försvarsgarantier. Hur sannolik är en sådan utveckling? – Risken är påtaglig om vapenleveranserna från väst sinar. Men det kan undvikas om vi ger Ukraina möjligheter att försvara sig, säger Gustav Gressel. Avgörande anses det amerikanska presidentvalet i höst bli. Om Donald Trump vinner, finns det då en risk för att Europa står mer ensamt? – Jag skulle inte försvara dem, sa Trump nyligen till de många Natomedlemmar i Europa som inte uppfyller sina åtaganden om försvarsinvesteringar på 2 procent av bruttonationalprodukten. – Jag skulle i själva verket uppmuntra dem att göra vad fan de vill, sade han med syftning på Ryssland. ”Putin skulle kunna gå in i Narva” Inte alla bedömare delar farhågorna – och kritiserar att debatten har blivit verklighetsfrämmande. – Visst skulle Putin gärna gå in i Narva i Estland där majoriteten är rysktalande, säger Rysslandexperten Gerhard Mangott vid universitetet i Innsbruck. Han har nyligen kommit ut med en bok om Putins krig. – Men ambitioner är en sak – förmåga något helt annat. Och så länge kriget i Ukraina pågår så saknar Ryssland den förmågan, säger han till SvD. Många ställer sig trots det frågan: Hur riskbenägen är Vladimir Putin? Och vad händer om han skulle lyckas med det han siktar mot – att utplåna Ukraina som självständig stat? Eller åtminstone cementera framgångarna i öst  och klyva landet i två fientliga delar. Vladimir Putin har sagt det många gånger. Nu senast i den uppmärksammade intervjun med Tucker Carlson: Ukraina som egen nation och suverän stat är ett påhitt och har enligt presidenten inget existensberättigande. Målet om att Ukraina ska införlivas i Ryssland bedömdes vara grundtanken när de ryska trupperna för två år sedan gick in i Ukraina och ryckte fram mot Kiev. Avsikten var att i ett blixtanfall krossa allt motstånd och slå ut den ukrainska ledningen. – Den gången misslyckades Ryssland. Men Putin har inte gett upp och strävar fortfarande efter att ta över hela Ukraina, säger militärexperten Gustav Gressel. Ryssland gör militära framsteg Ryssland anses också ha lärt sig av sina misstag och gör militära framsteg, exempelvis den symbolladdade och hårt omstridda staden Avdijivka där Ukraina tvingades backa för att undvika inringning

Kriget i Ukraina – så blir Europa om Ryssland vinner


Lust och förlust går hand i hand i Lotta Olssons nya bok. Det är en tunn men tät bok om livet efter en personlig katastrof. Och om att  våga gå vidare och rentav älska igen, mitt i all död.  Lotta Olsson debuterade 1994, med sonettsamlingen ”Skuggor och speglingar” som gav röst åt den grekiska mytologins Persefone, bortrövad av – och bortgift med – dödsrikets härskare Hades. I samma underjordiska gudavärld utspelar sig ”Den mörka stigen” (2003), en sonettkrans om Odysseus försök att hämta tillbaka Eurydike från de döda. Och i ”Himmel i hav” (2012) fick Persefone kliva in på scenen igen. Förutom dessa tre diktsamlingar har Olsson givit ut en stor mängd barnböcker för olika åldrar, en samling med dagsverser och två romaner: ”Rekviem över de alltjämt levande” (1998) och ”De dödas verkliga antal” (2016). Även här spelar dödens närhet till livet en central roll, och i sin nyligen utkomna självbiografi kommenterar Olsson denna upptagenhet vid döden som litterärt tema: ”Gång på gång sökte jag mig dit. I tanke, i skrift. Det fanns något lätt koketterande i det där.” ”Jag som är kvar” handlar inte främst om just döden, utan om livet.  En som skrev minst lika mycket om döden var Ulf Nilsson, författare till moderna bilderboksklassiker som ”Adjö, herr Muffin” och ”Alla döda små djur”. Och det är sorgen efter Ulf Nilsson som står i centrum för ”Jag som är kvar”, en tunn men lika tät som tung redogörelse för livet efter den personliga katastrofen. Även det långa livet tillsammans träder tydligt fram, medan själva sjukdomstiden mest av allt utgör ett gapande, obeskrivligt hål som redogörelsen både kretsar kring och blundar för. Sorgen, däremot, är ständigt närvarande och framträder i sin fulla kraft, ömsom ful och ömsom vacker: ”Aska, maskar, mull.
U:s aska är inte spridd ännu, den väntar i en urna inte mycket större än en av hans skor. Han hade så stora fötter. Några av skorna står kvar i hallen, ännu flera månader efter att han försvann. Orimligt att han aldrig kommer att använda dem igen. Orimligt att han någonsin har gjort det.” Sorg och död är lika eviga som litterärt inbjudande teman, och självbiografiska skildringar av sorgen efter en partner är en genre med minst sagt kraftfull konkurrens. Joan Didions ”Ett år av magiskt tänkande”, Joyce Carol Oates ”Änkans bok” och Tom Malmquists ”I varje ögonblick är vi fortfarande vid liv” är bara några få av alla de välskrivna böcker som redan finns att tillgå. ”Jag som är kvar” är inte Lotta Olssons allra bästa bok, och den kommer troligtvis inte att bli lika ikonisk som de titlar jag nyss har nämnt, men tack vare Olssons lika poetiska som raka skrivsätt har hennes sorgeskildring mycket att bidra med, särskilt – men alls inte bara – för den läsare som vill spegla sin egen sorg. Och sin livslust. Emellanåt blir det ändå en smula smetigt, särskilt med tanke på att alla inblandade är både verkliga och kända. För ”Jag som är kvar” handlar inte främst om just döden, utan om livet. Att våga gå vidare, att vara tvungen till det. Att hoppas och förtvivla. Se sin pappa tyna bort, bära runt på sin döda mamma och sina båda döda exmakar ”i handväskan”. Och vara kär igen, känna begär mitt i sorgen. Att inse hur litet avståndet är mellan lust och förlust: ”Bor inte förlusten i förälskelsen från början? Döden i födelsen. Lidandet i lidelsen. Alltid bara så

Recension: Jag som är kvar – Lotta Olsson


Även i den undre världen är folk skärrade över det allt brutalare gängvåldet. Det säger juristen Evin Cetin, som intervjuat många nätverkskriminella. ”Men när det handlar om att överleva själv eller att bli dödad har man ingenting att förlora.” – För att förstå hur mörkt det är verkställer den kriminella världen själva dödsstraff. Inte ens det avskräcker unga från att hoppa in. Det säger juristen Evin Cetin som nu upplever bråda dagar. Med sitt värv som advokat och boken ”Mitt ibland oss” – som bygger på intervjuer med gängkriminella – är hennes kunskap om nätverkskriminaliteten efterfrågad. Cetin har tidigare också jobbat för Socialdemokraterna.  Kontexten är välkänd. På tio dagar har sju personer skjutits till döds i Uppsala och Stockholm till följd av ett eskalerat gängvåld – där barn både dödas och lejs som mördare.  Ett svårsmält faktum – men det finns nyanser, understryker Cetin. – De jag pratat med i den kriminella världen är skärrade över utvecklingen och försöker verkligen betona att de inte vill gå i den riktningen att barn utför mord på familjemedlemmar. Varför har gängvåldet blivit grövre? – Många jag pratar med beskriver en situation där folk är väldigt pressade och det finns interna konflikter som gjort människor desperata. I den desperationen, när det handlar om att överleva själv eller att bli dödad, så har man ingenting att förlora. Det är människor som kommit till en nivå där de inte längre värderar sitt eget liv. Om de dör eller inte har inte så stor betydelse. Då bryr de sig heller inte om de utnyttjar ett barn, mördar en kvinna eller en annan ung man. Krissituationen får politiker och myndigheter att febrilt greppa efter lösningar. Hur ska gängen bekämpas här och nu? Hur ska unga långsiktigt hållas borta från nätverkens klor?  Evin Cetin avråder från att klumpa ihop alla unga med gängkoppling i samma kategori. Behoven kan vara olika. För unga i nätverkens utkant eller närhet förordar Cetin en fungerande socialtjänst, en skola som ger alla barn chansen och vård för unga som fastnat i ett narkotikamissbruk. Bland annat.  – Tyvärr säger lärare och rektorer jag pratat med att de kan göra upp emot tio orosanmälningar innan socialtjänsten reagerar. För gruppen svårt radikaliserade unga som ”är beredda att döda” krävs däremot andra, mer repressiva, lösningar, enligt Cetin.  – För att skydda både barnen och vad de kan göra krävs en tydlig förvaring. Jag säger det fast det låter fruktansvärt. Jag gör det utifrån barnperspektivet, det här är barn som inte är rädda för sitt eget liv.  Där inträder nästa svårighet. På senare tid har problem med rymningar och gäng som värvar på HVB-boenden och Sis-hem uppmärksammats. – Jag förstår föräldrar oro som är osäkra över att deras barn ska placeras. Jag har företrätt mammor som förklarar att det inte handlar om att de inte vill att deras barn ska få vård utan att de tycker att det blir värre när deras barn placeras på HVB eller SiS. Jag tycker att de har starka skäl för sin oro, säger Cetin. Hon säger att föräldrarna på något sätt måste få en garanti.  – När staten tvångsomhändertagit barn ska de inte kunna rekryteras och sedan rymma för att utföra mord. Staten sviker ju de här barnen mer än vad föräldrarna gör. Det måste finnas så många vuxna i ungdomsfängelser att det finns en avskildhet från ungdomar i samma destruktiva mönster. Det eskalerade gängvåldet har satt brottsligheten högst upp på den politiska dagordningen

Juristen Evin Cetin om det allt brutalare gängvåldet


Helios Innovations vinner årets upplaga av tävlingen Framtidens entreprenör. ”Det är fantastiskt kul”, säger grundaren Jonatan Persson.  För tionde året i rad är Carnegies och SvD Näringslivs tävling Framtidens entreprenör i hamn. Till jubel och musik tog Helios Innovations hem vinnartiteln under onsdagens galakväll.   De fem finalbidragen presenterade ett efter ett sina affärsidéer inför Carnegies specialinbjudna publik, bestående av både investerare och kunder.  Efter en skälvande omröstning stod det klart att flest röster landade på bolaget som renar industrins farliga avfallsvatten, på ett hållbart sätt.   – Det är fantastiskt kul, särskilt då är det så många som stöttat Helios här i kväll, sa grundaren Jonatan Persson efter vinsten.  Den vinnande affärsidén kan i korthet beskrivas så här: med Helios Innovations egenutvecklade teknik kan industriellt avfallsvatten renas på plats, med hjälp av industriell restvärme.  Industribolagen slipper frakta miljontals liter vatten landet över för att rena avfallet på annat håll. På så sätt vill bolaget minska industrins klimatavtryck.  På SvD är vi mer intresserade av framtidens näringsliv än dagens industri. Finalkvällen utspelades på Hotel at six i centrala Stockholm. Med på scenen fanns Björn Jansson, senior partner på Carnegie och juryns ordförande.  Under åren har olika trender synts bland de bolag som ansökt till tävlingen, enligt honom.  – I år var det mycket som hette AI, och en del idéer som, tror jag, byggde på att vi hade så höga elpriser förra året, sa Björn Jansson.  Från Svenska Dagbladet deltog Martin Ahlquist, tillförordnad chefredaktör och ansvarig utgivare, på scen.   – På SvD är vi mer intresserade av framtidens näringsliv än dagens industri och då är det naturligt att intressera sig för innovationerna och affärsidéerna som kan komma att forma framtiden.  Digitalisering och klimatomställning skapar helt nya förutsättningar för näringslivet, lyfte han.  – Det här är något som våra läsare också är väldigt intresserade av att läsa om. Tio bolag har under hösten tävlat om att ta sig till final i 2023 års upplaga av Framtidens entreprenör. Sedan dess har fem valts ut, dels av SvD:s läsare, dels av en jury bestående av sju framstående näringslivsprofiler.  På plats från juryn fanns Mouna Esmaeilzadeh, neuroforskare, entreprenör och investerare.  – Generellt vill man få en känsla av att personen är duktig på att använda sin fantasi, sa hon om vilka egenskaper hon letar efter hos entreprenörer.  – Man måste kunna se lösningar där andra ser utmaningar.  Jurymedlemmen Therese Hillman, vd för Network of design (Nod), uppgav att hon bland annat tar med sig den AI-trend som synts bland bolagen som i ansökte till årets tävling.  – Och att många bolag i dag byggs med specialistkompetens, av de som verkligen kan området .  Med och tävlade i finalen var Digitala Lagkassan, ett bolag som grundades 2019 av Stefan Thorberg.  – Det finns tiotusentals frustrerade kassörer som i dag hanterar mer än 20 miljarder på privata konton, sa Rikard Sjöholm, vd på Digitala lagkassan, under sin pitch på finalscenen.  Sporttech-bolaget erbjuder en helhetslösning där allt som rör lagkassan kan hanteras digitalt, enligt Skatteverkets regler. I dag används plattformen av tusentals lag.  Också AI medical technologys vd Christoffer Ekström presenterade det bolag som han var med och grundade 2020.  – Vår vision är att förse alla läkare, över hela världen, med vårt revolutionerande verktyg, sa han på scenen.  Med appen Dermalyser vill bolaget rädda liv, och minska antalet onödiga kirurgiska ingrepp. Det genom att låta AI hjälpa läkare att ställa träffsäkra hudcancerdiagnoser.  Med var också bolaget Revive Retail, grundat av Karin Rehnberg och Cathrin Fogelberg 2023

Helios Innovations vinnare av Framtidens Entreprenör 2023


Vill miljörörelsen ha en snabb klimatomställning måste den få ihop ord och handling. Och för det behövs kärnkraften. Den internationella miljörörelsen har ett dilemma. Å ena sidan säger den sig kämpa för att öka takten i klimatomställningen, och har insett att nyckeln till det är stora mängder fossilfri el. Å andra sidan motarbetar miljörörelsen de flesta fossilfria energislag som finns. Den vill inte bygga vattenkraft, och försöker begränsa den befintliga med hårdare miljökrav. Den är emot ny kärnkraft, och vill avveckla reaktorer som redan existerar. Och även om till exempel Naturskyddsföreningen i Sverige säger sig förespråka en kraftig utbyggnad av vindkraften, är det vanligt att föreningens lokalavdelningar försöker stoppa den. Naturskyddsföreningen i Nynäshamn har till exempel tagit ställning mot planerna på två stora vindkraftsparker utanför den sörmländska kusten. Ord och handling går inte ihop. Men i miljörörelsens mylla börjar en insikt gro – att kärnkraften är den minst dåliga lösningen på dilemmat. Den är fossil- och utsläppsfri. Den tar minimal yta i anspråk jämfört med exempelvis vindkraft. Avfallet är farligt, men mängderna små, och det finns säkra metoder för att ta hand om det. Ord och handling går inte ihop. I veckan startade den 18-åriga klimataktivisten Ia Aanstoot från Linköping en kampanj för att förmå Greenpeace att överge sitt, enligt Aanstoot, ”gammalmodiga och ovetenskapliga” kärnkraftsmotstånd. Det är en hållning som på senare tid fått organisationen att inta de mest märkliga ståndpunkter – till exempel tryckte man på för att Tyskland skulle avveckla sina sista kärnkraftsreaktorer, trots att det innebar att landet behövde återstarta flera kolkraftverk. Greenpeace har också inlett en rättslig process för att stoppa EU-kommissionens beslut att inkludera kärnkraft i den så kallade gröna taxonomin.  Ia Aanstoot genomför kampanjen med hjälp av ett miljönätverk som kallar sig RePlanet, och tillsammans med en grupp aktivister från flera andra länder. Bland annat polska Julia Galosh, som till tidningen The Guardian säger att hon ”fick nog” när Greenpeace började motarbeta Polens planer på att bygga landets första kärnkraftverk, som en del i att minska sitt kolberoende. När till och med klimataktivister börjar få nog av miljörörelsen, gör den bäst i att lyssna. Både för klimatets och sin egen skull.

Miljörörelsen borde lyssna på Ia Aanstoot


Ett statligt företag ska inte hota meningsmotståndare. ”Hej, vilken trevlig vingård du har. Det vore ju tråkigt om någonting hände med dina möjligheter att sälja. Ja, om du stöder förslaget om gårdsförsäljning kan man ju aldrig veta vad som händer.” Ungefär så låter det när Systembolaget AB:s representanter rör sig bland svenska bryggerier och vingårdar. Eller på mer polerad kansliprosa från en inlaga till den senaste utredningen om gårdsförsäljning: ”det bedöms som osannolikt att svenska producenter i framtiden kommer att kunna få ett tillträde till Systembolagets butiker som är jämförbart med dagens situation”. Det är bra att Centerpartiets riksdagsledamot Elisabeth Thand Ringqvist agerat för att få stopp på Systembolagets hotfulla agerande mot Sveriges mindre alkoholproducenter, vilket SvD uppmärksammat. Småskaliga alkoholtillverkare har blivit många, främst genom hundratals nya hantverksbryggerier tillkomna under 2010-talet. De skulle förstås uppskatta att liksom sina konkurrenter i friare länder kunna sälja sina produkter till besökare. Systembolaget AB ter sig i dag alltmer som en lekstuga för reklamare och lobbyister. Sådan gårdsförsäljning försöker Systembolaget med alla medel sätta käppar i hjulet för. Det är bara ett av flera exempel på hur det statliga monopolföretaget blivit en politisk aktör. I en rapport framtagen på uppdrag av Sprit & Vinleverantörsföreningen, SVL, häromåret menade Mikael Odenberg att bolaget alltmer är den som utformar alkoholpolitiken. Branschen drar sig för att framföra offentlig kritik, för vem vågar stöta sig med sin enda kund? En kund som har en historia av att gynna sina egna tidigare anställda.  Även de flesta politiker hukar lydigt. Annars kan Systembolaget med offentliga medel från de egna monopolintäkterna dra igång en riktad motkampanj, som de gjorde mot Centerpartiets stämma häromåret. Systembolaget AB ter sig i dag alltmer som en lekstuga för reklamare och lobbyister, som blivit allt fräckare och mer ogenerade i sitt agerande för att främja bolagets snäva egenintresse. Det är varken demokratiskt försvarbart eller politiskt klokt att ett statligt företag har en sådan roll. Ansvaret för att tukta det vildvuxna och kostsamma lobbyarbetet ska dock inte behöva falla på en enskild riksdagsledamot. Det ligger på regeringen och folkhälsoministern.


Amerikanskt stöd i en krigssituation kan inte längre tas för givet om Donald Trump vinner i höst, varnar politiker och säkerhetsexperter. Nu höjs röster för att satsa på egen europeisk avskräckning. BONN Året är 2020. Platsen är World Economic Forum i Davos där världens mäktigaste politiker, företagsledare och militärer samlas i januari varje år. Medan tal hålls och beslutsfattare minglar möts i ett av konferensrummen  Europeiska kommissionens ordförande Ursula von der Leyen, kommissionären Thierry Breton och USA:s  president Donald Trump. Budskapet som Donald Trump levererar kommer som en kalldusch:  ”Du måste förstå att vi aldrig kommer att hjälpa er om Europa angrips, och förresten så är Nato dött och vi kommer att lämna Nato”, säger han  till Ursula von der Leyen, enligt Thierry Breton. Det var en väckarklocka.  – Vi förstod att vi är ensamma, minns Thierry Breton som häromdagen återgav händelsen i en paneldebatt i Bryssel som arrangerades av den liberala parlamentsgruppen Renew Europe. Kan inte lita på ett Trumpstyrt USA Ursula von Leyen vill i dag varken bekräfta eller dementera innehållet i samtalet. Men det står klart att det i Europas huvudstäder och bland säkerhetsexperter finns en tilltagande oro för vad som ska hända om Donald Trump ännu en gång tar över i USA. – Det vore en katastrof, varnade Tysklands försvarsminister Boris Pistorius i slutet av förra året. Trump väntas enligt Pistorius fokusera på Kina och trappa ned engagemanget i Europa, precis som många räknar med att även demokraten Joe Biden kommer att göra. Men frågan är om Trump också vecklar ihop kärnvapenparaplyet över Europa. Det ultimativa hotet om vedergällning och ömsesidig utplåning som enligt många har förhindrat krig mellan Ryssland och Nato. Säkerhetsexperter som Liviu Horovitz vid den utrikespolitiska tankesmedjan Stiftung Wissenschaft und Politik (SWP) tror inte att det kommer att hända. I alla fall inte så länge USA  har ambitionen att spela en ledande roll i världen.  Trots detta är osäkerheten stor. Och det innebär enligt Tysklands tidigare utrikesminister Joschka Fischer att Europa behöver en egen vedergällningsförmåga, inklusive kärnvapen, för att möta ”en granne som Ryssland som styrs av Putins imperialistisk ideologi”. Roterande ”röd knapp” Efter Joschka Fischers utspel i veckotidningen Die Zeit i början av december rasar en het debatt om för- och nackdelarna med egna europeiska kärnvapen. Men också om hur det i så fall skulle kunna genomföras. Ingen ser framför sig att Ursula von der Leyen skulle sitta vid den röda knappen. Men det finns en rad andra förslag. ”Väskan med den röda knappen bör cirkulera mellan Frankrike, Tyskland och Polen samt Italien och Spanien”, föreslår säkerhetsexperten Herfried Münkler. Carlo Masala vid tyska försvarshögskolan vill ha förhandlingar med kärnvapenmakten Frankrike om ett utökat skydd för Europa. I väskan, som alltid ska finnas bredvid USA:s president och kallas för ”fotbollen”, finns koderna för att avfyra kärnvapen. Markus Kaim vid den utrikespolitiska tankesmedjan Stiftung Wissenschaft und Politik, SWP, säger till SvD att de flesta av idéerna som nu cirkulerar är endera orealistiska eller bör ses som långtidsprojekt liknande den europeiska valutaunionen som det tog en generation att mejsla fram. Frankrike har 290 stridsspetsar En av varianterna är att  Frankrikes EU-partner finansierar en utbyggd fransk kärnvapenkapacitet. Frankrike har i dag sammanlagt 290 nukleära stridsspetsar som möter Rysslands nästan 4 500 insatsberedda kärnvapen, enligt fredsforskningsinstitutet Sipri. De allra flesta av Frankrikes stridsspetsar finns ombord på ubåtar med sammanlagt 48 strategiska missiler. Deras funktion är att hota Ryssland med förintelse om Frankrike skulle attackeras, inte att skydda bundsförvanterna i Europa

Kärnvapen i Europa – kan vi lita på hjälp från USA?


Allt klagande på höstbudgeten får mig att vilja försvara den. Samtidigt som jag lockas att lägga ut en helt vansinnig bild av en minister. Mest för att se hur arg en regering kan bli. I onsdags pustade ett gäng journalister ut i riksdagen efter att höstbudgeten släppts. Den samlade åsikten tycktes hos mina kollegor vara hur värdelös regeringen varit på att presentera sitt budskap.  Hur kunde en regering som anställt så många kommunikatörer vara så usel på kommunikation? Om hur den inställda brytpunkten bjöd på ett moderat inbördeskrig utspelat i offentligheten. Att plottrigheten i satsningarna tyder på att förhandlingarna inom Tidö tar för mycket tid och ger ett resultat som varken är hackat eller malet. Jag var så tyst att mina kollegor/konkurrenter undrade hur det var med mig. Torehammar låter andra prata utan att säga något själv? Hade jag fått en till stroke? Min avledande manöver var att visa vilken rakt av vansinnig bild vår fotograf tagit av civilförsvarsminister Carl-Oscar Bohlin (M) i ett skyddsrum. Det ser ut som ministern heilar i underjorden. Vi återkommer till den bilden. Men egentligen bubblade jag av oformulerad motvallsvilja. Var verkligen denna höstbudget så usel? Varför måste alltid vi journalister vara så vansinnigt negativa? Vad händer med tilltron till det politiska systemet om vi konstant rackar ner på det? Här kan det vara på plats att förklara min väg in i politisk bevakning. Min far och farfar var lokalpolitiker för FP. Som barn till värmländska missionsförbundare och småföretagare var det i det närmaste omöjligt för mig att inte bli folkpartist. När jag i den sena tonåren insåg att jag saknade ideologisk övertygelse lämnade jag det liberala ungdomsförbundet, men med en sorts idealism intakt.  Sen 17 år har jag arbetat som journalist. Det är ett annat perspektiv. Att belysa och ifrågasätta makten.   Men för mig är inte politiker ett rövarpack, som i oförmågan att få ett riktigt jobb, diar på skattebetalarnas väldiga juver. Utan människor som har väldigt olika ingångar, men i de flesta fall vill samhället gott. Det är lätt att rapportera om enad budgetkritik från höger till vänster – både LO och Svenskt Näringsliv ansåg att finansministern var för återhållsam. Det som missas är att LO var arga över att bara 16 miljarder av reformutrymmet på 40 miljarder gick till välfärden. Svenskt Näringsliv var lika upprörda över att alldeles för mycket gick till kommuner och regioner, istället för att sänka skatter. Många har uttryckt oro över att regeringens politik ökar utsläppen. DN:s korrespondent Anna-Lena Lauren jämförde de två ideologiskt närbesläktade regeringarna i Finland och Sverige på X: ”Känslan av att se två regeringar i två rika, teknologiskt högutvecklade nordiska länder – samtidigt köra ner klimatpolitiken. Fullt medvetna om hur bråttom det är. Så uselt.” Men svenska väljare röstade på tre av fyra Tidöpartier som gick till val på att sänka bränslepriser.  Centerpartiet hotar klimatminister Romina Pourmokhtari (L) med misstroendeomröstning om hon inte börjar sänka utsläppen. Utsikten för att endera ska inträffa under rådande förutsättningar får räknas som minimal. Muharrem Demirok (C) gör sitt bästa för att synas inför helgens kommande partistämma. Centern hamnar allt oftare under fyraprocentsspärren i opinionsundersökningar. Frågan är om centerledaren gjorde sig själv några tjänster genom att ställa upp i SVT:s utfrågning ”30 minuter”.  När journalister försökte få Annie Lööf att välja sida kunde hon nästan Trumpskt vrida verkligheten med sådan frenesi att man trodde att hon skulle lyckas förverkliga det fiktiva Mittens rike på ren trots

Henrik Torehammar: Varför måste vi journalister vara så negativa?


SEB:s uppmaning till större förståelse hos politikerna för bankernas vinstnivåer möts av skepsis. ”Det är ingen rocket science att se att konkurrensen i banksektorn inte är optimal”, säger finansminister Elisabeth Svantesson (M). Vad är det för banker vi vill ha?  SEB:s finansdirektör Masih Yazdi ställde frågan i en intervju med SvD. Han tycker att den negativa synen på bankerna, både hos allmänhet och politiker, inte stämmer med verkligheten. – Banken har funnits i 167 år. Vi försöker driva den så bra det bara går och framför allt gör vi det extremt långsiktigt. Vi har inget intresse att här och nu maximera någon vinst, sade han.  Masih Yazdi vill inte använda ordet populism, men hans slutsats är att det låga förtroendet hos allmänheten för banksektorn gör den till ett legitimt mål för politiker. – Om man inte har det förtroende man bör ha, så är det inte bra. Jag önskar att det fanns en bättre förståelse.  Masih Yazdi vänder sig särskit mot begreppet övervinster, som både Socialdemokraternas partiledare Magdalena Andersson och tidigare finansministern Mikael Damberg (S) hänvisat till i debatten.  – Man har börjat använda ett ord som man inte ens själv kan definiera, sade Masih Yazdi.  I en intervju med SvD håller Mikael Damberg fast vid att det just nu, med tanke på den kostnadskris som det svenska samhället just nu går igenom, rör sig om övervinster i banksektorn. – Vart tredje hushåll har svårt att få ekonomin att gå ihop och i det läget har vi en sektor i samhället som kraftigt ökat sina vinster. Då är det klart att man får en diskussion om det är rimligt, säger Mikael Damberg.  Han tycker att inställningen från bankhåll visar att man inte förstår hur kundernas situation ser ut.   – Hade bankerna förstått hur deras kunder just nu har det så hade de kanske inte svept bort kritiken som de nu gör. Socialdemokraterna har föreslagit en tillfällig bankskatt, med syfte att föra tillbaka en del av bankernas vinster till hushållen. Skatten skulle, om den införs, tillföra statskassan cirka 10 miljarder kronor nästa år, enligt beräkningar.   – Det är väl ingen som säger att vi ska ha olönsamma banker men till och med Finansinspektionen säger ju att de här vinstnivåerna inte har något med bankernas solvens att göra, säger Mikael Damberg.  Finansminister Elisabeth Svantesson vill inte ha en tillfällig bankskatt men hon tycker att bankerna måste förstå att deras vinstlyft ”sticker i ögonen”.  – Om man är i ledningen på en bank är det klokt att förstå att så här höga vinster sticker i ögonen på väldigt många människor som kämpar med att få ekonomin att gå ihop.  SEB:s Masih Yazdi hänvisade i SvD-intervjun till internationella rapporter som visar att konkurrensen på den svenska bankmarknaden är hård i ett europeiskt perspektiv. Det ifrågasätts av Elisabeth Svantesson.  – Jag är både företagsekonom och nationalekonom och i båda de perspektiven kan jag säga detta: Det är ingen rocket science att se att konkurrensen i banksektorn inte är optimal när man gör den här typen av vinster i tider när hushållen har det tufft. Bankerna har ett stort ansvar när det gäller att underlätta för kunder som pressas ekonomiskt, säger hon. – Vinster växer inte fram ur tomma intet. Med en affärsmodell som gör att vinsterna går i taket samtidigt som många av kunderna har det kämpigt, borde bankerna fundera på hur de kan dela med sig till kunderna i sin prissättning. Vänsterpartiets ledare Nooshi Dadgostar vill i likhet med Socialdemokraterna ha en tillfällig bankskatt. Hon tycker att bankerna har ett arbete att göra när det gäller förtroende. – Som det ser ut nu, är mitt förtroende för de svenska bankerna inte högt. Det är inte alls säkert att höga vinster i bankerna indikerar stabilitet

Finansministern om storbankerna: Så här höga vinster sticker i ögonen


Storbritanniens kung Charles ska behandlas för cancer – nu hyllas han för sin öppenhet om cancerbeskedet. Men vad betyder det här för det brittiska kungahuset?  LONDON ”Stackars kungen”, skriver historikern Tom Holland på X och ger uttryck för det många britter känt under det senaste dygnet, sedan det offentliggjorts att kung Charles har drabbats av cancer. Men Tom Holland syftar inte bara på att kungen är sjuk. ”Tänk att allt det här är offentligt”, tillägger han. Kungafamiljen har aldrig tidigare varit så frikostig vad gäller uppdateringar om familjemedlemmarnas hälsa. Men sedan årsskiftet har flera tunga besked kommit från Buckingham Palace. I mitten av januari meddelade kungahuset att prinsessan Catherine genomgått en bukoperation och att hon sjukskrivs till påsk. Samma dag blev det klart att kung Charles skulle behandlas för en förstorad prostata. I måndags meddelade slottet att det i samband med hans prostataoperation uppdagats en cancersjukdom.  Kungens öppenhet om sin hälsa hyllas nu i Storbritannien. – Det är en modern inställning och det här är en modern monarki som nu måste handskas med ett väldigt gammalt problem, säger den konservativa politikern Michael Dobbs.  Kungliga experter uppger att det tidigare främst släppts korta meddelanden om kungafamiljens hälsa. Och ibland har det inte släppts någon information alls. När drottning Elizabeths mor behandlades för cancer 1984 meddelade slottet att hon tagits in på sjukhus för att genomgå en undersökning. Vad vet man om kungens cancer? Det har inte offentliggjorts vilken sorts cancer han har. Men enligt uppgifter i medier ska kungen behandlas inom öppenvården – vilket anses indikera att han inte ska opereras utan istället behandlas med strålbehandling, immunterapi eller med cellgifter.  Det rapporteras att han ska fortsätta med sina arbetsuppdrag som statsöverhuvud – exempelvis mötena med premiärminister Rishi Sunak. Men han ska ta ledigt från sina offentliga uppdrag. Premiärministern uppger i en intervju med BBC att den 75-åriga kungens cancer upptäckts i ett tidigt skede. Kungen anses annars vara vid god hälsa. Han har levt ett aktivt liv och spelade hästpolo i över 40 år. Han ska också gilla att vandra och arbeta i trädgården. Vad betyder det här för resten av kungafamiljen? Under sina första 17 månader som monark har kung Charles hunnit med två statsbesök, tre offentliga utlandsresor och 516 andra uppdrag i offentligheten. Att han nu tvingas dra sig tillbaka från offentliga uppdrag beskrivs i  medier som tufft för prins William. Han hade tagit ledigt för att tillbringa tid med sin fru, prinsessan Catherine, efter hennes operation, men ska återuppta sina arbetsuppdrag. Drottning Camilla väntas också synas mer i offentligheten. Kungens sjukdom har också lett till spekulationer i medierna om en försoning mellan prins William och prins Harry, som uppges flyga till London från Los Angeles för att träffa sin far. Prins Harry ska ha upprätthållit kontakten med sin far – trots att han och hans fru Meghan lämnat kungafamiljen och ofta uttalat sig kritiskt om kungahuset. Däremot beskrivs förhållandet mellan prins Harry och prins William som kyligt. Enligt BBC har kungen bett sina söner att försonas. Hur har britterna reagerat? Kungens sjukdomsbesked har fått stor uppmärksamhet i Storbritannien. Många har uttryckt sin sorg över beskedet och att kungen, som fått vänta på att efterträda sin mor i 70 år, mindre än ett år efter kröningen drabbats av cancer. De senaste mätningarna visar att kung Charles stigit i anseende under det senaste året. Över 50 procent av britterna anser att han gör ett bra jobb. Enligt The Telegraph har kungens hälsoproblem gjort honom ännu mer populär. Öppenheten kring diagnosen har hyllats av organisationer som representerar cancerpatienter. Men oklarheterna kring hur allvarlig diagnosen har lett till både oro och spekulationer

Kung Charles har cancer – hyllas för sin öppenhet


Förbudet mot bensinbilar som ska införas i delar av Stockolms innerstad väcker reaktioner. ”Min första tanke var: ska alla behöva köpa nya bilar nu? Det är ju väldigt dyrt med elbil”, säger Nenne Sidén. Christian Larsson har precis parkerat sin hybridbil när SvD frågar vad han tycker om den kommande lagändringen. Den 31 december 2024 förbjuds bensin och dieselbilar i centrala delar av Stockholm.  Området som förbudet gäller ligger innanför Kungsgatan, Birger Jarlsgatan, Hamngatan och Sveavägen. Klaratunnelns in- och utfart vid Mäster Samuelsgatan inkluderas likaså i förbudet. – Det är inget jag diggar alls, utbrister Christian Larsson. Han jobbar inne i stan och tar bilen varje dag.  – För mig personligen är det inte bra, men ur miljöaspekt kanske det är positivt. Jag har svårt för när stora beslut tas för fort, eftersom det kan påverka många både privat, ekonomiskt och jobbmässigt, säger Christian Larsson. Endast elbilar och utsläppssnåla gasfordon kommer att få köra i området, och transporter och taxibilar innefattas också. Undantagna är dock fordon kopplade till säkerhet, såsom ambulans, polis och färdtjänst. Regleringen ska gälla alla dagar dygnet runt och i nuläget finns ingen dispens för boende i zonen. Förbudet är en del i arbetet mot att innerstan ska bli fossilfri 2030, berättar trafikborgarrådet Lars Strömgren (MP).  Han menar att allt mer forskning påvisar hur luftkvaliteten i städer påverkar människors hälsa. Bland annat forskning från Karolinska institutet. – Man kan se att barn som växer upp på Stockholmsgator med höga utsläpp har nedsatt lungfunktion redan från sex månaders ålder, säger Lars Strömgren (MP). Området valdes ut av flera anledningar, bland annat är luftkvaliteten där dålig uppger trafikborgarrådet. – Den dominerande biltrafiken har gjort detta område mindre attraktivt att vistas i för människor. Vi hoppas kunna ändra på detta, och även bidra till lägre bullernivå och bättre luft.  Nenne Sidén har precis parkerat bilen i ett garage inför arbetsdagen. Garaget kommer att ingå i förbudszonen. Hon berättar för SvD att när hon läste nyheten tänkte hon direkt på den ekonomiska aspekten. I familjen har de två bilar, en elbil och en bensindriven. – Min första tanke var: ska alla behöva köpa nya bilar nu? Det är ju väldigt dyrt med elbil. Självklart är det bra miljömössigt med elbil, men det är ju en kostnadsfråga. Nenne Sidén tror att en lösning kan vara att sänka priserna på elbilar.  – Om fler ska kunna köpa elbilar så behöver priserna sänkas eller subventioneras. Spontant känns det som att detta beslut gått lite väl fort, det blir svårt att ställa om för många och kan sätta hög press på familjer som inte har råd med elbil. Oppositionsborgarråd Dennis Wedin (M) är kritisk till beslutet.  – Det här är ett ideologisk experiment och symbolpolitik från Miljöpartiet. Att göra det i ett så pass ekonomiskt tufft läge som samhället befinner sig i nu är tondövt, säger Dennis Wedin till SvD. Han anser att förbudet kommer att påverka både privatpersoner och näringsidkare negativt. Om det kommer att göra en större skillnad miljömässigt är han tveksam till. – Moderaterna är för målet att vi ska bli fossilfria 2030, men sådana här drastiska beslut är inte vägen dit. Utanför Moodgallerian står Jenny Åman och låser cykeln. Hon är positivt inställd till den nya bensinfria zonen. – Det är skönt med mindre bilar i stan. Miljömässigt är det positivt också, jag tycker att det är bra att man vågar ta i lite med sådana här beslut. Sen är det klart att det är en ekonomisk fråga eftersom elbilar är dyra, säger Jenny Åman.

Bensinbilar förbjuds i centrala Stockholm 2024


Danmark fick en kung, och rojalismen triumferade. På söndagen förvandlades Köpenhamn till en röd-vit folkfest när Frederik X tog över tronen.  Strax efter klockan 14 på söndagen var det viktigaste klart. Drottning Margarethe II hade skrivit på sin abdikation, rest sig och gett sin stol till sonen som samtidigt blev Frederik X av Danmark.  – Gud bevare kungen, sa drottning Margarethe som för bara 14 dagar sedan hade överraskat hela sitt land – och Sverige med för den delen – med att i sitt nyårstal deklarera att hon ville ”abdicere”, ett tal som hon sedan som vanligt hade avslutat ”Gud bevare Danmark”.  Men söndagens enorma folkuppbåd visade att danskarna verkligen hunnit ställa om till fest. Tiotusentals tillresta människor hade samlats utanför Christiansborg, den slottsbyggnad i Köpenhamn som också rymmer Danmarks parlament, Folketinget. På plats vid det formella tronskiftet var inte bara den gamla drottningen och den nya kungen utan också regeringen med statsråden. Mottog folkets jubel Klockan 15 var det dags för den nye Frederik X att i sällskap med  statsminister Mette Frederiksen gå ut på balkongen över Christiansborg slotsplads för att ta emot folkets jubel. Där utropades han till ny regent över riksgemenskapen Danmark och är därmed kung även över Färöarna och Grönland. – Den regent vi nu får är en kung vi känner, en kung vi tycker om och en kung vi litar på, sa statsminister Mette Frederiksen.  Folkhavet på slottsplatsen böljade i rött och vitt medan tusentals åskådare viftade med Dannebrogen. Och jublet visste inga gränser.  Danskarna gick alltså man ur huse och trotsade kylan för att med egna ögon bevittna tronskiftet på söndagen. Det rådde inget tvivel om att nya kungen är populär. – Vi har följt drottningen i alla år och nu ska vi följa Frederik. Vi känner stor sympati med honom, säger Susanne Nielsen som TT träffade i folkhavet. – Jag menar att han är otroligt populär, säger hennes man Mikael. – För han är en av folket, fyllde Susanne Nielsen i. Thomas Larsen, dansk expert som skrivit flera böcker om den danska monarkin konstaterar att det är en livserfaren kung som landet nu har fått. Frederik har hunnit bli 55 år, och även om han som ung var blyg och ibland ifrågasatt beskrivs han av Thomas Larsen som idag social, älskad och ”mer än redo” att vara kung.   – Det tror jag att han är! Och så har han som kung den stora lyckan att få stöd av kronprinsessan Mary som är plikttrogen och arbetar hårt. Träffade Mary under OS i Sydney Den nye kungen gillar människor, älskar sport, har genomfört flera utbildningar inom det militära och har som den förste i det danska kungahuset tagit en fullständig akademisk examen som statsvetare. Mary, som nu är drottning av Danmark, träffade han på en pub vid sitt besök på OS i Sydney 2000. Paret förlovade sig 2003 och gifte sig året därpå. Kungaexperten Thomas Larsen räknar med att det danska kungahusets nära relationer med de svenska och norska kungafamiljerna kommer att fortsätta och troligtvis växa ännu mer.  Däremot är han inte säker på att den nye kungen kommer att vara lika politiskt frispråkig som sin mamma Margarethe gjorde sig känd för.  – Drottningen har deltagit mycket markant i dansk debatt och har ställt upp i många intervjuer i radio, tv och böcker. Danskarna känner till hennes hållning, säger Thomas Larsen till TT och lägger till:  – Det är inte säkert att det fortsätter så med det nya kungaparet. Kungahuset gratulerade Från svenska kungahuset kom förstås gratulationer på söndagen:  ”Eders Majestät, Käre Frederik! När Du i dag uppstiger på den danska tronen sänder jag mina och det svenska folkets gratulationer till dig och Danmarks folk…

Märkbart rörd Frederik tog över som kung i Danmark


Förförisk prestigeserie, lovande SVT-komedi och ”Fab 5”-gängets återkomst. SvD Kultur guidar till de bästa nyheterna på svenska streamingtjänster. Expats Drama, tv-serie, 6 avsnitt av varierande längd, Amazon Prime Video, premiär 26/1 Nicole Kidman ägnar numera karriären åt att kliva runt i tv-serier man gärna sätter ordet ”prestige” före. Rollen som Margaret i ”Expats” till exempel, Lulu Wangs dramaserie som utspelar sig i Hong Kong och kretsar kring en amerikansk familj där den yngsta sonen en dag försvinner spårlöst. När bokförlagan till serien recenserades i New York Times kallade man författaren Janice Y K Lee ”en kvinnlig, humoristisk Henry James i Asien”. Om serien lever upp till samma förföriska beskrivning återstår att se. Painkiller Dramakomedi, tv-serie, 5 avsnitt x 30 min, SVT Play, premiär 26/1 Andrea är en hyfsat framgångsrik performancekonstnär i Göteborg. Framgången innebär dock, som för de flesta kulturarbetare, inte en stabil ekonomi. Därför bor hon hemma hos mamma Dijana som dras med kronisk smärta efter ett långt liv som städerska. Gabriella Pichlers vardagsnära serie utspelar sig i en originell gråzon mellan grupper och generationer, med å ena sidan en kulturstressad medelklass som suktar efter ”äkthet” och å andra sidan en arbetarklass som lärt sig hugga i och hålla käften. De två första avsnitten lovar gott, inte bara med sin premiss utan också med fint skådespeleri och kul dialog. Queer eye Reality, tv-serie, 6 avsnitt x 50 min, Netflix, säsong 8, premiär 24/1 ”Queer eye” startade blygsamt som en nytolkning av ett brittiskt nollnolltalsformat, men blev snabbt både större och bättre än förlagan– en realityserie som med bibehållen trovärdighet kompletterat det gängse make-over-inslagen med pedagogiska, sociala och försiktigt aktivistiska ambitioner. Nya säsongen är sympatiske inredningsdesignern Bobby Berks sista – suck, han är min personliga favorit – så jag passar på att mysgråta lite extra när originalkvintetten återvänder till New Orleans för att piffa och peppa. Veckans höjdare Masters of the air Drama, 9 avsnitt x 50 min, Apple TV+, premiär 26/1 Ett ”Band of brothers” i luften – så har den här maxade krigsserien beskrivits, och inte bara för att det även denna gång är Tom Hanks och Steven Spielberg som producerat. Den verklighetsbaserade handlingen bygger på Donald L Millers bok med samma namn, och handlar om de unga amerikanerna i den särskilda bombplansgrupp som stred mot nazisterna 1943 – här gestaltade av bland andra Austin Butler, Callum Turner och nepobabyn Raff Law, Judes son alltså.  Mina tv-favoriter just nu 1. The curse (SkyShowtime)
2. Queer eye (Netflix)
3. Fargo (HBO Max)
4. Painkiller (SVT Play)
5. Masters of the air (Apple TV+)

Spielbergs nya som ”Band of brothers” – SvD om tv-veckan


Lolo Ambles nya pjäs blir i Gunilla Nyroos regi ett tätt ensemblespel utan åthävor. Rutinerade skådespelare står på scenen med en självklar närvaro och avspänd stringens. Den ansvarstyngda vardagen för två par som närmar sig de sextio, med återstoden av livet påtagligt överblickbar. Det är grundsituationen i Lolo Ambles relationsdrama ”En kort evighet”. I Gunilla Nyroos precisa regi speglas övre medelålderslivet genom en lågmäld komik som en finstilt kontrast till vardagsskildringens existentiella klangbotten. Det är urpremiär för pjäsen på studions scen på Göteborgs stadsteater men Amble och Nyroos har tidigare samarbeten bakom sig, år 2015 i ”49 och ett halvt” på Strindbergs Intima teater och våren 2019 i ”Vilddjur” på Dramaten. I ”En kort evighet” möter vi John och Evelyn, Anja och Kristian, med långa äktenskap bakom sig. Barnen är utflugna men föräldrar och syskon behöver tas om hand. De två paren reflekterar över den plattform som livsvalen tagit dem till och hur de vill ha resten av livet. Medan John (Johan Friberg) hävdar sin rätt att ta det lugnt efter ett strävsamt arbetsliv, ständigt på tå, känner Evelyn (Anna Bjelkerud) att hon har mycket kvar att ge.  Kristian (Hans Brorson) förverkligar sin dröm som musiker medan oroliga Anja (Tove Wiréen) känner sig orättvist förbisprungen på sin arbetsplats. De olika viljorna leder till spänningar i parrelationerna. In kommer Charlott (Marie Delleskog) och söker upp John som hon 17 år gammal träffat på en strand på Korfu för 40 år sedan. En rostfärgad sammetsoffa, ett spartanskt stålrörsbord och två stolar, som från vilket hem som helst, framträder mot en fond av Medelhavets blå böljor. Den sparsmakade scenografin fungerar som miljö för de olika tider och situationer som scenberättelsen tar oss till. Kompositionen av scensekvenser liknar minnets associativa vandringar. Den illustrerar känslan av samtidighet hos den som har levt ett tag. Charlott är en nyfiken åskådare till livet, som reflekterar och noterar men håller sig utanför. Hon följer sina infall och nosar på nya möjligheter men ger sig inte riktigt in i dem. Hon skapar inga revolutioner i de två parens liv. Hon vidgar bara en reva som redan fanns där. Ambles dramatik har jämförts med både Becketts och Noréns. Visst har den beckettskt existentiellt djup men den är fast förankrad i vardaglig realism. Den äger norénsk lyhördhet för vardagens tonlägen men utan dramatiskt tillspetsade konflikter mellan rollerna. Blicken på situationerna i berättelsen präglas istället av det distanserade lugn som karaktäriserar Charlotts livsbetraktande. I föreställningen förstärks den blicken av Nyroos regi. Regi och skådespeleri mejslar ut de olika rollernas särdrag i ett tätt ensemblespel utan åthävor. Det är rutinerade skådespelare som står på scenen med en självklar närvaro och avspänd stringens i agerandet. De skapar en lugn och samtidigt intensiv uppmärksamhet hos mig som åskådare, på dialogen och processerna i individerna och mellan dem. Agerandet lyckas ge trist vardaglighet en engagerande spänning. ”En kort evighet” är en fint rytmiserad och på alla plan välgjord uppsättning som utan att sätta scenografi, ljussättning och musik åt sidan litar till teaterns grundläggande element: dialogen och skådespeleriet. Den låter teaterns underverk hända i det enkla avskalade.

Recension: Gunilla Nyroos regi lyhörd på Göteborgs stadsteater


Microsoftgrundaren Bill Gates investerar i en svensk fabrik för biobränslen. Fabriken ska använda en ny teknik för att omvandla koldioxid som fångats in från ett kraftvärmeverk till nya bränslen. DUBAI Miljardbelopp investeras i den fabrik för biobränslen som det danska  energibolaget  Ørsted just nu bygger i Örnsköldsvik. Fabriken kallas Flagship One och sägs bli Europas största anläggning för produktion av grön e-metanol. Investeringen offentliggjordes under en ceremoni här på COP28 på fredagen tillsammans med EU, Europeiska investeringsbanken samt det av Bill Gates grundade riskkapitalbolaget Breakthrough Energy. Bill Gates som var på plats påpekade att sjöfarten står för en stor del av de globala utsläppen, men att det samtidigt visat sig vara en svår industri att göra fossilfri. International Maritime Organization bedömer att omkring 3 procent av de globala utsläppen orsakas av sjöfarten. Eftersom batteridrift inte är ett alternativ för ett fartyg som ska korsa oceaner är den enda realistiska vägen idag för att ersätta fossilt fartygsbränsle någon form av biobränslen, det vill säga precis det som ska produceras i Flagship One. – Vi har sett stora framsteg på labb-nivå, men att få något att fungera i ett labb är inte den svåraste utmaningen. Det är att få tekniken att fungera i fabrikerna. Det är otroligt viktigt att vi börjar bygga fabriker som kan producera e-metanol, sa Bill Gates och fortsatte: – Om det här ska bli verklighet måste någon kliva fram både när det gäller tekniska lösningar och finansiering. Anläggningen ska stå klar 2025 och väntas då producera 55 000 ton e-metanol per år. Råvaran är vätgas som produceras med el från vindkraft och koldioxid som fångats in från det närliggande kommunägda Hörneborgsverket i Örnsköldsvik. Eftersom kraftvärmeverket eldas med biobränslen som anses vara fossilfria kan man hävda att det biobränsle som produceras också är fossilfritt. Bränslet ska ersätta diesel i fartygsmotorer och kan enligt Ørsted minska utsläppen från sjöfarten med upp till 95 procent. Om det skulle lyckas är det bättre än EU:s mål för sjöfarten som är att reducera utsläppen med 80 procent till 2050. – Snabbaste vägen för att klara 1,5-gradersmålet är att elektrifiera allt vi kan elektrifiera. Men ungefär 30 procent av utsläppen kommer från sektorer som är svåra att elektrifiera, såsom sjöfarten. Om vi ska leverera på målet måste vi skala upp produktionen av gröna bränslen, sa Olivia Breese, vice vd med ansvar för Power2X, det vill säga elektrobränslen, inom Ørsted. Men hon medgav samtidigt att produktionen Flagship One när den är i drift bara kommer att vara en droppe i havet jämfört med det totala behovet från världens fartyg. – För att vi ska kunna skala upp produktionen är det helt avgörande att vi har de finansiella och kommersiella förutsättningarna, sa hon. Det exakta beloppet som Breakthrough Energy går in med i Flagship One är inte offentliggjort. Efter affären kommer Breakthrough Energy att äga 15 procent av anläggningen i Örnsköldsvik. Pengarna ska användas för att  skala upp produktionen så att Flagship One kan teckna långsiktiga avtal med ett flertal kunder inom sjöfarten.

Bill Gates investerar i unikt svenskt bränsle


Sydsvenska Handelskammaren: De id-kontroller som regeringen vill införa är rättsligt prövade av EU-domstolen. De är olagliga, punkt och slut. I dagarna avslutas remissrundan på regeringens sensationella förslag att införa en lag om att tvinga privata företag att sköta id-gränskontroll åt svenska staten. De flesta vet att Sverige sedan 2015 har haft en lång rad halvårsperioder med ”tillfälliga” gränskontroller. Dessa har halverat kapaciteten på Öresundsbrons tågtäthet. Men resultaten är spektakulärt magra. Under 2015 och 2016 genomfördes 20 miljoner kontroller och som resultat beslagtog polisen fyra handeldvapen. Resultatet var så magert att statistik inte längre publiceras. Men under en period fanns även så kallade id-kontroller. Dessa utfördes inte av polis utan av busschaufförer och tågkonduktörer. Alla resande på buss eller tåg skulle kontrolleras och bli avvisade om id-handling saknades. Detta skulle sedan bekräftas genom ytterligare kontroll av polis i Sverige. Om bussen missade någon så bötfälldes bussbolaget, eller tågbolaget. Kontrollapparaten dödade trafiken mellan Sverige och Danmark. Flyg till Arlanda var dock undantaget och allt som behövde visas för inresa till Arlanda från exempelvis Danmark var ett kreditkort för att betala resan. Id-kontrollerna avskaffades 2016. Nu vill regeringen återinföra möjligheten till id-kontroller med en ramlag. Syftet är vagt beskrivet i promemorian men handlar om migration och brottslighet. Sedan 2016 har väldigt mycket hänt. Men det som förändrats är agerande och insatser vid EU:s yttre gräns. Handelskammaren står givetvis resolut bakom dessa insatser, som är helt i linje med Schengenreglerna. Det är detta och inte svenska gränskontroller som spelat roll. Och det blir tydligt när man går igenom utfall och argument. Vad gäller effekt på brottslighet är det väl enklast att konstatera att Sverige har unikt hög kriminalitet – på latinamerikansk nivå. Men alla våra grannar är kvar på traditionella och mer måttliga europeiska nivåer. Att skylla kriminaliteten på import från Finland, Danmark, Polen och Tyskland är kanske bekvämt men också rätt och slätt löjeväckande. Argumentet att pensionärer på väg hem i buss från Tyskland är hotet och måste kontrolleras förefaller alltså inte genomtänkt. Därtill kommer att id-kontroller är rättsligt prövade av EU-domstolen. De är olagliga, punkt och slut. Det vet förstås åtminstone juristerna i Regeringskansliet. Regeringen kommer att fällas och avkrävas skadestånd. Bortsett från att det inte har effekt, så innebär förslaget att vaska skattepengar – alltså medvetet i strid med nationella intressen. Därtill finns andra problem. Ska nationen Sverige verkligen överlåta åt busschaufförer att sköta passkontroll – är det rimligt ur säkerhetsperspektiv? Hur skall vi hantera situationer när svenskar – i strid mot grundlagen (regeringsformen 2:a kapitlet 7:e paragrafen) – i värsta fall nekas inresa i sitt hemland på grund av detta? Det finns alternativ. Schengen har varit ett genombrott för möjligheten att samarbeta mellan länder för att bekämpa illegal migration och kriminalitet. Så kallad inre gränskontroll kan genomföras i hela landet, inte bara vid gräns. Det innebär att polisen kan kontrollera personers uppehållsstatus i hela landet. I ett land med 5 400 kilometer gräns är det en betydligt mer effektiv insats än att stå och still och vänta vid en handfull passager. Sverige och Danmark har sedan Öresundsbron byggdes ett polisärt samarbetsavtal. Detta kan och bör skalas upp, icke-minst med tanke på det mycket omfattande och för Sverige på många sätt ett nytt utanförskap har byggts upp

Sydsvenska Handelskammaren: Olagliga id-kontroller bör inte införas


Asta Olivia Nordenhof gjorde sensation med boken ”Pengar på fickan”. Men när den danska stjärnförfattaren skulle skriva uppföljaren blev hon tvungen att överge sin ursprungsplan – och närmade sig djävulen i stället. Över sundet, från Köpenhamn till Malmö, färdas ryktena. De ekar över vattnet, likt skriken från Ernst-Hugo Järegård i ”Riket”, och får oss i den malmöitiska litterära myllan att förstå att fastän vi geografiskt må befinna oss nära varandra – i Greater Copenhagen Region – ligger Köpenhamn oändligt långt bort. Där, i danska författarförbundets lokaler, ska det finnas en privat öltapp. Dit kan alla medlemmar gå när de är ensamma och behöver sällskap, eller om de har skrivkramp och behöver slappna av med en riktigt kall pilsner. Det berättas också om den mycket lyckade debutanten som stod utan bostad och därför fick en lägenhet av förlaget. Och så är det ryktet om hur det på ett av de största förlagen arbetar en förläggare som, om behovet finns, åker med sin författare till en stuga i Nordnorge en vecka för att supa och finna rätt inspiration. Ur detta klimat är Asta Olivia Nordenhof sprungen, en av Danmarks klarast lysande författarstjärnor. Det är fredagskväll när jag åker över bron för att träffa henne. På Kongens Nytorv dånar musiken. Lis Sørensen, känd för hiten ”Mine øjne de skal se” från 1989, står på en stor scen och sjunger för en huttrande publik. Det är två dagar innan drottning Margrethe ska lämna över kronan till kronprins Frederik, och det pågår en avskedskonsert med Danmarks alla stora, folkliga stjärnor. För att ta mig hem till Asta Olivia Nordenhof behöver jag korsa torget. Hon bor ett stenkast bort, mitt på Nyhavn, endast ett femtiotal meter bort från den klassiska Köpenhamnsvyn. Hon debuterade 2011, tjugotre år gammal, med romanen ”Et ansigt til Emily”. Då var hon redan något av ett namn tack vare bloggen ”Jeg hedder mit navn med versaler”.  För bloggen fick hon, tillsammans med sin tredje bok – diktsamlingen ”Det enkla och det ensamma” – det prestigefyllda Montanas litteraturpris. Det var första gången en blogg tilldelats priset, men både den och diktsamlingen härrör ur samma stil, präglad av en mycket privat ton och en litteratursyn som inte gör skillnad på liv och verk. Boken skulle ha varit en annan Efter en paus på sju år återkom hon  med romanen ”Pengar på fickan”. Det var första delen i en planerad heptologi som skulle kretsa kring branden på färjan Scandinavian Star 1990 – en mycket omtalad katastrof i Skagerrak där det spekuleras i att någon satt eld på färjan för att få ut försäkringspengar. Båten sjösattes i dåligt skick, med en minimerad personal som inte genomfört några brandövningar – och utan fullständiga passagerarlistor. I slutändan omkom 159 personer. Det har hittills inte gått att fastställa vem som anlade branden. För ”Pengar på fickan” – som handlar om det gifta paret Kurt och Maggie – nominerades Asta Olivia Nordenhof bland annat till Nordiska Rådets litteraturpris. Hyllningarna haglade. I romanen figurerar Scandinavian Star i bakgrunden, ett orosmoln som förstärker svärtan och olyckan som finns i Kurt och Maggies liv. På den sista sidan i ”Pengar på fickan” finns en lista över de kommande sex delarna i serien. Bok nummer två har där titeln ”Idéer”. Men den bok som nu kommer ut på svenska har ett annat namn: ”Djävulsboken”.  Vi har alltså att göra med en författare som ångrat sig och gått emot den egna planen. – Det är ju en bok som skulle ha varit en annan, säger hon. Så den är en reaktion, och ett motstånd, mot något jag tänkt att jag skulle göra från början

Asta Olivia Nordenhof: Svårt med kärlek under kapitalismen


KULTURDEBATT | Rysslands, Belarus och Irans ambassadörer är inte välkomna till Nobelprisutdelningen. Men porta då också ambassadören från det land som hyllar terrorgruppen Hamas som ”frihetskämpar”, skriver Kurdo Baksi. Ingen kan väl ha missat att Recep Tayyip Erdogan, president i Natolandet och EU-kandidaten Turkiet, nyligen hyllade Hamas inför sin partigrupp i det turkiska parlamentet: ”Hamas är ingen terrororganisation. De är frihetskämpar som strider för att skydda sitt land och sina medborgare.” Och eftersom Erdogan kontrollerar all lagstiftande, dömande och verkställande makt i Turkiet blir också hans ord landets officiella utrikespolitik. I motsats till de flesta länder inom Natofamiljen tar alltså Erdogan inte avstånd från Hamas. Tvärtom hyllar han dem. Att Erdogan i det fördolda samarbetar med islamister i Syrien och andra arabiska stater är känt sedan tidigare. Men att han nu ger öppet stöd till islamistiska och jihadistiska Hamas är något nytt. Varken Erdogan eller Turkiet har dock mött några sanktioner eller hårda uttalanden från väst. Orsaken är enkel. Europa är skräckslaget inför Erdogans hot om att skicka uppemot fem miljoner syriska flyktingar till våra breddgrader. Sverige, som satt sig i en beroendeställning gentemot Erdogan efter ansökan om ett medlemskap i Nato, är helt tyst om Erdogans omfamning av terrorgruppen Hamas – för att inte tala om den turkiske presidentens hat och hot mot oliktänkande i sitt eget land och invasioner av territorier i grannstaterna Syrien och Irak. Trots att Nobelstiftelsen ställer krav på respekt för demokratiska värderingar i valet av sina gäster erhåller ändå Erdogans ambassadör, Yönet Can Tezel, en inbjudan till Nobelprisutdelningen. Denna inbjudan syns mig oacceptabel. Varför skämma Nobelprisutdelningen med närvaron av en ambassadör som – förutom att försvara Turkiets blodiga ockupation av norra Cypern, motarbeta det kurdiska språket och förneka folkmordet på 1,3 miljoner armenier, assyrier/syrianer samt pontiska greker det ödesdigra året 1915 – försvarar terrorgruppen Hamas? Nej, Nobelstiftelsen – använd ert sunda förnuft! Porta Turkiets ambassadör på årets Nobelprisutdelning, precis som ni gör med Irans, Rysslands och Belarus ambassadörer! Ambassadörer som inte respekterar demokrati, yttrandefrihet och allas lika värde har inget att göra på en Nobeltillställning.

Porta Hamas-kramarna från Nobelprisutdelningen


Israels hemligaste specialförband, ”Enhet 504”, väntas få en nyckelroll när striderna återupptas i Gaza. Deras uppdrag: att lokalisera Hamas gömställen bakom fiendens linjer – och hitta den kvarvarande gisslan. Tidigt på fredagsmorgonen avbröts den kortvariga vapenvilan mellan Israel och Hamas av ett raketangrepp från den palestinska enklaven i Gaza. Nu väntas stora delar av den reguljära israeliska armén gå in i södra delen av Gaza-remsan. Men striderna i och omkring Gaza citys sjukhus lär fortsätta. Israeliska och internationella medier rapporterar om att den hemliga spionorganisationen ”Enhet 504” nu fått uppdraget att lokalisera Hamas-ledaren Yahya Sinwar, som enligt president Netanyahu var hjärnan bakom den överraskande 7 oktober-attacken mot Israel. Det var också Enhet 504 som kartlade hur Hamas använde sig av tunnlar under Shifa-sjukhuset. Den militära spionorganisationen, som funnits i sin nuvarande form sedan Yom Kippur-kriget 1973, är bland det hemligaste Israel har i sina väpnade styrkor. En av deras huvuduppgifter är att lösa just sådana underrättelsekriser som Israel befinner sig i idag, enligt Jerusalem Post. Så vad är då Enhet 504 och vilka uppdrag väntas de få?  Dagens version av Enhet 504 bildades 1973, när det stod klart att Yom Kippur-kriget tagit Israels underrättelse- och säkerhetstjänster på sängen. Både underrättelsetjänsten Mossad och säkerhetspolisen Shin Beth hade missat signalerna om att Syrien och Egypten tänkte angripa Israel med stöd från flera andra arabstater.  Resultatet: ett tre veckor långt krig där såväl döda som skadade räknades i tiotusental. Enligt Jerusalem Post ansåg Israels dåvarande regering att landet behövde en tredje underrättelsefunktion, som kunde ge komplement till de underrättelseanalyser som Mossad och Shin Beth gjorde. Trots det missade samtliga underrättelseorganisationer återigen signalerna om att Hamas förberedde en attack den 7 oktober i år. Det gällde även spionerna i Enhet 504.  Enligt Jerusalem Posts seniore militäranalytiker Yonah Jeremy Bob berodde det bland annat på att 504:an beordrats att prioritera Libanon: ”Man lämnade därför allt mer av spionuppdragen i Gaza till Shin Beth” skrev han i slutet av november. Enhet 504 omdirigerades sedan till Gaza bara några dagar efter 7 oktober, enligt tidningen. Organisationen hade då inte varit verksam i Gaza på ett decennium. Enhetens operatörer hör till den israeliska militären och arbetar ofta tillsammans med fallskärmsjägarförband. Men de fungerar mer som en spionorganisation än som en militär styrka.  Deras huvuduppgift är att ta hem det som på militärspråk kallas Humint – Human intelligence. Det vill säga underrättelseinformation som kommer från människor på plats, snarare än från satellitövervakning och signalspaning på distans. Under den nuvarande konflikten i Gaza har förbandets huvuduppgift varit att lokalisera Hamas gömställen under sjukhusen i Gaza City. Deras primära mål uppges fortfarande vara Hamas-ledaren Yahya Sinwar, enligt nyhetskanalen First Post. Var den palestinske ledaren befinner sig är okänt men i början av de pågående striderna var han stationerad i en av tunnlarna under Gazas gator. Han sågs bland annat av en 85-årig israelisk kvinna, som tagits till fånga och sedan släppts. Enhet 504:s andra uppdrag uppges vara att lokalisera gisslantagna israeler i Gaza-området. Så sent som i torsdags uppgavs 137 gisslantagna personer finnas kvar hos Hamas. Var de finns är inte alltid klart ens för Hamas själva, eftersom fångarna ofta utlokaliseras till andra organisationer mot betalning. De faktiska militära tillslagen som Enhet 504:s Humint resulterar i har utförts av vanliga militära specialförband. Gruppen uppges ha förhört runt 500 misstänkta terrorister sedan den återvände till Gaza i oktober.

Striderna i Gaza: Israels specialförband ska frita gisslan


Hövdings konkursbo tar strid mot Konsumentverkets säljförbud och vill föra företagets talan i rätten. Även om Hövdings teknik är såld finns ett lager bokfört till mellan 25 och 30 miljoner kronor. Frågan om försäljningsförbudet mot airbaghjälmen Hövding 3 har sedan december legat still hos Förvaltningsrätten. Nu väljer konkursförvaltaren som leder Hövdings konkursbo att ta frågan vidare.   I slutet av december ansökte Hövding Sverige AB om konkurs. Det efter att Konsumentverket en vecka tidigare beslutat om ett permanent försäljningsförbud mot Hövding 3 – bolagets enda produkt.   Beslutet överklagades av Hövding och Förvaltningsrätten meddelade att försäljningsförbudet skulle hävas till dess att ett slutgiltigt beslut fattats om överklagan, så kallad inhibition.  Sedan dess har det inte hänt mycket i den rättsliga processen.  Varnade konsumenter för Hövding 3 I januari begärde Konsumentverket att Förvaltningsrätten ska upphäva det överklagade beslutet om förbud. Det eftersom Hövding gått i konkurs och att förbudet därmed inte kan riktas mot någon tillverkare.  Men Konkursförvaltaren och advokaten Johan Klåvus ber nu i ett yttrande till Förvaltningsrätten om att få ta över Hövdings pågående process mot Konsumentverket. Han vill också att myndighetens beslut ska prövas i sak av domstolen. – Jag har också motiverat varför det är viktigt för konkursboet att få en sådan prövning eftersom konkursboet har ett lager som i princip är osäljbart så länge Konsumentverkets beslut står sig, säger han till SvD.  Om konsumentverkets beslut skulle fastställas eller upphävas utan sakprövning riskerar konkursbolaget att krävas på stora skulder från bland annat konsumenter och återförsäljare, enligt Johan Klåvus. Det är nu upp till Förvaltningsrätten att besluta om huruvida domstolen tänker gå vidare i frågan.  Johan Klåvus ser sig ha ”goda möjligheter” att få saken prövad av domstol. – Jag tycker att jag har väldigt goda skäl för det. En grundläggande princip i en rättsstat är ju också att man ska kunna få myndigheters beslut överprövade i domstol. Konsumentverket: ”Lagen är tydlig” Sedan förbudet inhiberades i december har Konsumentverket uppmanat återförsäljare att inte sälja airbaghjälmen. Myndigheten har också i ett pressmeddelande varnat konsumenter för Hövding 3.  Konsumentverkets generaldirektör och Konsumentombudsman Cecilia Tisell nyligen sagt till SvD i ett större reportage att hon ”ser det som helt uteslutet” att det skulle bli någon fortsättning på rättsprocessen och att Hövding skulle kunna få rätt i sin överklagan.  – Är det så att domstolen, efter en prövning, skulle tillåta försäljning av den här produkten så vill jag hävda att domstolen har tolkat lagen fel. Lagen är tydlig i att personlig skyddsutrustning som inte håller måttet inte får säljas, sa hon då.  På tisdagen skickar Cecilia Tisell en kort kommentar till SvD via mejl om det nya yttrandet från konkursförvaltaren: ”Vi har inte hört något om detta utan avvaktar domstolens handläggning”. För en vecka sedan kom nyheten att Hövdings tekniktillgångar och patent ska köpas av det privatägda österrikiska industriföretaget Isi group. Företaget tillverkar bland annat krockkuddar och gasbehållare för syre och helium. Isi group köper däremot inte varken Hövdings lager, eller varumärke.  Konkursförvaltaren Johan Klåvus har sedan han tog över konkursboet försökt sälja lagret med Hövding 3-hjälmar. Dock utan framgång

Hövdings konkursbo tar strid med Konsumentverket


Regeringen har ingen plan b för om Nato försvagas om Donald Trump blir president. Utrikesminister Tobias Billström säger att det inte finns någon annan säkerhetslösning än Natos artikel fem som kan garantera ”den trygghet och säkerhet som behövs”. Endast Ungerns parlament står nu mellan Sverige och fullvärdigt Natomedlemskap. Men med målet inom räckhåll kommer oroväckande signaler från USA.  Presidentvalskandidaten Donald Trump sa i helgen att han, när han var president, sagt till Natoländer att han vid en rysk attack skulle uppmana Ryssland att göra ”vad fan de vill” med Natoländer som inte når alliansens mål om att lägga 2 procent av BNP på sitt försvar.  Sveriges utrikesminister Tobias Billström (M) säger att regeringen, oavsett administration i USA, kommer att arbeta för goda förbindelser med USA.  – Vad som sägs i den enskilda debatten må vara en sak, men det är lätt att märka att trots den polariserade debatten som ägt rum i USA på senare år, så har stödet för Nato varit kompakt.  Natos generalsekreterare Jens Stoltenberg har kallat Trumps uttalande farligt.  – Alla påståenden om att vi inte står upp för varandra underminerar säkerheten för oss alla. Vi får inte lämna något utrymme för att Moskva ska missförstå att vi är redo att försvara alla medlemsländer, sa Stoltenberg på en presskonferens i Bryssel på onsdagen enligt TT. ”Stoltenberg har varit tydlig” Billström vill inte spekulera i vad som händer med Natos avskräckande effekt om Trump blir president och då skickar signaler som kan uppfattas som att landet inte tänker leva upp till artikel fem – att hjälpa allierade som angrips militärt. – Men jag har noterat att Natos generalsekreterare Jens Stoltenberg har varit väldigt tydlig när han har sagt att ingen har rätt att underminera trovärdigheten i artikel fem, det vill säga en för alla och alla för en, och att man därför bör fundera över hur man uttrycker sig. Den åsikten står naturligtvis Sverige helt och fullt bakom.  Billström säger att kritiken från USA mot länder som inte lever upp till målet om 2 procent av BNP till försvaret också har framförts av nuvarande Biden-administrationen och under Barack Obamas presidentperiod. Sverige når redan idag upp till målet enligt Natos sätt att räkna.  Nuvarande och tidigare administrationer har väl inte uttalat sig på ett sätt som kan underminera Natos avskräckande effekt?  – Det finns olika sätt att uttrycka sig på, men när det gäller sakfrågan så ska man komma ihåg att vi anser som inkommande medlem i Nato att det är viktigt att man lever upp till 2-procentsmålet. USA har rimliga förväntningar på att övriga medlemsstater i Nato lever upp till de här kraven. Sverige har för avsikt att göra det.  Behöver Sverige en säkerhetspolitisk plan b för om Nato försvagas om Trump blir president?  – Vi ser inte i dagsläget att det finns någonting som är starkare än artikel fem, för artikel fem säger en för alla, alla för en. Det är grunden och har varit det under Natos 75-åriga existens. Det här är en fråga som är central för varför vi vill bli medlemmar i Nato. Vi anser att det finns ingen annan säkerhetslösning som för svenskt vidkommande skulle kunna garantera att vi får den tryggheten och säkerheten som behövs. Kritik från oppositionen Tobias Billström talade med journalister under onsdagen efter den utrikespolitiska debatten i riksdagen. I utrikesdeklarationen framkom ingen ny linje i Gazakriget, något som kritiserades av oppositionen. Socialdemokraternas Morgan Johansson och Vänsterpartiets Håkan Svenneling tog upp att Sida fryst biståndet till FN-organet Unrwa.  – Hjälpen kan ju inte avvakta. Utan läkemedel dör man på några timmar, utan vatten dör man på några dagar och utan mat dör man på några veckor, sa Morgan Johansson i debatten. Billström svarade att stödet frusits i väntan på att Unrwas kopplingar till Hamas utretts, och att Sverige i stället ger mer humanitärt stöd via andra organisationer.

Billström om Natos säkerhet efter Trumps uttalande


Tidöpartierna förlorar i mätning efter mätning – men en vändning är möjlig. Tre tyckare och en statsminister listar faktorerna som kan knäcka Magdalena Anderssons medvind till valet 2026.  För den som inte minns Socialdemokraternas senaste valvaka så var den så här: först var folk jätteglada, tjoade och skrattade åt framgångarna i valdistrikten på det mest mörkblåa Östermalm. Sedan dog festen.  De tidiga prognoserna hade plötsligt vänt och Ulf Kristerssons sida av politiken såg ut att vinna. Så blev det också.   Kan samma sak hända igen, fast för hela mandatperioden? I många artiklar har både SvD och andra medier berättat hur överlägset det rödgröna laget har varit i opinionsmätningarna under Tidöpartiernas första år vid makten. Något som ofta firas av de rödgröna i sociala medier. Men det finns flera komponenter som talar för att situationen ändras fram till nästa riksdagsval, 2026.  Det menar tre politiska tyckare som SvD har pratat med.  Lobbyisten och kristdemokraten Johan Ingerö, tidigare en av Ebba Buschs viktigaste medarbetare, bedömer – utifrån egen känsla – att Tidöpartiena har över 50 procents chans att bli återvalda. Karina Cubilla, ledarskribent LO-ägda tidningen Arbetet, ser det snarare som en risk på 49 procent. Opinionsanalytikern Per Rosencrantz, M-politiker i Stockholms stad, är optimistisk. Han gissar på att Tidöpartierna har 68 procents chans att vinna igen.  Mycket hinner hända före nästa val, men för SvD pekar de tre tyckarna ut de viktigaste faktorerna som talar för att högern får behålla makten. Sist ger också statsministern sin korta analys.  Det finns en enskild faktor som trumfar de andra. Den handlar om agendan för samhällsdebatten, enligt Per Rosencrantz. I förra valet gynnades Tidöpartierna av vilka frågor som diskuterades mest och han tror att samma frågor mycket väl kan bli stora även nästa val. Då tänker han särskilt på hushållsekonomi samt lag och ordning. Vann man på dem sist så kan man göra det igen, säger Per Rosencrantz. – En valrörelse som kretsar kring de här frågorna kommer att gynna Tidöpartierna. Tillsammans har de dessutom högre väljarförtroende gällande lag och ordning jämfört med oppositionspartierna.  Den här agendan fungerade för Tidöpartierna sist, men är det inte annorlunda när de sitter vid makten och bär ansvar för utvecklingen? – Jo, det har du helt rätt i. Hur regeringen sköter sitt jobb kommer att fälla avgörandet. Men jag tror att regeringen kan visa att man har påbörjat en förändring och få väljarnas förståelse att man inte hunnit göra allt.  Karina Cubilla tror att nästa val till stor del kommer att avgöras när folk tittar ner i sina mer eller mindre fyllda plånböcker. Om arbetslösheten växer, inflationen får ny fart och lågkonjunkturen tuffar på blir det väldigt svårt för Tidöpartierna att bli återvalda, är hennes bedömning.  Men om situationen vänder uppåt, vilket många bedömare spår, så kan det vara till deras fördel. Hon tror också att migrationsfrågan fortsatt kan spela en central roll.  – SD står fortfarande för den invandringspolitik som allra flest vill ha. Det kan man tycka vad man vill om men det är en realitet att förhålla sig till. Man kan tycka det är moraliskt förkastligt, hemskt och världsfrånvänt sett till krig och klimat men det är vad väldigt många svenskar tycker.  – Om man inte styr upp kriminaliteten och får ordning på privatekonomin så kommer hotet att kännas ännu större, säger hon.  En komponent som talar till Ulf Kristerssons fördel är historien. Både Fredrik Reinfeldt och Stefan Löfven led av dåliga opinionssiffror under första delen av sina första mandatperioder, men lyckades trots det bli återvalda efter fyra år

Faktorerna som gör att Tidöpartierna kan behålla makten efter valet


Nato har aldrig varit enkelt för Sverige. Snart får de som vill fira. Men en fråga kvarstår: Vad vill det motsägelsefulla Sverige egentligen göra i den här motsägelsefulla organisationen? Inbjudan damp ner i lördags. Urban Ahlin, som en gång i tiden var socialdemokratisk riksdagsledamot men nu tituleras Sveriges ambassadör i Washington, välkomnade till mottagning. Den svenska anslutningen till Nato skulle firas. Det skulle ske på onsdag, skrev man. Utrikesminister Billström skulle närvara, skrev man också. Det blev måndag. Då röstade faktiskt det ungerska parlamentet ja till att ratificera ansökan. 188 röster mot 6. Det blev tisdag. Då meddelade ambassaden ampert att festen måste förskjutas. Ingen i Ungern hade signerat några papper. Och ingen hade flugit över Atlanten med några papper. Utrikesminister Billström var någon helt annanstans. Det som skulle ha varit en lättnadens suck – en historisk dag – blev mest bara en dag till i raden av dagar på Sveriges långa väg till Nato. Klart att de korkade upp på de gamla folkpartisternas riksdagskansli ändå, klart att Gunnar Hökmarks lilla tankesmedja Frivärld skulle ha klackarna i taket. – Jag tycker nog att alla firanden av många skäl får anstå lite till, men jag gläds över den breda säkerhetspolitiska samsynen, sa statsminister Kristersson stillsamt. Själv kom jag att tänka på Allan Widman, som när moderaterna i den parlamentariska analysgruppen den där dramatiska våren 2022 började bråka med socialdemokraterna om vilket datum den gemensamma rapporten skulle presenteras ska ha äskat tystnad i mötesrummet och sagt: – Jag har väntat på socialdemokraterna i 30 år, jag kan vänta två veckor till. Nato har aldrig varit enkelt. Det är en försvarsallians där alla medlemsstater binder sig att bistå varandra vid väpnade angrepp. Så långt är de flesta med. Fast Nato är mer en politisk organisation än en militär. Läser man någon av de många böcker som skildrat förhandlingarna bakom fördraget från 1949 blir man varse de politiska målen. Europa – det västliga Europa – skulle skyddas från totalitära idéer. I protokollen från de sonderande samtalen skrev man att alliansen rörde “the countries who have something in common apart from geography”. Nato skulle vara organisationen för liberal demokrati och rättstat. Det är, och var, en ideologisk allians. Väst mot öst i filosofisk mening, där öst betraktades som barbari och väst som präglat av upplysningens ideal. Leonidas och hans 300 spartaner som håller stånd mot den överväldigande persiska invasionsarmén i Thermopylepasset. Atlantpakten sa man då, eftersom lojaliteten skulle gälla över västerhavet. Vilket var helt avgörande. De framspringande förenade staterna i den nya världen skulle sörja för de sargade och splittrade i den gamla. Ungefär som alverna gjorde i Sagan om Ringen, den fantasytrilogi som JRR Tolkien arbetade på under andra världskriget och började publicera hösten 1949, just när fördraget som North Atlantic Treaty Organization skulle arbeta efter trädde i kraft. Det var, och är, Natos idé. I praktiken har motsägelserna varit många. Nato skulle vara en allians för demokrati, men accepterade redan från start diktaturen Portugal som medlem, eftersom man bedömde tillgång till ögruppen Azorerna så strategiskt viktigt. Nato skulle vara en allians för väst, men tillät 1952 inte bara Grekland utan också det gamla osmanska Turkiet – som kulturhistoriskt måste räknas till öst – att uppgå i kretsen av medlemmar. Västtyskland tillkom 1955, fast landet var demilitariserat och knappast kunde anses kapabelt att försvara sig självt, vilket ju också var ett krav för att få vara med.  I ett decenniums tid från 1966 upphörde Frankrike ensidigt att bidra till det militära planeringsarbetet utan att få några reprimander från de andra medlemmarna – och det alltså i en uttalad militärallians

Torbjörn Nilsson: Vad vill Sverige göra i Nato förutom att fira?


Åsa Nilsonne utforskar ”det självbiografiska minnet” i sin nya bok, inte minst uppväxtåren i Etiopien som formade henne starkt. Men är allt vi minns sant? Mammans dagbok hade en överraskande berättelse. Åsa Nilsonne utforskar ”det självbiografiska minnet” i sin nya bok, inte minst uppväxtåren i Etiopien som formade henne starkt. Men är allt vi minns sant? Mammans dagbok hade en överraskande berättelse. Åsa Nilsonne räcker över en fickkalender till mig. Den är inte mer än någon decimeter stor men innehållet är värdefullt. Jag bläddrar försiktigt, boken är gammal och sidorna börjar ge vika. − Det var väldigt speciellt att hitta min mors lilla dagbok. Hon var annars en privat människa men här verkar hon ha skrivit precis vad hon tänkte och kände. Vi hade ingen aning om att hon hade fört en dagbok, vi hittade den efter hennes död.  Dagboken rymmer bara några ord på varje datum. Här står saker i stil med ”Förfärligt!”, ”Längtar Beirut”.  − Mycket av det hon skrev om hade hon inte visat för oss barn, en del av hennes känslor var mycket överraskande, säger författaren, psykiatern och professor emeritus i medicinsk psykologi, Åsa Nilsonne. Beskriver en fysiskt fri tid Vi sitter i soffan i hennes lägenhet på Östermalm medan två kinesiska nakenhundar springer över mina papper med frågor och försöker stjäla från kakfatet. Jag är här för att tala om hennes nya bok, ”Den jag blev i Addis Abeba”, ett slags självbiografi men begränsad till fyra betydelsefulla år i hennes liv. Som elvaåring flyttade Åsa Nilsonne tillsammans med sin familj till Etiopien där hennes far skulle arbeta som diplomat. Dessförinnan hade de bott i Beirut, före det Oslo. I boken beskriver hon ankomsten till ett land vars kultur, språk och natur var väsensskilda från det hon mött tidigare. Hon fick börja i fransk skola och därmed byta språk, men framför allt beskriver hon en fysiskt fri tid där hon fick möjlighet att testa gränser och bejaka sin utforskande sida.  − Det ligger något magiskt i att komma till ett ställe där man inte har ord för allting. Det händer något när man möter ett föremål som man inte kan benämna. Något som är fritt från det förflutna och måste tas in som nytt. Och jag mötte väldigt mycket sådant i Etiopien.  Hon säger att skapandet av ett nytt jag blir en automatisk konsekvens när ett barn placeras i en helt ny miljö, särskilt om det inbegriper ett nytt språk.  − Och ofta när man byter miljö på det här sättet så byter man också namn. Om du heter Agneta och hamnar i Frankrike så heter du plötsligt Anjetta, och hon bemöts på ett annat sätt och har andra förväntningar på sig än Agneta. Sedan flyttar du igen och så heter du plötsligt Agníta, och det är också en ny person, säger hon först med franskt och sedan brittiskt uttal.  I Sverige blev hon den konstiga För Åsa Nilsonne blev brottet mellan sina olika ”jag” särskilt tydligt när hon som 15-åring flyttade till Sverige och började på Sigtunaskolan. Från att ha varit en framåt och rolig person, blev hon den där konstiga som inte kunde uttala ord rätt eller sa skämt som ingen skrattade åt.  − Vem var jag egentligen? Den här personen som jag inte tyckte så mycket om, var det också jag? Den här personen som jag tycker bäst om, varför kunde jag inte vara henne hela tiden? Åsa Nilsonne värjer sig emot tanken på ett enda autentiskt jag.  − Om man ser allt det man är som ett giltigt jag är det kanske lättare att fundera över om det är något man skulle vilja ändra

Även falska minnen intressanta – Åsa Nilsonne om den hon blev


Från Malmö till Mellanöstern gör S sällskap med krafter som komprometterar både partiet och partiledaren. Det borde framkalla Magdalena Anderssons tårar.  Det var en patetisk föreställning som S-ledaren Magdalena Andersson bjöd på i plenisalen under onsdagens partiledardebatt. I ordets båda bemärkelser: Svulstig och löjeväckande. Med darr på rösten protesterade Magdalena Andersson mot Ulf Kristerssons påstående att det finns terrorromantik i vissa S-kretsar. Hon lät veta att denna beskyllning var oanständig – det var däremot inte S-ledamoten Jamal El-Hajs deltagande i den famösa konferensen i Malmö. Den konferens som Palestinas ambassadör i Sverige, Rula Almhaissen, timmarna före partiledardebatten hade beskrivit som arrangerad av terrororganisation Hamas (DN 15/11). Magdalena Anderssons tårögda föreställning har en historisk kontext. I mer än ett decennium har Socialdemokraternas projekt varit att beskriva svensk politik som en existentiell kamp mellan ont och gott. I takt med att socialdemokratin har antagit problembeskrivningar och lösningar som stunden innan brännmärkts som oanständiga, har kampens existentiella dimension behövt accentueras. Politiken har framställts som en kamp mellan rasism och antirasism, där vänstern står för det senare. Politiken har framställts som en kamp mellan rasism och antirasism, där vänstern står för det senare. Den ingrodda antisemitism som nu visar sig i delar av socialdemokratin, och inte minst bland partiets väljare, håller på att rasera detta arbete. I intervjun med Palestinas ambassadör i Sverige, som representerar den Fatah-styrda palestinska myndigheten, sades också mycket annat som är komprometterande för S. De konspirationsteorier ambassadören gav uttryck för kastar mörka skuggor över det självstyre som S-regeringen valde att erkänna, liksom över Fatah – som S refererat till som sitt ”kära systerparti”. Från Malmö till Mellanöstern gör S sällskap med krafter som komprometterar både partiet och partiledaren. Som Ann-Sofie Hermansson, tidigare kommunstyrelsens ordförande i Göteborg (S), skriver i en kolumn på Göteborgs-Postens ledarsida (14/11): ”Det fanns en tid när min arbetarrörelse klarade att dra en tydlig gräns mot extremism i olika former. Den kompetensen finns inte längre.” Och kanske är det förlusten av den förmågan som framkallar Magdalena Anderssons tårar. Det borde åtminstone vara det.

Magdalena Andersson gråter över fel saker


”En bjässe – och en maktmaskin”, säger ukrainske kaptenen Fedir och visar ett 35 ton tungt fordon för SvD:s utsända. I leran står ett exemplar av artillerisystemet Archer. För första gången prövas nu den svenska kanonindustrins spjutspets i Ukraina. CHARKIVREGIONEN Under den iskalla grå himlen hörs salvor från kriget. Sedan snart två år har krigets buller i princip aldrig tystnat i Charkivregionen. Här har det rapporterats om hela byar som raserats, soldater som stupat i tusental och barn som kidnappats. Under hela den tiden försökte Fedirs kanonbesättning slå tillbaka vågor av ryska soldater med en 40 år gammal sovjetisk haubits.  Tack vare Sverige har de nu uppgraderats avsevärt, enligt honom: – Det här är något helt annat, säger Fedir. Maktmaskinen – som ukrainske kaptenen Fedir kallar det svenska artillerisystemet Archer – med sina meterhöga hjul och bepansrade hytt  står emot både splitter och kemiska attacker. Det är en dyrgrip värd mellan 50 och 100 miljoner kronor stycket och Sverige har skickat åtta Archersystem till Ukraina. Men ukrainarna i den 45:e brigaden som vi besöker fruktar också att det är en potentiell jakttrofé för ryssarna, ungefär som de amerikanska, långskjutande Himarskanonerna: – Alla har hört talas om de här Archersystemen. Det har gjort dem politiskt värdefulla. Om ryssarna lyckas slå ut ett enda av dem så kommer den nyheten att fara runt över allt, säger kapten Fedir. Det system som SvD som först av medier nu får se i krig är väl dolt under kamouflage, kvistar och grenar. Sveriges försvarsmakt bekräftade den 14 november att systemet är på plats i Ukraina.  Bakom den massiva hyttdörren – som för tankarna till en flygplanscockpit – försöker försteoperatören Dima beskriva känslan av att avfyra kanonen. Han imiterar hur han kastas bakåt i sätet av varje skott, i regel två till arton åt gången. – Det är, hur ska jag säga: som en wow-upplevelse, för att inte säga mer, förklarar han. Tillsammans med sina två kamrater, befälet Maksym och föraren Volodymyr, sitter han av ett 24-timmars pass i den trånga hytten. Så fort en order med koordinater kommer så är besättningen redo att köra till en ny, utvald position. Hela idén med Archer är att artillerisystemet ständigt ska kunna dyka upp på nya ställen, slå ut fienden och försvinna lika snabbt som de kom – innan motelden kommer. Någonstans i en ledningscentral långt därifrån sitter kollegor och tittar på drönarbilder för att eldleda och utvärdera attacken. För SvD:s utsända är skillnaden slående mot hur det går till i andra situationer. I Donbass såg vi hur tunga artilleripjäser grävs ned i marken i en skogsdunge och avfyrar uppskattningsvis hundra granater om dagen från samma ställe. Och där motelden kommer efter kanske en timme - och då övergår i ett duellerande så att besättningarna får kasta sig ned på marken eller söka skydd i jordhål.  Dimas befäl Fedir understryker snabbheten i det helautomatiska svenska artillerisystemet. Helautomatiskt innebär att ingen behöver lämna förarhytten för att sikta och skjuta med det 14 meter långa kanonröret. – Archer är snabb i ordets alla bemärkelser. Snabb att rigga upp, att avfyra och att fälla ihop och sedan är den dessutom snabb på vägarna. Speciellt på de här vägarna, säger han pekar uppgivet på de djupa spåren i leran på skogsvägen.  Archer kan åka i upp till 65 kilometer i timmen på landsvägarna. Beroende på vilka granater som används så kan ett Archersystem skjuta på mål upp till fem mil bort. Hans mannar har redan hunnit skjuta mot både ledningscentraler och stridsvagnar med Archer. Häromdagen fick de in en direktträff mot en rysk stridsvagn ett par mil bort

Här avfyras Sveriges artillerisystem Archer i Ukraina