Han satt med i bilen. Men Svea hovrätt anser det inte bevisat att han var en av skyttarna. Därför döms bara två av männen till livstids fängelse för mordet på tolvåriga Adriana. Den tredje ska avtjäna nio år för andra brott. Det var natten till den 2 augusti 2020 som tolvåriga Adriana sköts till döds utanför en snabbmatsrestaurang i Norsborg. Hon hamnade mitt i en gänguppgörelse och träffades av kulorna från gängens vapen. Gängmedlemmarna öppnade eld från en bil som passerade restaurangen. Skotten var riktade mot två män som också rört sig i kriminella kretsar. På fredagen föll hovrättsdomen i det uppmärksammade fallet. Två av de tre män som dömdes till livstids fängelse i tingsrätten för att ha mördat Adriana får sina domar fastställda av hovrätten. Båda är i 30-årsåldern. Ändrar tingsrättens dom Den tredje och yngste mannen frias från mordmisstankarna. Han döms i stället till nio år och åtta månader i fängelse för andra brott. Han är 25 år. Advokaterna har under rättegångarna lyft fram oklarheter om hur många av de åtalade som faktiskt befann sig i bilen, när skotten som dödade Adriana avlossades. Tingsrätten ansåg att alla tre kunde fällas på den bevisning som åklagaren lagt fram. Hovrätten gör en annan bedömning. Den nya domen bygger på att minst två personer inne i bilen har avlossat vapen när Adriana mördades. Men bevisningen anses inte räcka för att säga att 25-åringen höll i ett av dem. Däremot anser hovrätten att det är klarlagt att han varit i bilen som användes. – Det är en samlad bedömning av bevisningen, säger hovrättsrådet Angelica Jonsson till Ekot. Bevisen räcker inte  Mer detaljer om hur rätten resonerat ville hon inte ge i radiointervjun. SvD har utan framgång sökt rättens ledamöter för en egen intervju. I ett pressmeddelande säger Angelica Jonsson: – När det gäller hovrättens bedömning av åtalet mot den person som nu frikänns för mord och försök till mord anser hovrätten att bevisningen mot honom inte räcker för en fällande dom. Brotten 25-åringen döms för är grovt vapenbrott dagarna innan mordet, en misshandel som begicks i Solna en månad tidigare samt förberedelse till allmänfarlig ödeläggelse veckan innan mordet på Adriana. Det sistnämnda handlade om en transport av stulna sprängämnen från Uppsala som utförts tillsammans med en av de andra dömda.

Därför frikänns tredje mannen för Adrianamordet


Vattumannen Jason Momoa är tillbaka, för på någons – oklart vems – begäran har ”Aquaman” från 2019 fått en uppföljare. Efter att ha besegrat sin bror Orm och räddat ytvärlden från att bli attackerad av havsfolken har halvmänniskan, halv-Atlantiern Aquaman (Jason Momoa) nu intagit sin plats som kung över Atlantis. Han försöker styra sitt nya rike och samtidigt ta hand om sin nya bebis. Men allt är inte fina fisken. Hans gamla fiende Manta (Yahya Abdul-Mateen II), som vill hämnas mordet på sin far, håller på att samla styrka. Av en slump hittar han en kraftfull svart treudd, som visar sig tillhöra en urgammal ond kung som sitter i något slags ond kryosömn. För att stoppa Manta och den onde kungen måste Aquaman ta hjälp av sin bror. Tillsammans ger de sig ut på en ytterst charmlös omaka parresa för att rädda världen. Filmens handling är som ett vattnigt hopkok av ”Stjärnornas krig” och ”Sagan om ringen” av någon som såg filmerna medan hen kollade ner i mobilen. Scenerna avlöser varandra utan vare sig känslomässig tyngd eller spännande uppbyggnad, som om någon kommit på alla häftiga saker man skulle kunna stoppa in i en film och insisterat på att allt ska få plats. Jason Momoa är genant som ”tokrolig skön kille” som hellre hade druckit öl och ätit ostburgare än att vara kung.  Inte en enda rollfigur är intressant, varken för tittaren eller motspelarna. Det finns noll kemi på duken och ofta är det oklart ifall de ens befinner sig på samma plats. Tid och rum verkar inte vara så viktigt: en karaktär kan vara fem meter eller femtio mil bort, men ändå plötsligt dyka upp i nästa ögonblick. Droppen som får min bägare att rinna över kommer i slutet då den sista, stora kampen ska utspelas. Spoilerkänsliga läsare får blunda, men det är för bisarrt för att inte nämnas. Den onde kungen, som man förväntansfullt fått se glimtar av genom hela filmen, har just tinats upp. Någon sekund senare kastar Aquaman sitt vapen mot honom, varpå kungen omedelbart dör och Det stora hotet är tillintetgjort. Snipp, snapp, snut – så var sagan slut. Om man ska säga något positivt alls om filmen är det är att det är ganska snygg retrodesign på skeppen. ”Aquaman and the lost kingdom” är ett riktigt bottennapp.

Recension: Uppföljaren till Aquaman ett riktigt bottennapp


Historien upprepar sig, först som tragedi, sedan som... romantisk komedi? Johannes Klenell tar hjälp av en brittisk sexism-klassiker för att förstå vad våra politiker håller på med. Lisa Magnusson, ledarskribent på Dagens Nyheter, skrev i veckan att feministerna har fel – om den ett par decennier gamla brittiska romcomen ”Love actually”. Vad feministerna har fel om är oklart. Inte en enda feminist nämns nämligen i själva texten. Kanske för att du i dag måste söka med ljus och lykta efter en feministisk take på filmen där Alan Rickman, i rollen som reklambyråchef, har förtroliga HR-möten där personalen uppmuntras att knulla lite på julfesten. Magnusson skriver att det är obegripligt att så många kända britter tackade ja till att medverka i ”detta hantverksmässiga haveri”. Det är inga som helst problem att svara på varför. Britter älskar sentimental och banal skit. Har Magnusson ens hört pojkbandet Westlife? Har hon läst The Sun? Det är en ökultur av ölslattar, våld, tuttar på sidan tre, sport samt berättelser om hur man vann andra världskriget. Att Colin Firth friar till sin portugisiska hushållerska på julafton utan att de kunnat yttra ett ord till varandra är i den här kontexten progressivt. Sa jag att min enda riktiga tradition är att spisa denna sexismens svar på ”Ivanhoe” varje jul? Jag älskar den. Vad Magnussons text gjorde på ledarplats? Absolut ingen aning. Men om hon kan göra diffus politisk analys av ”Love actually” – då kan jag göra ”Love actually”-analyser av politik. Få partiledare har varit så efterkloka som just Magdalena Andersson. Lagom till julhelgen säger hon till Expressen att hon alltid tyckt att om partiet gjort något misstag i invandringsfrågan så var det att inte protestera mot sig själva när Stefan Löfven sa att ”i Europa bygger vi inte murar”. ”Samhällsklimatet var ju så”, säger hon till Expressen. De har alltid velat ha en restriktiv invandring. Och det är alltså inte Socialdemokraterna som har ändrat sig här, utan den ständigt gaslightande pojkvännen ”samhället” – som oppositionsledaren faktiskt alltid tyckt som. Där är hon konsekvent. Lagom till midnattsmässan står en rofylld Magdalena Andersson i en tom svensk flygplatsterminal där inga återföreningar längre sker. Hennes hushållerska från Nicaragua har utvisats. Hon tänker att kärlek, faktiskt, finns överallt. Så varför nödvändigtvis i Sverige? Det har Socialdemokraterna alltid tyckt. Jul i Sagerska palatset. Ulf Kristersson är en lite tafatt statsminister med problem. Enligt Ipsos mätning har Moderaterna 15 procents väljarstöd i tomtesäcken. Övriga regeringspartier klarar inte ens riksdagsspärren. Konsekvensen av att Tidöpartierna gjort sig själva till Sverigedemokraternas underdog är att stödpartiet äter upp dem. Något vem som helst kunnat räkna ut med röven. Men nu får det räcka. På julafton håller Kristersson därför ett tal utan sakpolitiskt innehåll om Sverige, hårdare tag och hur han inte ska låta sig hunsas längre. Rummet är tyst. Moderata riksdagsledamoten Fredrik Kärrholm reser sig och applåderar långsamt. Presskonferensen exploderar i jublande ovationer. Kents låt ”Sverige” spelas. Sverigedemokraterna vinner en jordskredsseger 2026. I en annan av Lisa Magnussons ledartexter skriver hon om hur Gävle kommun borde acceptera sitt öde och låta julbocken brinna. Jag tror det är ungefär vad våra statsbärande partier håller på med. Veckans dokumentär: Är helt klart ”Sagan om Bolaget” på SVT Play. Aldrig har så lite innehåll om något fått mig att tänka så mycket. Älskar eller hatar jag det här? Jag vet inte. Hjälp. Veckans äldreboende: Är helt klart sociala mediet Threads där alla med ett Instagramkonto ramlat in under veckan

Johannes Klenell: Love actually är banal skit – jag älskar den


Vem är människa och vem är monster? Kore-edas nya film rör sig i skolmiljö med komplexa perspektivbyten. Bäst är scenerna som dröjer vid det instängda och karaktärernas futtighet.  Vem minns namnet på sin mellanstadielärare? När en flickvän vill trösta sin pojkvän drar hon till med att ingen kommer ihåg sina lärare i efterhand, alltså kan Horis (Eita Nagayama) felsteg inte få så stora konsekvenser. ”Monster” placerar sig inledningsvis i glappet mellan skola och hem. Vem ser hela bilden, när barn och vuxna delar parallella men olika världar? Minato (Sōya Kurokawa) lever ensam med sin mor Saori som spelas av Sakura Andō, välbekant från Hirokazu Kore-edas succé ”Shoplifters” från 2018. Andōs underligt vibrerande energi bär filmens första del när hon väger mellan moderligt överbeskyddande och vänskapligt barnslig. Hennes oro växer när Minato beter sig allt mer oberäkneligt. Han rymmer ut i natten och när hon kör hem honom kastar han sig ut ur bilen.  Självdestruktiviteten leds tillbaka till att han trakasseras av läraren Hori. Saori försöker prata med rektorn och lärarna men möts av en kompakt skoladministration som vill be om ursäkt utan att behöva gå till botten med problemet.  Det är både komiskt och plågsamt när Saori desperat vill få den bugande personalen att möta hennes blick. Så småningom börjar det krypa fram att den timida rektorn bär på en egen sorg och tyngs av skuld. Vem är människa och vem är monstret? Frågan blir hängande i luften, likt en lite för lågt dinglande julkula på en annars smakfullt pyntad gran. När historien gör sitt första perspektivbyte och återupprepar samma händelsekedja från Horis horisont träder en ny nivå av komplexitet in. Är det i själva verket Minato som är förövaren, som mobbar sina klasskamrater? I takt med att berättartempot höjs börjar jag söka efter den thrillerartade tanken att scenernas sanna innehåll ska avtäckas, vilket tyvärr ställer sig i vägen för en mer känslomässig fördjupning. Japanen Kore-eda slog igenom på mitten av 90-talet med ”Illusioner”, om en ung mor som sörjer sin make som tagit livet av sig. Trots sitt avskalade uttryck har den produktive regissören en tendens att hemfalla åt ett smäktande drag, så även här. När filmen går in på sitt tredje varv och skildrar det hela genom Minatos blick framträder en komplicerad vänskap mellan honom och den utstötte pojken Yori. Deras ömsinta relation villkoras av skolans hårda hierarkier och en oförstående omvärld. Den berömde kompositören Ryuichi Sakamoto som gick bort i våras står för musiken. Det är stämningsfullt även om de mjuka tonerna följer med utan att tala särskilt mycket i egen rätt. De vardagligt vackra motiven suger in blicken när rummens hörn och kanter får rama in människorna. Kompositionerna ger en känsla av djup och instängdhet på en och samma gång. Kore-eda är som bäst när han dröjer i dessa inomhusscener och karaktärernas futtighet.  Flickvännen pallar inte med trycket från skolskandalen, hon önskar Hori allt väl och backar ut från lägenhetens trånga hall. Man får lust att säga till regissören, som även klippt filmen, att stanna där och inte hoppa ut i skogen och upp på berget där barnen finner en tillfällig fristad. I jämförelse med de intrikata hörnens begränsningar som skär av människorna från varandra känns naturscenerierna mest platta. Visst finns det behållning i handlingens olika delar, även om ”Monster” svänger och kränger en del längs med vägen

Recension: Mystiken förblir hos de vuxna i Kore-edas Monster


Flera framträdande moderater har ändrat sig om utvisningar. Den som inte sköter sig ska lämna Sverige. ”Riksdagsledamöter som har börjat prata om bristande vandel verkar ha fått en psykos”, säger Muf-ordföranden Douglas Thor. Något har hänt med Moderaterna. När Tidöavtalet presenterades var förslaget om bristande vandel knappast deras favoritpunkt. Statsministern försvarade det utan entusiasm. Det var Sverigedemokraterna som hade drivit frågan om asocialt beteende i förhandlingarna. – Man måste kunna utvisa människor som bara bidrar till att göra Sverige sämre, som en av partiets centrala företrädare sa. På Tidö slott lyckades Moderaterna byta ut ordet asocialt till vandel, ett begrepp som redan fanns som grund för medborgarskap. Men i bakgrundssamtal viftade de bort hela saken, och sa att det var högst tveksamt om lagen skulle leda till något alls. När vandel försvann som grund för utvisning 2005, var det med motiveringen att det aldrig hade tillämpats. Nu, när förslaget är på väg att bli verklighet, har namnet bytts ännu en gång. I direktiven till utredningen som nyligen presenterades kallas vandel för hederligt levnadssätt. Och flera ledande moderater framhåller nu vandelsförslaget som helt nödvändigt för Sverige. En av dem är migrationsministern. – Jag har själv ändrat mig, säger Maria Malmer Stenergard. Anledningen, enligt henne, är vad hon sett sedan hon klev in på departementet. När människor ansöker om medborgarskap i Sverige händer det att Säpo avråder med hänvisning till svensk säkerhet. Då lämnas ärendet över till regeringen. I år har över sexhundra ansökningar hamnat på migrationsministerns bord. – Jag är förvånad och bestört över hur många det ändå handlar om, ofta är det personer som har samröre med våldsbejakande extremism. Min spontana tanke är att de ju inte bara ska få avslag utan man bör ju också ställa sig frågan: Ska de överhuvudtaget fortsätta att vara i Sverige? Vi ser ju helt andra samhällsfenomen nu än vad vi gjorde när det här togs bort. Migrationsministern från Åhus var förtvivlad i sitt första riksdagsval, 2014, för att partiledningen inte ville låta henne prata om invandringens problem. Nu är det hon som ska genomdriva paradigmskiftet. Vad exakt det är som ska leda till utvisning ska utredas. I direktiven talas det, förutom samröre med terrororganisation, bland annat om samverkan med kriminella nätverk eller klaner, bidragsfusk, missbruk, oärlig försörjning och skulder. Maria Malmer Stenergard har tidigare konkretiserat med några olika saker: LVU-kampanjen, de firande bilkaravanerna efter Hamas terrordåd och kopplingar till gängverksamhet. Det är ungefär fem procent av Sveriges befolkning som behöver förhålla sig till den kommande lagen, enligt Migrationsverket lever det idag 541 783 personer med uppehållstillstånd i landet. Men någon siffra över hur många som kommer att utvisas vill regeringen inte ge. – Det här handlar om grunderna för vår liberala demokrati. Mycket av det är värden som vi har kämpat länge för och som vi ska vara väldigt rädda om. Det handlar om yttrandefrihet, alla människors lika värde, om barns rättigheter, kvinnors rättigheter, om hbtqi-personers rättigheter, säger Maria Malmer Stenergard. Ett centralt begrepp är grundläggande svenska värderingar, som man ska respektera för att få behålla sitt uppehållstillstånd. Men vad som konkret ingår i det begreppet, vill ministern inte svara på. Det blir utredarens uppgift. – En grundläggande princip är ju också en ganska stor grad av frihet för den enskilde att bestämma hur man lägger upp sitt eget liv. Det handlar ju absolut inte om huruvida man äter vissa maträtter eller hur man klär sig. Moderaters bakgrundsviskande för ett år sedan om att vandel antagligen inte alls kommer att användas är fel analys, enligt Maria Malmer Stenergard

Moderaternas vändning om vandel: ”Sverige är inte ert hem”


Det ukrainska folket kämpar för sin rätt att välja Europa, och möts av ett styrkebesked från EU, skriver Alexandra Ivanov Hökmark i Ledarsidans julkalender. Polens nygamla premiärminister Donald Tusk utbrast ovanligt känslosamt på X: ”Jag tillägnar dagens beslut om utvidgning till era hjältar som gav sina liv för ett fritt och europeiskt Ukraina.” Hyllningen kom kort efter att Europeiska rådet den 14 december enats om att påbörja medlemskapsförhandlingarna med Ukraina och Moldavien. Beslutet är historiskt. EU agerar för att värna demokratiutvecklingen i regionen och trycka tillbaka despoterna i striden om Europa. Det är också ett tydligt besked till Ukraina: Ni valde rätt, er framtid finns här. Naturligtvis är vägen till medlemskap både lång och krokig. Ungern har intagit en alltmer fientlig inställning till Ukraina och det var bara veckor sedan premiärminister Viktor Orbán leende poserade tillsammans med Vladimir Putin. Det lär innebära problem när det konkreta förhandlingsmandatet ska beslutas under våren. Men med den nya regeringen i Polen finns förutsättningar för att ta itu med den farliga utvecklingen i Ungern. Vägen till medlemskap ska bygga på att kandidatländer uppfyller alla krav. Det innebär att betydande reformer måste genomföras av Ukraina. EU-kommissionen har särskilt belyst anti-korruption, oberoende rättsväsende och fria medier. Men med tanke på det imponerande reformtempot vi sett från Kiev mitt under brinnande krig är sannolikheten god att de kan klara av den svåra uppgiften. Reformer måste också till för att göra EU redo för Ukraina. Ukraina är Europas i särklass största jordbruksland med 41 miljoner hektar jordbruksmark. Ett teoretiskt inträde den 1 januari 2024 utan reformer skulle slå sönder den gemensamma jordbrukspolitiken. På samma vis skulle flera länder över en natt göra Sverige sällskap som nettobetalare i EU för att finansiera utvecklingspengar till Ukraina.  En del kan naturligtvis lösas med övergångsbestämmelser, men inte allt. EU borde utnyttja det här tillfället att genomföra efterlängtade reformer. Stärk konkurrenskraft och inre marknad, minska omfördelning och enorma subventionsprogram. Precis den typen av reformer som på sikt kan bana väg för ett brittiskt återinträde. Även vi i Sverige behöver förbereda oss för en ny diskussion om EU och vad vi – i denna mycket utmanande tid – vill med vårt medlemskap. Det ukrainska folket kämpar för sin rätt att välja Europa. En strävan så stark att unga människor offrar sina liv för den. Det vi såg förra veckan var hoppet som tändes i Kiev. Men det var också ett enormt styrkebesked för EU. Rysslands brutala och grymma angreppskrig har än en gång visat att ingenting är viktigare för vårt välstånd än ett starkt demokratiskt Europa. Alexandra Ivanov Hökmark, biträdande chef Timbro

Alexandra Ivanov Hökmark: Hoppet har tänts i Kiev


Bortom kitschiga gudabilder och färgsprakande religiösa praktiker finns en urgammal filosofisk tradition i Indien som inte står västerländsk filosofi efter. I en ny bok om den äldre indiska idéhistorien finns mycket att hämta för öppensinnade västerlänningar. För några år sedan besökte jag ett sjukhus för blinda påfåglar och paralyserade tamduvor. Anläggningen i gamla Delhi sköttes av jainer vars icke-våldsideal, ahimsa, utgör en central del i en etik vars rötter går tillbaka till 500-talet före Kristus. Det handlar om en filosofi som sträcker sig från en övertygelse om att aldrig orsaka att andra skadas till sofistikerade positioner inom kunskapsteori, metafysik och språkfilosofi vilka till stora delar karaktäriseras av ett slags perspektivism. Intill fågelsjukhuset ligger jaintemplet Lal Mandir och en av veterinärerna jag samtalat med ber mig följa med in vilket jag gör utan att ana oråd. Därinne pågår allehanda aktiviteter, men så – vips! – har en ranglig mikrofon riggats framför mig och jag får till min skräck höra att mr Nordin nu ska hålla ett föredrag om jainismens betydelse i svenskarnas land. Det blir dödstyst i salen. Vad i herrans namn ska jag säga? Efteråt hastar jag omtöcknad ut i vimlet på gatan Chandni Chowk där melonförsäljare, heliga kor och dödsföraktande motorcyklar på något outgrundligt vis lyckas dela på utrymmet. En äldre herre knackar på axeln och jag hör honom säga att jag måste vara mr Nordin; strax därefter kommer ytterligare en person fram och frågar ödmjukt om han har rätt i sitt antagande att jag är mr Nordin, den svenske jainisten. Då går det med ens upp för mig att mitt påtvingade prat tack vare stora högtalare förmedlats över hela nejden. Jag flyr fältet. Indisk religion och filosofi är sammanflätade på ett mer intimt sätt än vi är vana vid inom den västerländska tanketraditionen. Fast det är en skillnad som knappast är genomgående och poängen är snarast att det även bakom religiösa praktiker i Indien inte sällan ruvar filosofiska argument. Ahimsa är exempelvis ett begrepp vilket ofta associeras med Indien och som för tanken till vegetarisk kost och friströvande kossor. Men om skälet till att man avstår från att äta kött är rädslan för att själv drabbas – genom att därigenom samla på sig dålig karma – snarare än omsorg om djuren, framstår ahimsa närmast som ett religiöst förbud. För buddhistister som förnekar jagets verkliga existens eller, inte minst, jainer med en holistisk syn på våld är det emellertid uppenbart att ahimsa är ett djuplodande filosofiskt begrepp. Bortom kitschiga gudabilder och färgsprakande religiösa praktiker finns i själva verken en urgammal filosofisk tradition i Indien som inte står västerländsk filosofi efter. Frågan om i vilken utsträckning västerländsk respektive indisk filosofi påverkat varandra är också ett återkommande spörsmål. Uppenbart är att det finns åtskilliga paralleller och att det nog snarare är väst som tagit lärdom av Indien än tvärtom. Antikens klassiska skeptiker, som Pyrrhon och Sextus Empiricus, verkar onekligen ha tagit till sig indiska tankar. Vilket kanske även gällde David Hume – som dock aldrig lät sin skeptiska filosofi lämna studerkammaren. Det senare är faktiskt inte oväsentligt eftersom ett utmärkande drag i åtminstone äldre indisk filosofi var tanken att filosofi i grunden handlar hur man bör leva sitt liv snarare än intellektuellt kontorsarbete. En filosofisk övertygelse genomsyrade sålunda hela personligheten, vilket emellertid komplicerades av genuin oenighet om vad som konstituerar en person. Utmaningarna för den som skriver filosofins historia är många och av varierande art

Recension: ”Filosofi i det gamla Indiens värld” av Peter Adamson


SL vägrar att släppa på tågtrafiken över Lilla Lidingöbron. De rödgröna i Region Stockholm måste ingripa, men inget händer. Det skriver Lidingö stads kommunalråd Daniel Källenfors (M) och Anders Paulsen (LP). Den nya Lidingöbron står färdig sedan i höstas. Bron är byggd efter konstens alla regler av ett av norra Europas mest välrenommerade byggföretag. Den ska hålla i hundra år. Det har varit ett imponerande projekt. Bron blev klar i tid. På budget. På Lidingö stads sida, vill säga. På Stockholms sida, däremot, har projektet gått i stå.  Trots att SL har varit med under hela byggprocessen och godkänt varenda steg, vägrar nu SL att släppa på tågtrafiken. Sedan i höstas reser istället SL det ena orimliga kravet efter det andra. Och det är inga små justeringar av den redan färdiga bron som SL vill se. I skrivande stund, till exempel, kräver SL att vi ska gå tillbaka till ritbordet och återinföra ett koncept för jordning som vi sedan länge har varit eniga om att inte genomföra. Beteendet är obegripligt, eftersom SL var med på mötena när vi utformade den säkra och robusta lösning vi har. Kanske beror de varierande beskeden på att SL har bytt projektledare en rad gånger under byggets gång. Stillaståendet kostar skattebetalarna på bägge sidor enorma belopp. Men det verkar inte SL bry sig om. Det hela påminner om i somras när SL plötsligt vägrade godkänna byggplanerna vid Slussen och hotade att stoppa all tunnelbanetrafik över Söderströmsbron för evinnerlig tid. Regeringen skickade till slut infrastrukturministern att ta SL i örat. Problemet med tågtrafiken till Lidingö skulle kunna lösas i en handvändning genom ett ingripande från SL:s överordnade, den politiska ledningen i Region Stockholm. Men där råder rödgrön inkompetens. De ansvariga politikerna skjuter istället ifrån sig frågan. Region Stockholm är ett trafikpolitiskt haveri. De rödgröna lovade bättre kommunikationer och tätare kollektivtrafik. Men de gör tvärtom. De höjer skatten, men det räcker visst ändå inte. De har inte ordning och reda på ekonomin, och skär istället ner på stockholmarnas service. Flödena stryps ett efter ett. Vi går mot trafikinfarkt. Det är uppenbart att de rödgröna inte har de kunskaper som krävs för att styra en komplex verksamhet. Från Lidingö har vi försökt med våra kontakter på alla nivåer, men ledningen för region Stockholm vägrar att ta ansvar för SL. Nu måste trafikregionrådet Anton Fendert (MP) och investeringsregionsrådet Jens Sjöström (S) inse allvaret. Vi från Lidingö stad kan inte slösa bort mer tid på att möta SL:s olika nyckfulla önskemål. Stundtals känns det som att det hade varit lättare att gå med i Nato. För Lidingös och hela Stockholms bästa kräver vi att Anton Fendert och resten av region Stockholm agerar. Låt tågen rulla! Daniel Källenfors (M)
kommunstyrelsens ordförande Lidingö
Anders Paulsen (LP)
kommunstyrelsens vice ordförande Lidingö

Låt tågen rulla över Lilla Lidingöbron, skriver Källenfors och Paulsen


Är svensken människa? Den frågan har historikern Lars Trägårdh tidigare ställt i en uppmärksammad bok. Nu ska han i stället leda arbetet som ska definiera vad svensk kultur är – en kulturkanon. Tidöpartierna har kommit ett steg närmare en svensk kulturkanon. På torsdagen presenterade kulturminister Parisa Liljestrand (M), tillsammans med företrädare för SD, KD och L, den person som ska leda arbetet med en kanon.  Det blir historieprofessor Lars Trägårdh, känd för sin forskning om bland annat det svenska samhällskontraktet och den svenska nationella identiteten.  Varför tackade du ja till detta? – Jag är fortfarande lite osäker själv. Men ibland får man ställa upp som medborgare när man får en förfrågan. Och jag har trots allt hållit på mycket med frågor kring svensk nationell identitet, historia och kultur.  Lars Trägårdh har bland annat skrivit den uppmärksammade boken ”Är svensken människa?” tillsammans med Henrik Berggren. Att svensken har en speciell kultur är han övertygad om.  Du pratar gärna om Sverige som extremt. Kan du utveckla det? – Vi har sedan länge varit speciella i vår fixering vid modernism och det moderna projektet. Från Stockholmsutställningen 1930 och framför allt efter andra världskriget har vi lite lagt historien åt sidan, därför att vi varit så fascinerade av framtiden och det moderna. Det har varit högteknologi och så vidare.  Lars Trägårdh har tidigare bott i USA. Han menar att människor i i Sverige, jämfört med USA och många andra länder är relativt ointresserade av det egna landets kultur och historia.  Vi ser oss som postmoderna, kosmopolitiska, postnationella, befriade från kulturarvets ok i någon bemärkelse. – För vi ser oss som postmoderna, kosmopolitiska, postnationella, befriade från kulturarvets ok i någon bemärkelse. Det är också en aspekt av svensk kultur, samtidigt som utgör en blind fläck, tror jag.  Historikern Lars Trägårdh ska nu leda en kommitté som bland annat ska bestämma vilka konst- och kulturområden som ska ingå i en svensk kulturkanon. Kommittén ska också tillsätta fyra expertgrupper som ska avgöra vilka verk som ska finnas med i en kanon.  Vad ska en kanon egentligen vara? – Som jag förstår det ska det inte vara en stängd katekes, säger Lars Trägårdh som menar att en viktig uppgift är att få igång ett samtal om den svenska kulturen. –  För givetvis är det så att det existerar en svensk kultur. Vi har en väldigt speciell lagstiftning, vi har speciella institutioner. Vi har traditioner och praktiker som verkligen är en del av en svensk kultur som man måste förhålla sig till, säger Lars Trägårdh som gjort sig känd som en kritiker av det han menar varit ett starkt fokus på mångkultur i svensk politik under många år.  Glöm allt ni får höra om Sverige och mångkultur och multikulturalism.  – När jag föreläser för nyanlända brukar jag säga: Glöm allt ni får höra om Sverige och mångkultur och multikulturalism. Det finns faktiskt svensk kultur och den måste ni känna till och förhålla er till för att kunna överleva på ett bra sätt i det här landet. De tycker att det är fantastiskt intressant information att få i stället för floskler kring det multikulturella samhället.  Nu är vi ganska långt från de olika konstarterna. Det är väl kulturella verk ni ska ägna er åt? – Vi får väl se. Kan vi räkna med att litteraturen kommer att finns med i en svensk kulturkanon? – Ingenting är självklart ännu för min del. Lars Trägårdh säger att inriktningen kommer att klarna under våren. Men han är tydlig med att han själv har ett brett perspektiv på svensk kultur

Lars Trägårdh leder arbetet med att ta fram en kulturkanon


Hövding ansöker om konkurs. Det efter att Konsumentverket permanent stoppat försäljningen av hjälmen Hövding 3.  Hövding lämnade på torsdagen in en konkursansökan till Malmö tingsrätt, uppger cykelhjälmstillverkaren i ett pressmeddelande.  Beskedet kommer efter att Konsumentverket i förra veckan beslutade att försäljningen av cykelhjälmen Hövding 3 skulle stoppas permanent. Företaget beskrev beslutet som ”ett myndighetsövergrepp” och meddelade att Hövding skulle överklaga beslutet till förvaltningsrätten.  På torsdagen kom beskedet att Förvaltningsrätten bifaller Hövdings begäran om inhibition vilket innebär att Konsumentverkets beslut om omedelbart säljstopp rivs upp, men skadan är, enligt bolaget, så omfattande att bolaget inte går att rädda. Återkallelsen av säljstoppet kommer för sent.  Joel Eklund, ordförande i Hövding, är ”ledsen och arg”, säger han till SvD. Enligt honom har Konsumentverkets agerande förstört förutsättningarna för Hövding och ”drivit bolaget i konkurs”.  – Skadan av Konsumentverkets helt horribla behandling av bolaget är så stor att vi ändå är tvungna att sätta bolaget i konkurs.  Konsumentverkets tillfälliga försäljningsförbud av cykelhjälmen har gällt sedan den första november.  – Vi hade behövt få inhibitionen långt tidigare, redan direkt efter den första november, säger Joel Eklund.  Vad innebär er konkursansökan för verksamheten och era anställda?  – Det är en fråga för konkursförvaltaren, säger Joel Eklund.  SvD har sökt Konsumentverkets presstjänst för en kommentar.  Hövding är en cykelhjälm som fungerar som ett slags krockkudde. Den bärs som en krage runt halsen och utlöses vid onormala rörelser.  Hjälmen togs fram av Anna Haupt och Terese Alstin efter att det blivit lag för barn under 15 år att bära cykelhjälm. Samtidigt pågick en debatt om huruvida det skulle bli lag även för vuxna och grundarna såg ett behov av en ny typ av hjälm, som fler skulle vara villiga att bära. Efter flera års forskning och utveckling lanserades hjälmen i oktober 2010. ”Skyddet skulle bland annat bevara frihetskänslan och inte förstöra frisyren”, kommenterade Terese Alstin  i samband med lanseringen 2010. Hjälmen väckte såväl användarnas som omgivningens gillande, bolaget vann flera priser och försäljningen steg. Man har sålt över 500 000 exemplar av sina tre olika modeller . Men någon ekonomisk succé har det aldrig varit. Bolaget har sedan starten gjort stora förluster. Anna Haupt och Terese Alstin  var i många år huvudägare i bolaget, men tog tidigt in externt kapital. 2015 sattes bolaget på börsen.  Tre år senare köpte Joel Eklund sina första aktier i bolaget.  Han är ägare till munhygienskoncernen Tepe, kanske mest känt för sina trekantsformade tandstickor. Bolaget grundades av Joels farfar Henning Eklund och omsätter över en miljard kronor. I dag driver Joel Eklund även en egen investeringsverksamhet, Fosielund.  Efter 2018 köpte Joel Eklund på sig fler och fler aktier och i oktober 2021 la han bud på hela Hövding. “Jag är beredd att köpa så många jag får in på 21 kronor”, sa Joel Eklund till Breakit i samband med budet. Då var börsvärdet 600 miljoner kronor. I dag äger Joel Eklund nästan 94 procent av bolaget, vilket gör smällen kraftig, när bolaget nu sätts i konkurs.  Det var i våras som Konsumentverket inledde en granskning av Hövdings senaste hjälmmodell Hövding 3. Det efter att myndigheten mottagit en mängd anmälningar om att den inte fungerade som den skulle. Enligt Konsumentverket fanns anledning att ifrågasätta bolagets egna prövningsmetoder

Hövding ansöker om konkurs – ordförande Joel Eklund ledsen och arg


I Norge varnas för orkanbyar när stormen Pia drar fram – och mitt i jultrafiken når lågtrycket Sverige. SMHI varnar för snö och blåst. ”Man får fundera över om man måste ge sig ut”, säger en SMHI-meteorolog. I delar av Norge kan vindbyarna nå upp till orkanstyrka på 35 till 45 meter per sekund. I Danmark evakueras höghus. Stormen Pia väntas slå mot Sverige på torsdagskvällen och kan orsaka stora problem på flera håll i landet. – Vi har börjat få in snöfallet över större delen av Götaland och en bit upp i Svealand. Det kommer att tillta mer här under kvällen, säger Emma Rosengren, meteorolog på SMHI. SMHI har gått ut med en lång rad varningar för södra och mellersta Sverige. I Skåne och sydligaste Halland ligger en gul vindvarning från torsdag kväll till fredag eftermiddag. Där kan det komma stormbyar på omkring 25 meter per sekund. – Det blir ganska besvärligt väder där. Det kan komma en hel del snö framåt fredagen en bit inåt landet i Skåne, säger Emma Rosengren. Risken finns att träd välter och lösa föremål flyger iväg. Däremot räknar SMHI inte med byar i orkanstyrka här. – Det har hunnit tappa lite fart jämfört med Norge och Danmark innan det rör sig in över Sverige. Här ser det mer ut att bli stormbyar. Längs kuststräckan i västra Skåne och södra Halland har en orange varning gått ut för högt vattenstånd med risk för stora översvämningar. Förutom blåsten väntas det snöa ordentligt främst i Mellansverige. I delar av Götaland, nordöstra Svealand och södra Norrland varnar SMHI gult för snöfall och för snö i kombination med vind under torsdagen och fredagen. Natten till lördag blir varningen orange vid Gävlebukten. Enligt Emma Rosengren får man räkna med besvärligt väder ända till lördag. – Det kan blåsa en hel del, yra och ha sig. Allmänt i områdena som har varningar skulle man kunna prata om omkring en decimeter snö. Upp mot södra Norrland kan det kanske bli mer åt två decimeter, säger hon. I Skåne har vissa tåglinjer helt ställts in från torsdag kväll till fredag eftermiddag. Det gäller sträckorna Helsingborg–Eslöv, Ystad–Simrishamn och Lockarp–Trelleborg.  – Om de starka vindarna kommer med 25-30 meter per sekund kan det bli risk för att tåg blir stående ute på sträckan, och det vill vi inte, säger Bengt Olsson, presschef på Trafikverket. Även biltrafiken kan påverkas om vinden är mycket hård. Längre norrut väntas de stora snömängderna kunna ställa till problem. Trafikverket har höjt beredskapen för att kunna vara mer snabbfotat i arbetet. Snömaskiner har börjat flyttas från Sundsvall mot Gävle. Ändå kan det ta en stund att komma fram med plogbilar och halkbekämpning. Bengt Olsson råder den som ska ge sig ut på vägarna inför jul att följa väderleksrapporterna noggrant och vara försiktig. Enligt honom är större vägar, som Europavägarna, säkrare att köra på. Det handlar om framkomlighet, halkbekämpning och att körriktningarna är separerade. E18, E16 och E4 går genom området där mycket snö väntas. – E4 är den stora pulsådern som går igenom och den bästa vägen vi har i landet, bredvid E6, när det gäller att vara bred och ha gott om utrymme, säger han. Fastnar man i en bilkö, oavsett väg, uppmanar Bengt Olsson till att följa med kön i hastigheten den håller. – Att köra om kan få rätt svåra följder. Att tappa humöret eller tålamodet då är oftast ingen bra lösning. Även SMHI:s meteorolog Emma Rosengren uppmanar till att fundera ett varv innan man tar sig ut i ovädret. Det gäller både som bilist och fotgängare i områden där det ska blåsa – det kan vara ”fara för att föremål kan komma flygandes”

Stormen Pia når Sverige i jultrafiken – tåglinjer ställs in


För 20 år sedan höjde folk på ögonbrynen åt Cayenne, men nu har de andra sportbilstillverkarna följt efter. Den uppdaterade suven kan återigen fås med V8-motor, även om laddhybriden med förbättrad räckvidd och V6 lär bli vanligast på svenska vägar. Beslutet att Porsche, märket med racinggener, skulle bygga suvar möttes inte bara med blida ögon när Cayenne introducerades 2002. I dag är suven inkörsporten till märket och de andra biltillverkarna från finrummen har följt efter. Aston Martin, Ferrari, Lamborghini, Bentley och Rolls-Royce har också svulstiga suvar numera. Vi lämnar storstadens belysta vägar bakom oss och kör in på mörka, slingriga skogsvägar. Så här års är detta det bästa sättet att njuta av en bil – det är du, bilen och vägen. Mörkret skärper sinnena och för en stund glömmer man bort sig själv, bilmärket och ger sig hän enbart åt körningen. Testbilen har, utöver de avancerade Matrix-ledlamporna som är standard, ett tillval som ger 32 000 pixlar som styrs individuellt. Belysningen är knivskarp men ändrar också ljussättningen över landskapet som om det leddes av en dirigent i grillen. Det måste upplevas – strålkastarna far runt med samma precision som på Oscarsgalan. Det är inte långt kvar innan bilarna kommer att kunna användas som filmprojektorer mot en husfasad. Skarp styrning Skärpan i styrningen är ovanligt vass för att vara en bil av den här storleken. Det är inte bara det att bilen svarar lika kvickt som en Tesla, där bara en millimeters rattrörelse gör att bilen byter kurs. Det är snarare så att Cayenne gör det välkoordinerat på ett sätt som får det att kännas som om bil och människa blir ett. Taktkänsla och motorik. I samband med ansiktslyftet av denna tredje generation har man utökat grundutrustningen så att det numera ingår vassare belysning, adaptiv fjädring, backkamera, parkeringsassistans fram och bak liksom induktionsladdning för mobilen. Porsche har gett exteriören smärre uppdateringar, även om det krävs ett vältränat öga för att se skillnaderna – baklampornas design och den lite mulligare motorhuven är tydligast. Interiören påminner nu om den i elbilen Taycan med helt digitala skärmar. Mest krut har lagts på bilens köregenskaper. Dämpningen har fått sig en omgång och bilen har nu bättre spänst – den är bekvämare i komfortläget och styvare i sportläget. Man har även tagit tillbaka V8:an i modellprogrammet, den ersätter V6 som satt i Cayenne S. Laddhybriden som vi kör har fått lite starkare elmotor (plus 40 hästkrafter) och ett större batteri. Förr låg det på 17,9 kilowattimmar, i dag ligger det på 25,9, vilket räcker upp till 6,6–7,4 mil körning på el. Laddningen (11 kilowatt) går snabbare än före ansiktslyftet, men de allra bästa laddhybriderna kan snabbladda med 50 kilowatt. Vi kommer runt 4,5 mil vid blandad körning. Det är med tanke på uppdateringen i kortaste laget, i synnerhet som det har börjat lanseras laddhybrider som kommer upp emot 10 mil på en laddning – det gäller dock något nättare bilar. Rymlig och bekväm Cayenne är ingen lite pjäs med sina 2,6 ton. Utrymmena i kupén är bra och även långa förare sitter bekvämt – det gäller såväl 911 som Cayenne. Baksätet är riktigt rymligt – dock äts stuvutrymmet under bagagerumsgolvet upp av hybridbatteriet. När bilen inte har el i batteriet fungerar den som en vanlig hybrid som blandar mellan bensin och eldrift. Vår testbil är dessutom utrustad med sportavgassystem, vilket ger V6:an möjlighet att sjunga ut ordentligt. Tack vare eldriften blir årsskatten 360 kronor per år, det vill säga samma som för en elbil. Det känns smått barockt i en suv med sportbilsegenskaper. Men sådana är skattereglerna

Test: Porsche Cayenne –  en suv med sportbilsegenskaper


Flera kommersiella fastigheter är till salu när långivarna kräver pengarna tillbaka. Försäljningarna sker i en minst sagt utmanande miljö. Under 2023 har affärsvolymen i branschen minskat med hela 60 procent. Det är dramatiska dagar i fastighetsbranschen. Det märks i julruschen på Östermalm i Stockholm. Men också innanför väggarna på Nybrogatan 55 där Oscar Properties huserar.  Där pågår en nedräkning till den 8 januari.  Bolaget som blev känt för sina spektakulära bostadsprojekt sysslar numera enbart med kommersiella fastigheter. Och kämpar för sitt liv. Halva fastighetsportföljen är till salu. Kåkarna ska säljas för att långivaren DNB krävt tillbaka panter för sina lån. ”Kravet kvarstår”, bekräftar Carl Janglin, vd för Oscar Properties i ett mejl till SvD. ”DNB har lagt ut de pantsatta fastigheterna till försäljning via Catella genom så kallad pantrealisation. Enligt Catella ska bud vara inne senast 8:e januari.” Hela 21 fastigheter söker nya ägare. Frågan är vem som vill köpa bland annat ett stort fryshus i Helsingborg som Oscar Properties för bara tre år sedan köpte för en god bit över en halv miljard. När DNB nu kräver tillbaka panten, har största hyresgästen Frigoscandia redan sagt upp hyreskontraktet.   Julskyltningen i den kommersiella fastighetsvärlden pågår också några hundra meter ned mot Nybroviken. Där försöker Kvalitena, ett annat fastighetsbolag på Östermalm (för övrigt tidigare ägare till det skånska fryshuset), sälja även sin prestigefastighet Strandvägen 5 med bland andra Svenskt Tenn som hyresgäst.  Enligt både Affärsvärlden och Fastighetsvärlden har mäklarfirman Fredegårds fått uppdraget att sälja det stora sekelskifteshuset. Kvalitena har inte återkommit med kommentar om hur det går med försäljningen. Men till SvD bekräftar mäklaren Lars Fredegård att man har förmedlingsuppdraget för Kvalitenas paradfastighet som även rymmer bostäder och fastighetsbolagets eget huvudkontor.  – En sådan här fastighet kommer bara ut vart 40:e eller 50:e år, säger han. Bakgrunden är att Kvalitena har ställt in betalningarna på en obligation, varefter långivarna den 11 december krävde omedelbar återbetalning av cirka 800 miljoner kronor. Frågan är hur lätt det blir för Kvalitena och Oscar Properties att sälja sina fastigheter. 2023 håller nu på att gå till historien som ett år då kommersiella fastigheter kunde vara mycket svårsålda trots ägarnas stora behov av att ta in nya pengar.   Vid fastighetsrådgivaren Colliers i Stockholm är Mikael Söderlundh analyschef. Han konstaterar att andelen fastighetsbolag i Sverige som är i finansiellt obestånd fortfarande är lågt, men att det ändå finns ett antal bolag som har försökt att sälja fastigheter utan att lyckas.  – Fallet i transaktionsvolym hittills 2023 är hela 60 procent jämfört med i fjol eller 73 procent jämfört med toppåret 2021, berättar han. Samtidigt befinner sig marknaden just nu i en möjlig brytpunkt. Nu inför 2024 innebär de sjunkande långräntorna en viktig ljusning för branschen, enligt Mikael Söderlundh. Samtidigt har lågkonjunkturen blivit allt mer kännbar och hans bedömning från då SvD intervjuade honom i höstas kvarstår: många värderingar i branschen ligger för högt, vilket har bromsat nya affärer.  – När det gäller exempelvis sämre fastigheter ute i landet är det väldigt svårt att ge någon prisbild alls. Det har helt enkelt saknats köpare, men vi tror att marknaden kommer att vakna till liv nästa år, säger Mikael Söderlundh.  Svårigheten att få till affärer illustrerades härom dagen

Oscar Properties och Kvalitena tvingas sälja fastigheter


”Maestro” är regissören Bradley Coopers film. Med full energi gestaltar han själv den legendariske tonsättaren och dirigenten Leonard Bernstein, vars kärleksliv var minst sagt komplicerat. ”Jag har legat med båda dina föräldrar!” säger Leonard Bernstein (Bradley Cooper) skämtsamt där han står lutad över en barnvagn i centrala New York. Han har precis sprungit in i sin före detta, David (Matt Bomer), dennes fru – också en gammal bekant alltså – och deras bebis, utanför sin och hustruns lägenhet. Mellan raderna anar man att allt inte är riktigt så glatt och otvunget som det verkar – i en annan tid hade han och David kanske dragit barnvagnen tillsammans. Bradley Cooper och medförfattaren Josh Singer (”Spotlight”, ”The post”) har byggt ”Maestro” kring Bernsteins (1918–1990) relation med skådespelaren Felicia Montealegre (Carey Mulligan), som han var gift med från 1951 fram till hennes död 1978, och fick tre barn med. Trots att han föredrog att ligga med andra män. Men – enligt filmen i alla fall – var det henne han älskade mest, passionerat och hängivet. En fullkomligt magnifik, ödesdiger kärlek som matchade denna grandiosa, karismatiska man, med andra ord, i en film som gör allt för att vara Oscarsvärdig och lika ”larger-than-life” som sitt subjekt – och lyckas ganska bra med det. ”Maestro”, som produceras av Steven Spielberg, är ju tänkt att bli det filmiska standardverket om musikgeniet från Massachusetts (en konkurrerande filmatisering med Jake Gyllenhaal fick lägga ner, sedan man förlorat kampen om musikrättigheterna). Glimtvis men relativt kronologiskt berättas allt genom nedslag i Bernsteins karriär. Gränsen mellan realism och föreställning suddas ibland ut, för att understryka hur passionen för musikens magi genomsyrade allt. Startsignalen går när en yrvaken 25-åring får telefonsamtalet som förändrar allt – han ska med några timmars varsel vikariera för New York-filharmonikernas chefsdirigent. Triumfatoriskt trummar han på sin pojkväns rumpa, rycker undan gardinen/ridån från sovrumsfönstret och dansar ut med morgonrocken fladdrande efter sig, rakt ut till balkongen på Carnegie Hall, som han glädjestrålande blickar ut över.  Dessa tidiga år går i svartvitt, medan livet från 70-talet och framåt övergår i färg. En annan gång glider en skymt ur musikalen ”On the town” över i en performativ presentation av vad Felicia har att vänta sig: Leonard blir själv en av de flörtiga, dansande matroserna, och han har verkligen inte bara ögon för henne. De mest uppenbara biopic-fällorna rundas på kreativa, ibland nästan överdrivet listiga sätt. ”West side story”, som Bernstein nog fortfarande är mest känd för, hoppas över så när som på spridda antydningar. En scen där maestron tar med sin unge assistent och älskare Tom (Gideon Glick) till familjens sommarhus i Connecticut, ljudläggs med musikalens retsamma, smygande prolog. Jag kan inte riktigt uppbåda den entusiasm över Carey Mulligan som många andra gjort. Visst är hon skicklig (det har konstaterats många gånger tidigare) men ”Maestro” är Bradley Coopers film. Han lär ha önskat sig taktpinnar i julklapp som barn, och när man ser honom här framstår hans nyinspelning av ”A star is born” (2016) – regidebuten som han även spelade ena huvudrollen i – som ett slags uppvärmning inför denna självlysande prestation.  Alla Bernstein-kompositioner framförs av London Symphony Orchestra under ledning av Yannick Nézet-Séguin. Men Cooper dirigerar även själv med glöd – extra imponerande är den sex minuter långa iscensättningen av en Mahlerkonsert. Den där omtalade näsprotesen känns i allt detta som en rätt obetydlig detalj. Särskilt den vithåriga seniorversionen av ”Lenny” är häpnadsväckande skickligt frambesvärjd av maskören Kazu Hiro.

Recension: Bradley Coopers Maestro ger liv åt Leonard Bernstein


Erfarenheter visar att kärnkraftsbyggen kan genomföras överraskande effektivt om de sker i en serie av överlappande projekt. Det skriver Christian Berggren och Solmaz Filiz Karabag i en replik. Pär Holmberg och Thomas Tangerås uppmanar regeringen (SvD Debatt 14/12) att avvakta med sina kärnkraftsplaner tills kostnaderna har minskat genom satsningar i de tre kärnkraftsländerna Frankrike, USA och Storbritannien. I stället bör Sverige satsa på mer vindkraft. Denna argumentation brister tyvärr både i bedömningen av vindkraftens och kärnkraftens framtida kostnader.  Sålunda visade Mats Nilsson, Södertörns högskola (SvD Debatt 18/12) att ensidig utbyggnad av vindkraft i Sverige riskerar att leda till både väsentligt högre kostnader och större obalanser i nätet. Och kärnkraftens kostnader kommer knappast att sjunka av sig själv, även om USA, Frankrike eller England ökar sina satsningar. Jämfört med Sverige har USA haft betydligt högre kostnader och längre byggtider för sina kärnkraftverk, beroende på antagonistiska relationer mellan myndigheter och industri, och utdragna juridiska processer. Storbritannien har tenderat bygga kärnkraft i enstycksprojekt, vilket omöjliggjort kunskapsöverföring mellan olika projekt. Frankrike har byggt flest kärnkraftverk i Europa med Electricité de France i en starkt styrande roll. Men utanför Frankrike har landets reaktorleverantörer haft stora svårigheter, senast i det dyra finska kärnkraftsbygget Olkiluoto 3 som stod klart 2022. I stället för att vänta på att andra länder eventuellt löser problemen åt oss kan politiken lära av vår historia. På 1970- och 80-talen anlade Sverige och Finland 14 nya reaktorer med en genomsnittlig byggtid på fem år och utan stora fördyringar. Det blev möjligt genom det stora antal verk som anlades, vilket skapade stordriftsfördelar i hela kedjan konstruktion och tillverkning. Lika viktigt var att verken byggdes i en tät serie, där ett avslutat projekt följdes av nästa, och sedan nästa. Därigenom kunde deltagande företag bli allt bättre på att konstruera, bygga, kvalitetssäkra och driftsätta anläggningarna och en industriell infrastruktur kunde utvecklas, med beräkningskonsulter och lokal tillverkning. Den täta serien underlättade också för myndigheter, beställare, projektorganisationer och leverantörer att finslipa samarbetet kring svåra problem. Vattenfall var huvudbeställare, och Asea-Atom var huvudleverantör till elva av projekten (inklusive de två finska). Men Vattenfall säkrade också konkurrens genom att för tre projekt ha Westinghouse som huvudleverantör. En annan viktig faktor var att beställare, leverantör och myndighet hade samma mål – att bygga en ny, säker och effektiv elenergisektor.  I slutfasen på den svenska utbyggnaden blev Asea-Atom huvudleverantör också till de finska projekten Olkiluoto 1 och 2. Även dessa höll sin tidplan. Men när industrin i början på 1990-talet planerade för Olkiluoto 3 gjorde politiskt motstånd att det dröjde mer än tio år innan detta bygge kunde påbörjas. Då fanns inte mycket kvar av den europeiska kärnkraftsindustrin och OL3 kom att bli ett stort, dyrt och konfliktdrabbat engångsprojekt. Erfarenheterna visar att kärnkraftsbyggen får problem om de drivs som engångsprojekt, med parter som inte har samarbetat tidigare, inte kan dra nytta av gemensamma lärdomar, och inte har upparbetade internationella leveranskedjor

Berggren och Karabag: Kärnkraftverk bör byggas i en tät serie


Sverige ska nå nettonollutsläpp till 2045, enligt regeringens klimathandlingsplan som presenterades på torsdagen. ”Klimatförändringarna ska ses som en möjlighet för Sverige att ligga i framkant”, säger klimatminister Romina Pourmokhtari (L). – Vi lägger nu om svensk klimatpolitik på ett tydligt vis. Det sa statsminister Ulf Kristersson (M) när regeringen presenterade sin klimathandlingsplan på torsdagen. Handlingsplanen visar hur Sverige ska arbeta för att klara de uppsatta klimatmålen och har förhandlats fram tillsammans med Sverigedemokraterna. Förhandlingarna har bitvis beskrivit som mycket svåra. – Sverige ska kunna sänka utsläppen och samtidigt säkra en konkurrenskraftig ekonomi. Och omställningen ska ske på ett socialt hållbart sätt, säger Ulf Kristersson. Klimatplanen bygger på tre delar, enligt Kristersson. Den första delen handlar om att det krävs internationellt samarbete, den andra om fossilfri elektrifiering och teknikutveckling och den tredje om att omställningen ska ske samtidigt som den ekonomiska tillväxten fortsätter. Planen innehåller ett sjuttiotal konkreta förslag för att minska utsläppen. Elektrifiering av Sverige är grunden i politiken och satsning på ny kärnkraft beskrivs som den enskilt viktigaste åtgärden. – Sverige ska nå nettonoll utsläpp 2045, säger energi- och näringsminister Ebba Busch. Ett etappmål är att utsläppen år 2030 bör vara 63 procent lägre än utsläppen år 1990. Ett annat etappmål är att utsläppen från inrikes transporter, förutom inrikesflyg, ska minska med minst 70 procent senast år 2030 jämfört med 2010. För att klara målen är den avgörande delen att fasa ut de fossila bränslena, enligt regeringen. Klimatplanen visar även att Sverige ska införa EU:s nya utsläppshandelssystem ETS 2 till 2027, vilket är så tidigt som möjligt enligt regeringen. Regeringen ska även ta fram kompensatoriska åtgärder för företag och hushåll. En utredning ska också tillsättas som tar fram styrmedel som innefattar utsläpp som inte är en del av utsläppshandeln. Några beräkningar av vilka effekter de framtida förslagen kommer att ha på utsläppen finns ännu inte. De kommer när förslagen är klara och tas med i kommande budgetpropositioner, enligt regeringen. – Klimatförändringarna ska ses som en möjlighet för Sverige och svenska företag att ligga i framkant, säger klimat- och miljöminister Romina Pourmokhtari. När regeringen presenterade sin höstbudget i september konstaterade man att Sverige missar sina klimatmål både på nationell och EU-nivå med nuvarande politik.  Regeringen sa då att det inte ser ut som att Sverige kan nå det övergripande målet som handlar om nettoutsläpp av växthusgaser till atmosfären senast år 2045. ”Den totala effekten av regeringens förslag i budgetpropositionen för 2024 bedöms vara att utsläppen ökar under 2024 och 2025, för att därefter minska”, stod det i budgeten. Detsamma gäller de nationella etappmålen, däribland 2030-målet om att minska utsläppen i transportsektorn med 70 procent jämfört med 2010 års nivåer. Inte heller det såg ut att nås med regeringens politik, enligt beräkningarna i budgetpropositionen. ”Trots att många och viktiga insatser har genomförts bedömer regeringen att befintliga och beslutade åtgärder, både nationella och internationella, inte räcker för att nå de flesta av målen”, skrev regeringen då. Flera experter är kritiska till regeringens klimathandlingsplan, rapporterar TT. Man saknar konkreta exempel på hur utsläppen ska minska på kort sikt.  – Det är en väldigt svag klimathandlingsplan som inte levererar minskningar i den takt som krävs, säger Naghmeh Nasiritousi, forskare vid Utrikespolitiska institutet och Uppsala universitet, till nyhetsbyrån

Regeringens klimatplan – ska nå nettonollutsläpp 2045


Rotlösheten och melankolin delar de. Och kanske längtan efter det upphöjda i tillvaron. När Mikael Persbrandt porträtterar Dag Hammarskjöld lånar han erfarenheter från sitt eget liv. Men när metoo förs på tal förändras stämningen i rummet. Det pågår en sällsam dans i rummet, en tom hotellbar längst upp i centrala Stockholm. I mitten står Mikael Persbrandt, runt honom fyra personer som klär på och av honom olika ytterplagg. Någon rättar till ett skärp, någon annan avråder honom för att ha på sig en viss jacka. Persbrandt finner sig lydigt i situationen. Det gör han även framför Staffan Löwstedts kamera, men nu med en annan hållning, med en stjärnas fulla pondus.  Snart – en timme in i intervjun – kommer han att resa sig upp och lämna samtalet när han tycker att jag ställer för många frågor om hans självbiografi. Den som kom precis efter att hans kvinnliga kollegor tagit initiativ till det allra första svenska metoo-uppropet #tystnadtagning. – Jag borde kanske varit mer sluten jag också. Och det blir jag kanske med åren som du märker, blir bland det sista han säger innan han försvinner och pr-maskineriet sluter upp bakom honom. Men nu har vi precis slagit oss ner i hotellets benvita linnesoffa och metoo har ännu inte förts på tal. Jag ber om att få sitta mer avskilt, utan alla andra i rummet, men frågan avslås.  Så blir även vi ofrivilligt uppvirvlade i den hovsamma dansen och jag kommer på mig själv att tänka att det här faktiskt påminner om det jag precis har sett på bioduken i ”Hammarskjöld”, där Persbrandt spelar huvudrollen som den svenske FN-chefen. Även generalsekreteraren var omgiven av lojala trotjänare som skyddade honom mot omvärlden och kanske ibland också mot sig själv.  Kändisskapets utanpåverk delar de, annars är olikheterna mellan dem markanta. Dag Hammarskjöld, en privat sluten och helgonförklarad förgrundsgestalt inom världspolitiken.  Mikael Persbrandt, en hyllad men tidvis skandalomsusad skådespelare som fått se sitt liv berättas på löpsedlarna.  Skildrar Hammarskjölds sista tid Persbrandt lägger armen på ryggstödet och lutar huvudet i sin hand. Han konstaterar att Hammarskjölds värld ”var ett märkligt universum att gå in i”. – Dag växte upp på ett slott i Uppsala. Jag växte upp i en liten lägenhet i Jakobsberg med en ensamstående mamma. Men det här är ju mitt jobb, det ingår i dealen att klä ut sig. Ändå kunde jag i det här fallet uppleva att det var stressande. ”Herregud, hur ska jag axla det här?” ”Hammarskjöld” är en storsatsning med en budget på närmare 80 miljoner kronor som har spelats in i Kapstaden och andra delar av Sydafrika, i New York, Norge samt Trollhättan och på Österlen.  Filmen, som skildrar FN:s generalsekreterares sista nio månader i livet, innan han dog i en flygkrasch i nuvarande Zambia, växlar mellan att vara en politisk thriller och ett stilla kammarspel som försöker mejsla fram människan som gömmer sig bakom världskändisen med hjälteglorian.  – Jag tänkte: ”Vad ska jag göra med en sådan perfekt människa som ville och gjorde så mycket gott?” Men jag försöker alltid hitta luckorna i mina karaktärer och kom efter ett tag på att det kanske inte var så mycket märkligare för honom än det har varit för mig själv. Under många, många år var timmarna när jag stod på scenen eller framför kameran de enda jag hade kontroll över, det var bara där jag var ”on the edge”, säger Persbrandt och fortsätter: – Dag kanske var lite likadan. Hans scen var generalförsamlingen eller presskonferensen då han stod i centrum för världens blickar. Sedan följde ensamheten i lägenheten med hans tama lilla apa och butlern

Mikael Persbrandt om Dag Hammarskjöld: En enastående person


2024 ser ut att bli ett tufft år på många sätt, men inflationen bedöms falla snabbare än väntat. ”Det visar att vad vi gör fungerar”, säger finansminister Elisabeth Svantesson (M) på en pressträff. Regeringen är något mer optimistisk i Finansdepartementets senaste prognos om det ekonomiska läget. Finansminister Elisabeth Svantesson (M) konstaterade på en pressträff på torsdagen att det är glädjande att inflationen faller. – Vi ser att inflationsbekämpningen fungerar. Den är inte över ännu, men vi ser att det verkligen går åt rätt håll. Något som dämpar inflationen under nästa år är lägre energipriser och en stramare penningpolitik. Även konjunkturen i omvärlden viker. Inflationen, enligt måttet KPI, bedöms sjunka från 8,7 procent i snitt i år, till 3,9 procent nästa år. Men det finns flera riskfaktorer och osäkerheten är stor, enligt Svantesson. – Allt från den vinter som ligger framför oss till den geopolitiska utvecklingen. Det kan göra att arbetsmarknaden försämras under 2024. Efterfrågan på arbetskraft är svagare under nästa år och varsel och konkurser kommer att öka, enligt prognosen. – Det kommer att vara lägre efterfrågan på arbetskraft än vad vi tidigare trott, säger Svantesson. – Vi är beredda på ytterligare riktade insatser, särskilt när det gäller arbetslöshet, beroende på hur den ser ut, fortsätter Svantesson. När inflationen gått ned kommer regeringen att lägga mer fokus på en ökad tillväxt. Finansdepartementet räknar nu med att svensk BNP faller med 0,5 procent i år för att sedan växa med 0,6 procent nästa år och 2,7 procent 2025. På onsdagen presenterade även Konjunkturinstitutet (KI) en ny prognos. De konstaterade att Sveriges ekonomi växer nästa år tack vare avtagande inflation, sänkta räntor och en vändning på bostadsmarknaden. Jämfört med KI är regeringen betydligt mer pessimistisk. KI spår att inflationen (KPI) faller från i snitt 8,6 i år till 2,9 procent 2024. BNP bedöms falla 0,2 procent i år för att sedan stiga med 1,0 procent nästa år.

Svantesson: Inflationen går åt rätt håll men 2024 blir tufft


Vägen till fred i Gaza kan bli svår att acceptera för premiärminister Benjamin Netanyahu, enligt experter SvD talat med. Israel kan tvingas erkänna Palestina och ändra sin bosättarpolitik om en vapenvila ska kunna bli bestående – och även byta ut Netanyahu själv. Hamas toppskikt kallades till Egypten på onsdagen för ytterligare ett försök att lösa gisslansituationen och få till ett nytt vapenstillestånd i krigets Gaza. Men möjligheterna till varaktig fred bedöms som små.  Israels premiärminister Benjamin Netanyahu själv pekas ut som ett hinder på vägen, av flera experter SvD talat med. – På israeliska sidan behövs det en annan regering, säger Isabell Schierenbeck, professor i statsvetenskap vid Göteborgs universitet och Mellanösternexpert. Veckorna efter Hamas angrepp på Israel den 7 oktober handlade stora delar av debatten om vilken sida som egentligen bar skulden för att kriget börjat. Den diskussionen har idag spelat ut sin roll, enligt flera experter. Hur en varaktig vapenvila eller fred ska möjliggöras är en betydligt akutare fråga. De döda i kriget räknas redan i tiotusental efter två och en halv månad av fullskaligt krig. Bara på Gazaremsan kan 20 000 ha fått sätta livet till och mer än 50 000 palestinier skadats, enligt Al Jazeera. Israel uppger sina förluster till ett tusental döda och drygt 8 000 skadade. Siffrorna är dock svåra att verifiera. Israel måste förändra sin syn på Palestina och reformera hela sin bosättarpolitik innan den nuvarande konflikten kan lösas, tror Isabell Schierenbeck. Men det är inte bara Israel som behöver ett nytt styre. – Hamas kan inte sitta kvar som styrande i Gaza. Inte utan att på ett konkret och revolutionerande sätt omstöpa sin politik och acceptera den israeliska statens existens. Det vill säga samma sak som PLO gjorde en gång i tiden, säger hon. Nio eller tio faktorer pekas ut för att nå fred Peter Haldén, docent i krigsvetenskap vid Försvarshögskolan, tror inte att det räcker med maktskiften för att uppnå varaktig fred. – Som jag ser det så finns det minst nio eller tio faktorer som är svårlösta i den här konflikten. Det räcker inte att lösa åtta av dem. Du måste lösa alla nio eller tio om du ska få till en varaktig fred. Det grundläggande problemet är att alltför många ser kriget som en konflikt mellan staten Israel och Hamas och alla andra spelar biroller på krigsscenen, anser han. Kriget berör alla stater i Mellanöstern och får konsekvenser i hela världen. Det skapar stora möjligheter för mindre rörelser som Hamas eller Hizbollah att stjälpa en fredsprocess. Inom freds- och konfliktforskningen brukar forskarna tala om ”spoilers” – mindre ickestatliga aktörer som kan sabotera och omöjliggöra fredsprocesser mellan stora stater eller stormakter. – Hamas har spelat rollen av just en sådan spoiler efter 7 oktober, säger Peter Haldén och fortsätter: – Innan Hamas angrepp var Mellanöstern på väg mot en enorm ljusning jämfört med hur det varit tidigare årtionden. Israels relationer med många Gulf- och arabstater hade förbättras. När oljan är på väg att ta slut har Israel en stabil ekonomi. De andra arabstaterna har idag mer att vinna på att samarbeta med Israel än att ligga i konflikt med dem. Turismen i området blir en viktigare faktor för många av de arabstater som en gång räknade sig till Israels uttalade fiender. Det gäller inte minst Egypten, där de nuvarande förhandlingarna förs under överinseende av Qatar som inte har någon egen gräns mot krigszonen. – Det finns också militära samarbeten som sträcker sig över de gamla skiljelinjerna. Så det handlar inte bara om ekonomi, säger Isabell Schierenbeck. Sammantaget skapar det ett internationellt tryck på Israel att hitta en väg till varaktig fred, vid sidan av de militära lösningar som hittills prioriterats

Netanyahu pekas ut som ett hinder för fred mellan Israel och Hamas


Lettlands utrikesminister Krišjānis Kariņš varnar för anpassningen till ett ryskt narrativ och uppmanar väst att rusta och fortsätta stödja Ukraina. – Oavsett vad vi vill så har kriget återvänt till Europa och vår främsta uppgift är nu att se till att det inte kommer till våra länder utan att Ukraina stoppar Ryssland i Ukraina. Sker inte det har Ryssland lärt sig att anfall lönar sig och går förr eller senare vidare till nästa offer. Krišjānis Kariņš säger inte ”Vad var det vi sa!” Men han skulle kunna säga det. Balterna varnade, men alldeles för få lyssnade. Den första lettiska vapensändningen till Ukraina kom redan dagen före invasionen. – Mina föräldrar flydde faktiskt till Sverige innan de flyttade till USA, där jag föddes.  I veckan var han här för att möta sin svenske kollega och tala på måndagsmötet på Norrmalmstorg. Kariņš är hemvändaren, som med en amerikansk doktorsexamen i lingvistik blev företagare i Lettland, ekonomiminister 2002 och premiärminister 2019. Stockholmsbesöket kommer i en utmanande tid. Åtskilliga västliga medier är på väg att anamma ett ryskt narrativ som formats under en period av osäkerhet, när EU och USA går till val. Det är delvis resultatet av en rysk påverkanskampanj men också ett uttryck för en självpåtagen pessimism inför insikten om att Putin, i valet mellan att förlora makten och fortsätta kriget, oavsett förlusterna väljer utnötningskriget . – Andra skulle tala om desinformation, säger Kariņš. Ryssland är starkt, väst är delat. Allt går bra för Ryssland, inget går bra för väst. De infiltrerar den politiska debatten i frågor som delar opinionen i väst. För att förstärka polariseringen provocerar de från alla håll.  – Så låter det från Moskva, men ser vi till realiteterna, har Ukraina återtagit 50 procent av territoriet som förlorades i krigets inledningsskede. De ryska förlusterna är enorma. Men regimen offrar villigt sina soldater, medan ukrainarna tänker som vi och vill spara sina soldaters liv. Kariņš menar att väst tvivlar för mycket på sin egen förmåga, understryker att i stora drag har väst 20 gånger så stora resurser som Ryssland. Och när väst undervärderar sin egen styrka blir det farligt. – Ryssland är på krigsfot och producerar vapen och ammunition dygnet runt, inte alltid den mest sofistikerade utrustningen men i stora mängder. Vi kan tillverka mer men det kräver pengar och en försvarsindustri som producerar för ett långt krig. Det måste finnas muskler bakom våra värden. – Putin vill ersätta en regelbaserad världsordning med våldet som maktmedel. Han drivs av gamla imperialistiska idéer hämtade ur rysk fascism från 1920-talet, säger Kariņš, och hänvisar till Ivan Iljin, som har kallats den ryska fascismens fader. – Från svenska och lettiska utgångspunkter kan det tyckas som galenskap, men det är en realitet och många ryssar tror på det. Putin har allt att vinna och ingenting att förlora genom att fortsätta. I själva verket skulle han förmodligen förlora makten hemma om han avslutade kriget. – Rysslands ledning har begränsad förmåga att möta befolkningens materiella behov, men är skicklig på att identifiera fiender och mobilisera mot dessa. De ser kriget som en fortsättning på andra världskriget, säger Kariņš och understryker att Putin inte lever under samma begränsningar som finns i en demokrati. Han vänder sig mot formuleringen ”as long as it takes” och menar att vi måste orka hålla i stödet till Ukraina intill dess att Ukraina segrar och Ryssland förlorar. – De behöver pengar, vapen och politiskt stöd. Beslutet att börja medlemskapsförhandlingarna med EU var extremt positivt

Lettlands utrikesminister Krišjānis Kariņš: Vi kan stoppa Moskva


När Lene Remåd, 47, slutade med två livsmedel minskade magproblemen. Många reagerar på den här maten, enligt läkare.  Besvären började gradvis för cirka åtta år sedan. I början hade Lene Remåd bara lite ont i magen. Men med tiden blev smärtorna värre. Till slut var de så illa att hon ibland både kräktes och svimmade av dem. – Jag förstod inte vad det var. Men det kändes som om jag var matförgiftad, säger 47-åringen från Oslo, som också upplevde att hon var mycket uppblåst i magen. Hon tog flera tester hos läkaren, inklusive för celiaki, glutenintolerans. Men ingen av dem visade något. I stället fick hon diagnosen känslig tarm, även kallat IBS (irritable bowel syndrome). Det är ett tillstånd som runt tio procent av befolkning uppskattas lida av. – Många lever med krånglande tarm. Men eftersom få pratar om det är det en lite osynlig grupp, säger läkaren Elisabeth K Steinsvik vid Haukeland universitetssjukhus. Typiska tecken på irritabel tarm Hon är aktuell med boken ”Skitt, la gå” tillsammans med professor emeritus Trygve Hausken och klinisk näringsfysiolog Cecilie Hauge Larsen. Typiska tecken på irritabel tarm är magsmärta som kan förbättras efter att man har varit på toaletten, eller smärta vid förändringar i avföringsmönstret. Vid IBS är det vissa som växlar mellan diarré och förstoppning, men det finns också många som bara upplever ett av besvären. Symptomen varierar också mycket, enligt Steinsvik. Vissa har svåra smärtor som hämmar dem i vardagen, andra har mildare smärtor. Vissa har besvär hela tiden, andra bara periodvis.  Det är heller inte så att samma åtgärder fungerar för alla, enligt Steinsvik. Därför är det också viktigt med bra uppföljning och behandling som anpassas till varje individ, påpekar hon. Samtidigt finns det några saker som verkar hjälpa många med irritabel tarm. Här är råden från Steinsvik och Hausken: 1. Sömn, stress och aktivitet  Om du har en orolig mage, är det bra att fundera över om du sover för lite och stressar för mycket. Om svaret är ja kan det vara bra att försöka göra något åt det. Detta kan nämligen orsaka orolig mage för många. Det är också bra att vara fysiskt aktiv. En halvtimme eller mer om dagen verkar vara positivt för matsmältningen, särskilt vid förstoppning. 2. Fis och bajsa  Håller du inne fisar? Det är inte bra, berättar Hausken. Luft i magen kan nämligen orsaka smärta.  Det är inte heller bra att skjuta upp toalettbesök. Gå när du behöver det. Annars kan du få ont. Experterna rekommenderar också att äta regelbundet och att ta god tid på sig vid måltiderna. Matsmältningen kräver mycket energi, och magen mår därför bäst om man saktar ner tempot, tuggar maten ordentligt och tar det lugnt under måltiden. 3. Dryck och tuggummi  Dricker du kaffe eller te? Begränsa intaget till tre koppar om dagen, rekommenderar Steinsvik. Drick i stället mycket vatten, helst åtta glas om dagen (cirka 1,5 liter). Örtte kan också ha en positiv effekt på magen.  Alkohol och kolsyrade drycker kan orsaka magproblem, så konsumtionen bör begränsas. Många med stora magbesvär har också nedsatt tolerans för vanligt mjölksocker (laktos). För vissa är det tillräckligt att bara byta till laktosfria produkter. Det finns tre bovar som är värst: vitlök, lök och blomkål. Det kan också vara bra att undvika sockerfritt tuggummi och halstabletter med mycket sockeralkoholer, som till exempel sorbitol. Det har en laxerande effekt och kan orsaka uppblåsthet och diarré, enligt Steinsvik. Kryddig och fet mat kan också öka symtomen för vissa. Om det är ett problem kan du försöka fördela mängden fett på flera måltider eller minska fettmängden något. 4

Fodmap-diet – kan hjälpa vid känslig tarm, IBS


Medan Sverige väntar på Natomedlemskap närmar sig Donald Trump Vita huset. Vinner Trump presidentvalet kan Nato bli något helt annat än vad Sverige lämnade alliansfriheten för – och vårt skydd mot Ryssland mycket svagare.  WASHINGTON USA:s representanthus klubbade i förra veckan ett regelverk som ska hindra att presidenten på egen hand – utan kongressens godkännande – kan fatta ett beslut om att lämna Nato.  Senatorerna Marco Rubio och Tim Kaine, en republikan och en demokrat, har i flera år försökt få stöd för förslaget, och nu gick det alltså igenom. Hans namn nämns inte, men allt handlar om att sätta en tvångströja på Donald Trump. För de amerikaner som värderar Natosamarbetet börjar det nu bli obehagligt, precis som för USA:s allierade i Europa.  Skälet är att det omöjliga ser ut att vara möjligt igen, när Trump leder över Joe Biden i de flesta mätningar. I USA surrar det av Natorykten runt Trump – från att han skulle vilja lämna alliansen helt, till att han tänker dra ner USA:s engagemang och försätta Nato i ”standbyläge”. Det är en spridd uppfattning här att det var Trumps medarbetare som hindrade honom från att lämna alliansen när han var president. Och enligt Rolling Stone berättar källor att Trump nu har gjort klart att han inte vill ha några ”Nato lovers” i sin nästa administration. Trump stoppad av fienden En av dem som säger sig ha stoppat Trump på väg mot Natodörren är hans förre nationella säkerhetsrådgivare – och numera fiende – John Bolton, som ofta och gärna förutspår att Trump kommer att förverkliga sina planer, om han vinner valet 2024. ”Ingen nationell säkerhetsfråga är viktigare än att vi snabbt blir medlemmar i Nato” förklarade Ulf Kristersson för snart ett år sedan. Det vore förstås en mörk ironi om Sverige bryter 200 års alliansfrihet med ett Natomedlemskap – vars värde omedelbart devalveras.    En USA-exit skulle försämra Sveriges säkerhetspolitiska läge i en farlig tid. ”Vi säger att vi behöver ha högsta beredskap för krig” sa försvarsberedningens ordförande, moderaten Hans Wallmark, häromdagen till SvD. Svensk försvarsplanering bygger på att Sverige blir en del av Nato, som alliansen ser ut i dag. Vad skulle hända om USA faktiskt hoppar av? ”Få saker skulle destabilisera vår del av världen mer än om USA abrupt lämnade Nato. Därmed skulle hela den militära styrkebalansen sättas ur spel”, skriver Kjell Engelbrekt, professor på Försvarshögskolan i ett mejl till SvD. Han pekar på att USA ”bidrar med avgörande militära förmågor på den europeiska kontinenten” och menar att det allvarligaste vore att Europa skulle förlora skyddet av USA:s kärnvapen: ”Det skulle ta många år att bygga upp en kärnvapenavskräckning som fungerar gentemot den Ryska Federationen”. Skrämmer allierade Så här skriver Trump själv på sin kampanjsida, under rubriken ”Preventing World War III”: ”Vi måste avsluta den process som vi påbörjade under min administration att i grunden omvärdera Natos syfte och Natos uppdrag”.  Det är inte särskilt tydligt, men räcker för att skrämma allierade som minns Trumps tid i Vita huset. Men kanske sätter det nya kongressbeslutet stopp för Trumps – eventuella – planer på att helt dumpa Nato. Vad säger den säkerhetspolitiska expertisen i Washington? Charles A. Kupchan är professor vid Georgetown University, och knuten till den inflytelserika tankesmedjan Council of Foreign Relations.  Amerikaner älskar sina founding fathers, och Kupchan påminner om att George Washington 1793 nobbade en fransk begäran om hjälp – trots att Frankrike var en allierad sedan amerikanernas krig mot britterna.  Och han gjorde det trots att Thomas Jefferson och James Madison opponerade sig. ”Men Washington sa bara att det ligger inte i vårt intresse, godnatt och adjö”.  Kan köra över kongressen Trump skulle alltså kunna säga något liknande till Nato, även om kongressen invänder

Göran Eriksson: Trumps tvångströja räddar inte Nato


Olof K Gustafsson, vd för Escobar Inc, har gripits i Spanien. Han misstänks bland annat för grov penningtvätt, bedrägeri och konstsmuggling. Nu vill amerikanska myndigheter få honom utlämnad till USA, berättar hans advokat. Smuggling, grov penningtvätt, urkundsförfalskning och bedrägeri. Men också deltagande i en kriminell organisation som sysslar med illegal handel med konstverk. Det misstänks den svenska företagaren Olof K Gustafsson för, visar dokument från spanska myndigheter. Olof K Gustafsson är vd för Escobar Inc, som säger sig äga rättigheterna till den avlidna colombianske knarkbaronen Pablo Escobars namn. Han driver bolaget tillsammans med Pablos bror Roberto Escobar. I ett SvD-reportage från i maj beskrivs Olof Gustafssons lyxliv i Marbella, med dubbla Rolexklockor i guld och en gul Ferrari med frun Svetlanas namn inbroderat i läderklädseln. – Jag har redan gjort allt jag vill göra. Därför behöver jag inte ha några mål, drömmar, idéer eller tankar. Vill jag bygga en villa så gör jag det. Vill jag köpa en bil så gör jag det. Vill jag ha en bra utbildning för min dotter så fixar jag det. Allting löser sig med pengar och med makt, sade han då. I den timslånga SVT-dokumentären ”Olof Inc”, publicerad i december 2021, pratar Olof K Gustafsson bland annat om hur han sålt Picasso-tavlor på vad han kallar ”den grå marknaden”. Hade tre Picasso-målningar i bilen Polisen slog till mot Olof K Gustafssons bostad i Marbella på morgonen den fjärde december. – De slog in dörren, tog mig och Olof och lade ner oss på golvet. Han fick handfängsel. Vår dotter var med oss, berättar Svetlana Gustafsson. Poliserna tog dem från sovrummet till vardagsrummet, där de informerades om brottsanklagelserna. Under sex timmar sökte polisen igenom huset och tog pengar, klockor, smycken, datorer och telefoner. Domstolen i franska Bourg-en-Bresse deltar i den polisutredning som nu pågår. Detta efter en tullinspektion i Frankrike 2020, då tre Picasso-tavlor hittades i bakluckan på en bil som Olof K Gustafssons åkte i. Åklagare Karine Malara skriver i ett mejl till SvD att en begäran om husrannsakan har skickats från domstolen i Frankrike till spanska myndigheter. ”Jag kan bekräfta att en utredning pågår. I den här delen av utredningen har domstolen i Bourg-en-Bresse inte utfärdat någon arresteringsorder”, skriver Malara. Olof Gustafssons advokat, Federico Moglia, säger att han inte vet om tavlorna faktiskt var målade av Picasso eller inte. – Det finns inga dokument som styrker det. Men Frankrike gjorde en stor sak av det, de tog tavlorna och startade en utredning om konstsmuggling.  Levererade inte mobiltelefoner Förutom spansk polis deltog också federala agenter från det amerikanska skatteverket i tillslaget. De anklagar Olof K Gustafsson för bedrägeri och grov penningtvätt efter att Escobar Inc marknadsfört och sålt mobiltelefoner. Det ska handla om 500–600 personer som inte har fått sina betalda produkter. Enligt Federico Moglia orsakades leveransproblemen av pandemin.  – Det är inget bedrägeri utan ett företag som hade problem med sina leveranser.  Han påstår att Escobar Inc försökt betala tillbaka pengarna, men att detta inte gått eftersom betaltjänsterna Klarna och Stripe stängt ner företagets konton. Escobar Inc har också haft en omskriven rättstvist med Klarna, som handlade om vad som hänt med de här pengarna. I somras avgjordes fallet i Stockholms tingsrätt, som gick på Klarnas linje. Anklagelserna om penningtvätt handlar, enligt Federico Moglia, om 1,2 miljoner dollar som Olof flyttat mellan konton i USA och Förenade Arabemiraten. – De menar att det är pengar han fått från bedrägerier, men det är pengar som han haft länge. Det är ingen penningtvätt, säger Federico Moglia. Olof K Gustafsson har nu suttit frihetsberövad i mer än två veckor

Escobar Incs vd Olof K Gustafsson gripen i Spanien


SVT bör visa dokumentärfilmen ”Watching the moon at night” – eller förklara varför de avstår. Om allt hade varit som det skulle, skulle vi nu kunna se dokumentärfilmen ”Watching the moon at night” av Bo Persson och Joanna Helander från 2015 på SVT Play. Filmen från 2015 ger perspektiv på Hamas pogrom den 7 oktober. Alltså exakt det som ligger i SVT:s uppdrag: att verka i allmänhetens tjänst. Filmen vrider och vänder på terrorism globalt och i olika utgåvor, inklusive den som är kopplad till antisemitism. Experter talar. Offren får en röst. Men allt är inte som det ska på SVT:s dokumentärredaktion. Rättare sagt, det är tyvärr sig likt. SVT startade som medproducent till filmen, men hoppade av och meddelade sedan prompt att den inte skulle sändas. I juni 2016 dristade jag mig till att ifrågasätta det beslutet. Kritiken handlade dessutom om SVT hade sänt en Putintrogen dokumentär på temat att de folkliga protesterna i Ukraina 2014 var orkestrerade av USA och diverse högerextremister. Svaret i form av ett mejl från Lars Säfström på dokumentärredaktionen berörde bara den senare filmen, gav inget svar i sak och var dessutom aggressivt i tonen. Så kom då den 7 oktober och det gjorde att frågan om att visa filmen kom upp igen.  Efter att SVT:s vd Hanna Stjärne hade blivit uppmärksammad på filmen skickades bollen vidare till Helena Olsson som är ansvarig i SVT:s programledning för genrerna nyheter, samhälle, dokumentär och minoritetsutbud. Beskedet från Olsson var att Persson och Helander ånyo kunde skicka in filmen så att dokumentärredaktionen skulle kunna göra en ny bedömning. Det verkade lovande. Filmarna utlovades få besked i mitten av november, men när vi nu går mot nyår är de fortfarande i väntans tider. SVT har ännu inte svarat. Mot bakgrund av historien infaller därför lätt en förmodan om skälet till bristen på respons: Vill dokumentärredaktionen dra ut på saken för att i tysthet begrava frågan om visningen av filmen? Det är inte public service när det är som bäst, om man säger så. Mot bakgrund av nutidsdramat vore det värdefullt om SVT visar ”Watching the moon at night”. Den hjälper oss att förstå. Ett minimikrav är att dokumentärredaktionen ger ett besked, och vid ett eventuellt nej bör man denna gång tydligt redovisa varför filmen inte platsar som ljuskastare över en samtidshistorisk tragedi.

SVT bör visa ”Watching the moon at night”


En pojke under 18 år har skjutits till döds i Norrköping. Flera personer ska ha bevittnat händelsen. Det är den andra dödskjutningen i staden på mindre än en månad. Larmet om skottlossningen i stadsdelen Marielund kom in vid klockan 16.20 på onsdagen. På platsen hittade polisen en tonårspojke med allvarliga skottskador. Pojken fick till en början vård på platsen och fördes sedan till sjukhus. Men hans liv gick inte att rädda. Anhöriga har underrättats om dödsfallet.  Flera personer blev vittnen till dödskjutningen, enligt polisen presstalesperson Marcus Anefur. – Vi jobbar på olika fronter. Just nu försöker vi säkra så mycket bevisning som möjligt på brottsplatsen. Parallellt med det eftersöker vi efter gärningspersoner. Ingen person är gripen.  Ett större polispådrag har pågått i Norrköping under eftermiddagen och kvällen. Ett område har spärrats av för den kriminaltekniska undersökningen.  På polisens begäran stoppades spårvägstrafiken mellan hållplatserna Fridvalla och Norr Tull, enligt Östgötatrafiken. Norrköping har under året drabbats av ett antal grova våldsdåd. I slutet av november sköts en man i 20-årsåldern ihjäl i samma område. – Vi är särskilt oroliga för Norrköping. Norrköping har varit på gång länge, uppgav en poliskälla för SvD då. Huruvida onsdagens skjutning kan kopplas till våldsvågen vill polisen inledningsvis varken bekräfta eller dementera.  – Det är i nuläget för tidigt att säga, säger Marcus Anefur.


Aya Kanbars språkliga universum skildrar ungas liv filtrerade genom popmusiken och populärkulturen. Det är poesi skapad med en lust till språket som smittar. Måtte hon bara inte kramas sönder av kultureliten.  Åh, vad jag önskar att Aya Kanbar debuterade när jag själv var tonåring: hennes diktrader hade prytt många post-its i flickrummet, eller skickats på chatten till vänner som frågade hur man mådde. Det här är nämligen poesi som andas ungdom, liksom förkroppsligar den på det allra mest utsökt kaotiska vis. Kanbar är född 2004 och värjer sig förstås för allt snack om hennes ålder, men vi trötta kritiker i 30- och 40-årsåldern kan inte låta bli att tjata. Och det finns ju en anledning till att vi gör det: det är för att Aya Kanbar har lyckats med de legeringar av högt och lågt, finlitterärt och banalt som så många av oss misslyckades med när vi satt och skrev i kollegieblocket mellan lektionerna på gymnasiet. Att läsa henne är som att få en vitamininjektion rakt in i hjärtat. Hon debuterade 2021 med den tokhyllade diktsamlingen ”Hyperverklighet”. Uppföljaren ”Aftongata” är en berättelse om två vänner, eller kanske två älskande (gränsen däremellan är ofta hårfin i ungdomen), kallade ”protagonisten” och ”antagonisten”. Diktsviten inleds in media res med ”kickade klichéer” och ska sedan sväva vidare genom frostmörka nätter, luciatåg och promenader till Coop ackompanjerade av storheter som Lorde, Olivia Rodrigo, Donia Saleh och Lars Gustafsson – och dödsängeln Azrael.  ”Vi flydde / som tveklösa tonåringar / alltid gör”, suckar protagonisten och beskriver sin längtan efter ”att få älska, / värna om ett lika ihåligt hjärta”. Hon är aldrig rädd för det dramatiska eller storvulna, utan låter all ungdomens intensitet blomma ut: ”nuförtiden är jag ensam
med monument
som restes efter att du
bytt telefonnummer” Eller: ”jag vill skära upp dina handleder
jag vill göra dig andlöst beroende
jag vill att ditt liv tar slut
jag vill att ditt liv ska handla om mig
jag vill inte minnas dig
jag vill ta mig under ditt skinn” När jag befinner mig i Aya Kanbars universum tänker jag ibland på en artikel som cirkulerat på nätet i säkert tjugo år, och vars sanningshalt ifrågasatts lika länge, men som beskriver hur en samling hemlösa ungdomar i Miami skapat sin egen mytologi – neonälskande änglar sitter uppflugna på skyskrapor, den ”Blå Damen” skyddar den som känner till hennes hemliga namn. Kanbar framkallar samma känsla av, ja, hyperverklighet, livet filtrerat genom popmusiken och populärkulturen. Den uppburna kulturen och västerlandets poetiska arv singlar ner som sotflagor eller snöflingor. Någon dricker absint, någon passerar en ”arkadisk gräns”. Den man älskar ”är alla noter i min drömparfym”. I dikten som heter ”Lucia” möts höstterminens veckonummersverklighet och kärlekens overklighet: ”din ljushand kramade min
azrael tittade tyst på oss
vi var stearintäckta,
frostbitna i kylan
omgivna av körsång” Och annorstädes går en fest fel: ”i vardagsrumsarenan / rev gråtmilda / & berusade ungdomar / sönder varandra”. Känslor bärs i kroppen, blir kropp; dikten är full av knivar, sår, snitt och remsor. Halsar blottas, blod sugs vampyrlikt. Kanbar hänger sig, men är förstås medveten om leken och dess potentiella konsekvenser: ”exploaterande poesi / som du alltid hatat / ger jag till dig nu”. Den oförställda glädjen och lusten till språket lyser igenom varje rad, och är oerhört smittsam. Det här är en diktsamling att ge till alla tonåringar du känner; jag kan knappast tänka mig en bättre introduktion till vad poesi kan vara

Recension: Aya Kanbars Aftongata är förkrossande bra


Han var Ukrainas mest hyllade idrottsman och först i världen med att svinga sig över sex meter i stavhopp. Men efter affärskontakter med Ryssland anklagas ukrainaren Sergej Bubka nu för att ha vänt sitt land ryggen och sjunkit långt under den moraliska ribban.  Sergej Bubka rankades under 1980- och 90-talet som en av världens största idrottsmän. Inte minst för sina sex raka VM-guld i friidrott och sammanlagt 35 världsrekord i stavhopp. Men den explosive nationalidolen har inte haft lika lätt att sväva på hög höjd på senare år. Hans fall tog fart när ukrainska Bihus.Info i somras avslöjade att Bubkas företag Mont Blanc hade registrerats i Ryssland – efter att invasionen inleddes den 24 februari 2022. Företaget ska ha sålt bränsle till den ryska ockupationsmakten i regionen Donetsk. Även om det inte ska ha rört sig om några större summor i den ryska krigsmaskinens miljardrullning passerade de tre kontrakten en röd linje för många ukrainare. Mont Blanc rapporteras äga minst sex bensinstationer i Donetsk. Sergej Bubkas bror Vasilij står som vd på alla kontrakt. Sedan det blev känt har den ukrainska säkerhetstjänsten SBU öppnat en utredning mot Vasilij, som i sin frånvaro åtalats för att samarbeta med ryssarna och därigenom ”assistera en terroristorganisation.” Sergej Bubka, född i nu ockuperade Luhansk, har slagit tillbaka mot anklagelserna och hävdat att det är en smutskastningskampanj. ”Jag har inte besökt de ockuperade områdena sedan 2014 och kunde inte närvara vid min mammas begravning i år. Jag har inget att göra med några affärer där.” Men andra framstående idrottare i Ukraina har inte låtit sig nöjas  – om än mer på ett moraliskt plan. ”När kriget inleddes stod alla våra idrottare enade. Vi skrev under ett upprop och visade vår solidaritet och väntade på Bubkas gillande. Men hans signatur kom aldrig,” säger Jaroslava Mahutjich, världsledande ukrainsk höjdhoppare. De ukrainska idrottarna, som var tidigt ute och krävde ett förbud för Ryssland och Belarus i OS-sammanhang, fick inte heller på den punkten något stöd av Bubka – en av Internationella Olympiska Kommitténs 107 mäktiga medlemmar.  ”Vi försökte ringa honom och skrev även. Men vi fick aldrig någon kontakt,” säger Jaroslava Mahutjich, enligt Politico. Bubka har hotat med att stämma Bihus.Info, men har ännu inte gått vidare med planerna. Istället har sajten kunnat avslöja två nya affärskontrakt från maj 2023. Huvudpersonen var Ukrainas i särklass mest hyllade idrottsman sedan frigörelsen från Sovjetunionen då han radade upp världsrekord i stavhopp. Bubka hade efter karriären nära koppling till ex-presidenten Viktor Janukovytj som 2014 gick i exil till Ryssland – och önskade precis som denne starkare band till Kreml. De två tillhörde Regionernas parti och bodde i samma bostadshus i Donetsk.  Bubka, 63, lever sedan en tid i Monaco. Enligt ukrainska Pravda tilläts han lämna Ukraina en vecka efter den ryska invasionen tack vare ett speciellt tillstånd.  Han syns ofta på arenan Stade Louis II när AS Monaco spelar fotboll. Klubben ägs av den ryska oligarken Dmitrij Rybolovlev. Här avgörs även Internationella friidrottsförbundets världsfinal med Sergej Bubka som given ledare i arrangörsstaben. ”Jag respekterar honom som idrottsman, men inte som människa,” säger Jaroslava Mahutjich, som fått reservationslöst stöd av andra ukrainska idrottare som fotbollens Oleksandr Zintjenko och Andrij Sjevtjenko.

Ukrainaren Sergej Bubka anklagas för att ha vänt sitt land ryggen


Inflationen avtar, räntorna sänks och bostadsmarknaden vänder. Det är några av många saker som blir bättre i svensk ekonomi från och med nästa år. – Vi ser ljuset i tunneln. Det säger Ylva Hedén Westerdahl, prognoschef på Konjunkturinstitutet som brukar kallas för statens ekonomiska tankesmedja. Myndigheten har precis släppt en ny prognos för svensk ekonomi och den innehåller en rad goda nyheter för svenska hushåll. För det första. Efter ett litet fall i år spås ekonomin återigen börja växa nästa år. Bruttonationalprodukten (BNP), som mäter hur mycket som produceras i Sverige under ett år, växer med 1 procent under nästa år och 2,6 procent året därpå. Utvecklingen ska jämföras med ekonomins genomsnittliga tillväxttakt på drygt 2 procent. Återhämtningen är inte bara runt hörnet. Den är bred. Nästan allt spås växa. Exporten, investeringarna inom industrin och hushållens konsumtion som fallit fem kvartal i rad. Även offentlig konsumtion bidrar till nästa års positiva siffror på grund av satsningar på försvaret, polisen och rättsväsendet, skola och äldrevård. – Det växer lite överallt, konstaterar Ylva Ylva Hedén Westerdahl. En viktig förklaring till varför hushållens konsumtion återhämtar sig är lägre inflationen och fallande räntor. Enligt KI avtar inflationen rejält – från ett snitt på 6 procent i år till under Riksbankens mål på 2 procent nästa år och året därpå. Kronan har stärkts påtagligt Tillbakagången beror på flera saker. Riksbankens räntehöjningar och återhållsamma löneökningar har dämpat hushållens efterfrågan. Dessutom har råvaru– energi, – och fraktpriser fallit kraftigt. Kombinationen minskar företagens behov och möjligheter att höja priserna.  – Förut var det många dåliga saker samtidigt som påverkade inflationen uppåt. Nu är det många bra saker samtidigt som istället påverkar inflationen nedåt, konstaterar Ylva Hedén Westerdahl. Enligt henne kommer också kronan att hjälpa inflationen i rätt riktning de närmsta åren. Kronan har redan stärkts påtagligt de senaste veckorna och KI tror att den stärks med ytterligare runt 5 procent de närmsta två åren – mot en korg av valutor hos våra största handelspartners. Det här är bra för inflationen eftersom en starkare krona gör importen billigare. Ylva Hedén Westerdahl radar upp ett antal faktorer som hon tror kommer att stärka kronan. En är att kronan brukar stärkas när världsekonomin går mot bättre tider, en annan att investerares oro för svenskarnas höga skulder både bland hushåll och kommersiella fastighetsbolag avtar i takt med att räntorna faller. Riksbankschef Erik Thedéen lämnade på onsdagen ännu en god nyhet för hushållen. Riksbanken hade tidigare varnat för att räntan kan komma att höja ytterligare en gång i början av nästa år. Sannolikheten sattes till 40 procent. Men i ett tal i Stockholm gav riksbankschefen ett betydligt mjukare besked. – Vår bedömning är att det inte krävs ytterligare räntehöjningar för att nå inflationsmålet, säger Erik Thedéen till reportrar efter talet. Han pekade bland annat på att inflationen blivit lägre än förväntat sedan bankens senaste räntemöte och att även kronan har stärkts. Erik Thedéen ville inte prata om sannolikheten för framtida räntesänkningar. KI spår dock att centralbanken börjar sänka räntan redan till sommaren, följt av gradvisa sänkningar under resten av året och året därpå. Vid slutet av 2025 spås Riksbankens styrränta vara antingen 2,25 procent eller 2,50 procent, jämfört med dagens 4 procent, enligt KI

Ny KI-prognos om svensk ekonomi: Flera goda nyheter för hushållen


Rättsläkarna slog fast att 64-årige Stefan dog av en hjärtinfarkt. Men SvD:s granskning avslöjade att det kunde röra sig om ett giftmord. Fem år efter det ouppklarade dödsfallet tar en ny åklagare över. ”Ett starkare bevisläge nu”, säger Anna Johansson. Stefan dog under mystiska omständigheter på Skaraborgs sjukhus i augusti 2018. En läkare larmade om att en förgiftning kunde vara orsaken. Barnen fattade misstankar om att deras pappa mördats.  SvD granskade dödsfallet, vilket ledde fram till att det ovanliga giftet antimon upptäcktes i Stefans blod. Nu har Kalla fall-gruppen i Göteborg drivit mordutredningen framåt och en ny åklagare har fattat beslut om att ta över fallet. – Det är ett starkare bevisläge nu, säger åklagare Anna Johansson. Hon säger till SvD att helhetsbilden av händelseförloppet blivit tydligare och att bevisläget stärkts efter Kalla fall-gruppens utredningsinsatser. – Jag ser förutsättningar att kunna driva förundersökningen framåt. Det är fler utredningsåtgärder som ska vidtas, men jag kan inte gå in på detaljer, säger Anna Johansson.  Rättsläkarna trodde på infarkt När Stefan kom in till sjukhuset den där natten för fem år sedan hade han häftiga kräkningar, magont och svårt att andas. Hans liv gick inte att rädda och sjukhuspersonalen förstod inte vad som orsakat hans symtom och död.  Polis och rättsläkare avskrev Stefans död som ett sjukdomsfall, en hjärtinfarkt, och lade ned mordutredningen.  Svenska Dagbladet granskade Stefans fall 2019 och flera tunga experter gick emot rättsläkarnas bedömning och hävdade att en förgiftning är den mest sannolika dödsorsaken. Dessutom kunde granskningen visa flera omständigheter runt dödsfallet som polisen inte utrett.  Det ledde till att överåklagare Mikael Björk återupptog förundersökningen på nytt.  Giftprofessorn Olle Matsson på Uppsala universitet föreslog att Stefans blodprov skulle testas för fler gifter, bland annat det ovanliga ämnet antimon – en släkting till arsenik. När Rättsmedicinalverket gjorde en sådan blodanalys stod det klart att det fanns en tydligt förhöjd halt av antimon i Stefans blod.  – Det är helt unikt. Antimonet gjorde att han dog på lite mindre än ett dygn. Jag känner mig helt säker i den bedömningen, sa överläkaren Erik Lindeman till SvD då. Tidigare misstänkta i Colombia Men trots att det gick att slå fast att Stefan dött till följd av en förgiftning valde överåklagaren att skriva av misstänkta i ärendet och mordutredningen blev ett så kallat ”kallt fall”.  Men Kalla fall-gruppen i Göteborg tog sig an förgiftningsfallet och genomförde en rad utredningsinsatser. Deras framgångar ligger till grund för åklagare Anna Johanssons beslutat att ta sig an ärendet.  Hon är den tredje åklagaren som kopplas in under de fem år som passerat sedan Stefan avled.  Tidigare misstänkta i ärendet befinner sig i hemlandet Colombia. Ett land som Sverige inte har något utlämningsavtal med, vilket försvårar utredningen, enligt Anna Johansson. Men hon ser ändå möjligheter framåt. – Det finns förutsättningar att arbeta mot Colombia och att agera internationellt i ärenden. Det har vi sett flera exempel på, säger Anna Johansson. Är förhoppningen att kunna väcka åtal? – Ett åtal är ju alltid målet generellt, men sen får man se hur långt man kommer.  Polisen har tidigare gjort förhör med änkan till Stefan, som återvände till Colombia kort efter att han avled.  Dottern Lina: ”Känner hopp” Stefans tre vuxna barn har drivit en långdragen kamp mot myndigheterna. De har varit helt övertygade om att deras pappa förgiftats, men känt sig motarbetade av både Polismyndigheten och Rättsmedicinalverket

Stefan-fallet: Vändningen i misstänkta giftmordet