Berättelsen om den föräldralösa Johanna är en tjusigt presenterad familjemusikal på Uppsala stadsteater. Tehilla Blad i titelrollen är ett yrväder av energi och känslor – någon att hålla ögonen på. Ibland kan man misstänka att teatrar kikar över axeln på varandra och kopierar varandras läxa – men inte helt identiskt, för att det inte ska märkas att de skrivit av. Så är det med vinterns stora familjesatsningar på Kulturhuset Stadsteatern med ”Matilda” respektive Uppsala stadsteater med ”Johanna”. Båda är musikalföreställningar baserade på böcker för barn, båda har en flicka i huvudrollen och båda utspelar sig till stor del i skolmiljö.  ”Johanna” bygger på Danny Wattins bok ”Pojken i trädkojan” som gavs ut 2013 och skrevs med hjälp av den lågstadieklass som hans och regissören Aksel Morisses söner gick i. Bearbetningen av boken till scenen har fått ett rejält ansiktslyft med ett könsbyte på huvudpersonen, snärtigare dialog och sång på rim med tydlig Uppsalaprägel.  Johanna är en föräldralös flicka som bor ensam i en trädkoja i skogen. För att överleva jagar hon smådjur med sin pilbåge, busringer till sig pizzor från den lokala pizzabagaren och samlar skrot från soptippen för att fixa med hushållets nödvändigheter. Hon har allt hon behöver, förutom att hon inte kan läsa. Därför kan hon inte läsa det brev som hennes döda mamma lämnade till henne innan hon dog.  En dag, på flykt från den sadistiske Gängledaren och hans hejdukar Skit-Ulla och Svett-Kalle, möter hon den excentriske farbrorn Augustus Molvidsson, boksmart som få men med social kompetens som lämnar en del att önska. De kommer överens om att han ska låtsas vara hennes pappa för att skriva in henne i skolan – och så är äventyret igång. Hon får en skolfröken som heter Karin, och en ny bästis som heter Sara. Samtidigt slår Molvidsson upp i alla sina böcker hur han ska handskas med sin nya förälskelse i fröken Karin. Under tiden gör Johannas klass – spelad av en fin barnensemble – uppror mot ett likriktat skolsystem, samtidigt som mobbargänget får vittring på skolans nya tjej. Det är en rak berättelse med en enkel konflikt och otvetydigt moraliskt budskap – lögner ställer till det och ärlighet varar längst. Men det är så tjusigt presenterat i Stine Martinsens bilderboksliknande scenografi med pizzerian och Molvidssons hem som utvikbara konstruktioner och orkestern placerad högt upp bland trädtopparna. Orkestern ja, en kvartett bestående av bas, fiol, cello plus piano som i Tomas Ebrelius finurliga arrangemang spelar funktionell musikteatermusik med inslag av blues, centraleuropeisk folkmusik och atonala infall.  Den ursprunglige Molvidsson, Reuben Sallmander, var förkyld till premiären så Aksel Morisse fick hoppa in som ersättare. Med sin knastertorra utstrålning och välkalibrerade tajming hade han publiken i sin hand. Tehilla Blad, i titelrollen som Johanna, är ett yrväder av uppstudsig energi och fysisk skicklighet men också ett genomspelat känsloliv – definitivt någon att hålla ögonen på framöver. Det här är i alla bemärkelser en familjeföreställning som kommer att tilltala både vuxna och barn. Guldstjärna till Uppsala stadsteater för detta läxförhör.

Recension: Johanna blir en medryckande familjemusikal i Uppsala


Jacques Chessex var intresserad av hur den stora historien sätter sitt avtryck i de små gemenskapernas mikrokosmos. Per Klingberg läser två våldsamma romaner som ger mersmak.  ”Jag berättar en vedervärdig historia och skäms för att skriva minsta lilla ord. Jag skäms för att återge det som sades, ord och tonfall, att beskriva handlingar som inte är mina men som mot min vilja blir det när jag skriver.” Att tala om ”kollektiv skuld” må ha blivit till något av en plattityd i samtiden – men gällande den schweiziske författaren Jacques Chessex sena romaner är begreppet fortfarande högst relevant.  I likhet med Eric Vuillard, en annan franskspråkig författare, undersöker Chessex i sina romaner verkliga och smärtsamma tilldragelser ur historien. Men medan Vuillard gärna uppehåller sig vid historiens dramatiska brytpunkter i sina böcker (Münsters bondeuppror eller stormningen av Bastiljen) är Chessex snarare intresserad av hur den stora historien sätter sitt avtryck i de små gemenskapernas mikrokosmos.  Och kanske än viktigare: hos den revolutionärt sinnade Vuillard är det ”vi” som talar i texten ofta de förtryckta massornas ”vi”, en självklart rättfärdig aktör. Också hos Chessex hörs regelbundet ett ”vi” tala – men här är det i stället fråga om den hotfulla massan som kretsar kring den utsatte individen. I båda de två tunna, nikotingula böcker som den svenske läsaren nu får möta frodas fruktansvärda övergrepp i extremt instängda miljöer. I ”Vampyren i Ropraz”, som utspelar sig vid det förra sekelskiftet, målas den lilla schweiziska byn upp i ett föga smickrande ljus: ”Hit når inga nya idéer, traditionen tynger, modern hygien är ett okänt begrepp. Girighet, grymhet och vidskeplighet, det är nära till gränsen mot Fribourg där häxkonsterna frodas”.  ”En exempeljude” utspelar sig under våren 1942, då Hitlers arméer fortfarande är på triumfatorisk frammarsch genom Europa. Det som sker bortom det neutrala Schweiz gränser är på en och samma gång ”långt borta och mycket nära”. I den förra boken skakas det lilla samhället av en serie våldsamma gravskändningar. Någon gräver upp liken av unga kvinnor och våldför sig på kroppen. Inslag av stympning och kannibalism förekommer. Snart befinner sig bygden i ett tillstånd av panik över den så kallade vampyren i Ropraz, ”värre än sagornas varg och björn”. Ivern att finna gärningsmannen leder till en häxjakt där var och en som avviker inte så lite blir föremål för misstanke. Till slut finner man en lämplig anklagad i Charles-Augustin Favez, en särling vars egentliga skuld aldrig klargörs för läsaren. I den senare romanen bestämmer sig en grupp schweiziska nazister för att mörda en judisk köpman i syfte att statuera exempel för omgivningen. Gruppens ledare Fernand Ischi när en infantil dröm om att Adolf Hitler ska nås av nyheten om dådet på sin födelsedag och ”minnas presenten när den nära förestående Nya Ordningen blir verklighet”. När den till synes oundvikliga tyska invasionen väl kommer väntar Ischi sig som en ljus framtid som Gauleiter. Att gärningsmännen är en grupp sjaviga förlorare som snabbt hamnar inför rätta förtar förstås inte det groteska i dådet – inte heller ändrar det på faktumet att mordet trots allt tycks ske med majoritetssamhällets tysta erkännande. Schweiz skildras här med ett språk som närmast ter sig som en invertering av den nazistiska Blut und Boden-mystiken

Recension: Jacques Chesses Vampyren i Ropraz & En exempeljude


Allt blir bara dyrare, men priset på paketresor föll rejält i november, jämfört med månaden innan. För att hitta billiga resor framöver är planering det främsta knepet.  Egypten levererade!  Intill kommentaren på Instagram finns en bild där Carolin Moberg och hennes dotter snorklar i turkost vatten. Hon, maken och deras två barn reste till Hurghada för en veckas semester i slutet av november.  – Vi vill gärna komma iväg och få lite sol och värme på hösten, säger Carolin Moberg.  Hon säger att de bokade resan ett halvår i förväg och att priset var bra. Under 30 000 kronor för fyra personer för resan med hotell, all inclusive och träningsmöjligheter på anläggningen. Men några vänner som hängde med bokade en sista minuten-biljett hade fått ett ännu bättre pris- flera tusenlappar billigare. – Självklart spelar priset en roll. Och nu var det lågsäsong. Så pass mycket att det pågick upprustning på anläggningen, berättar Carolin Moberg.  Den senaste inflationsmätningen från Statistiska centralbyrån, SCB visar att det mesta har blivit dyrare. Men paketresor sticker ut. Sedan i oktober har priset på paketresor minskat med 19,2 procent.  – Det brukar minska i november. I år minskade det mer än vanligt från oktober till november, säger Carl Mårtensson, prisstatistiker på SCB:s avdelning för ekonomisk statistik och analys. Han förklarar att svängningarna har blivit större. I maj och juni steg utrikesresorna med 53 procent, vilket är högre än vanligt. SCB har noterat högre pristoppar de senaste två åren, och då blir fallet större också. Före pandemin såg det dock annorlunda ut.  – Då var det mer vanligt med 10 procents månadsminskning i november för paketresor, men senaste två åren har det varit nära 20 procent, säger Carl Mårtensson. När SCB mäter priserna tar man inte hänsyn till när resan bokas, utan när resan sker. Reser man i november men bokar resan i september är det fortfarande november som kommer med i statistiken.  SCB har inte svar på hur paketresorna prissätts eller varför de föll så mycket nu i november.  Enligt Dian Martinez Valencia, Kommunikationsansvarig på TUI Sverige är efterfrågan en faktor i prissättningen.  – Vi använder oss av dynamisk prissättning vilket gör att priserna på kort sikt ständigt förändras baserat på efterfrågan.  Under skolloven är efterfrågan generellt hög. Så under högsommaren, jul, påsk samt sport- och höstlovet är priserna därför generellt högre.  – På längre sikt påverkas priserna av faktorer som bränslekostnader, inflation och valutakurser, säger Dian Martinez Valencia. Även om priserna på paketresor sjönk rejält mellan oktober och november i SCB:s siffror har priserna stigit på ett års sikt. Priset i år var nära 18 procent högre än i fjol. Carl Mårtensson säger att prisuppgången på resor kan hänga samman med en ökad efterfrågan som uppstod efter pandemins slut. Han konstaterar att restaurangbesök och charterresor är saker som bidragit till ”kulflation”, eller funflation som det kallas på engelska. Men resor har ökat mer i pris än att äta ute. Hur prisutvecklingen på resor ser ut framåt är svårt att veta.  – Med tanke på att det är flera faktorer som påverkar priserna så vill jag inte spekulera i prisutvecklingen framåt, säger Dian Martinez Valencia.  Efterfrågan kommer att spela in, och den påverkas i sin tur av hur hushållen väljer att spendera sina pengar.  Per Christiansen, vice vd och reseexpert på Momondo konstaterar att reseleverantörer justerar sina priser mer frekvent i dag. Men det finns mönster i prissättningen som han ser i Momondos data.  ”Flygpriser har generellt varit lägre och relativt stabila ju längre tid innan avresedatumet man tittar

Prisfall på paketresor i november: ”Mer än vanligt”


En lantgård inbäddad i underbar natur, eller en lyxvilla med sjöutsikt nära huvudstaden. Svenskarna har klickat och kikat på bostäder även under 2023. Här är objekten som klickade allra mest på Hemnet.  En sommardröm längst ut i havsbandet fick 122 280 Hemnetbesökare att surfa som besatta när Residence la ut det här skärgårdshuset.   Här vid Käringöfjordens strand har man ingen gräsmatta att bekymra sig om eftersom tomten bara är 75 kvadratmeter stor. Men man bor bara ett stenkast från färja, restaurang, båthamn, affär och badplats på det unika Käringön mitt i Bohuslän.  Prislappen var nära 30 miljoner kronor när objektet annonserades ut. Miljön och läget väger troligen tyngst, men man bor rymligt med sju rum och kök på 130 kvadratmeter.  Skärgårdsvillan från 1929 som klickades femte mest av alla Hemnetobjekt 2023, är stilenligt renoverad.   Ett ”town house” ska det vara. Det tyckte nog de 143 511 besökare som klickade så mycket att den här tegelvillan i Annedal, Göteborg från 1883 blev landets fjärde mest uppmärksammade objekt på Hemnet i år.  Tidigt har bland andra tidningen GP berätta att den mycket rymliga villan renoverades 2014 och att den har elva rum plus tre vindsrum i två etagelägenheter. ”Det finns också en lyxinredd källarvåning med bland annat spa och vinkällare”. Några av Göteborgs kanske mest centrala villaadresser ligger här vid Annedals trappor med lätt gångavstånd till city. Prislappen var också 22 miljoner hos mäklaren Ahré villor & våningar.   I Annedal byggde man på 1800-talet i brittisk stil, och idag anses dessa tegelhus så unika i Göteborg att de ingår i stadens bevarandeprogram.  Husets arkitekt, Victor Adler ritade bland annat Saluhallen, Riksbankshuset och Frimurarlogen i Göteborg.   Tredje mest klickat på Hemnet under 2023 är en villadröm som är under projektering.  Det handlar om en lyxvilla på Lidingö som Gadelius fastighetsbyrå annonserar  med en prislapp på 65 miljoner.  Det har hittills fått 149 327 klick. ”På första parkett med magnifik utsikt över Askrikefjärden uppförs detta boende i absolut toppklass – med en total yta om 430 kvadratmeter och med alla tänkbara bekvämligheter, tre takterrasser, spektakulär takhöjd och ett härligt poolområde”, heter det i annonsen. Själva boytan blir 319 kvadratmeter.   Den lilla västgötagården vid Mölltorp norr om Skövde tycks stämma med mångas drömmar. Djupt inbäddad i grönska, var slutbudet på den här egendomen 4,7 miljoner kronor när den såldes genom Fastighetsbyrån till förmån för Cancerfonden.  Objektet blev det näst mest klickade 2023 på Hemnet där 154 964 besökare lockades av de förtrollande vackra gårdsbilderna.  Skövde Nyheter vet att berätta att ett anonymt par från närområdet nu har tagit över 1920-talsgården belägen i Rånna. Exklusive tillhörande gårdsytor, har man en boyta på 115 kvadratmeter här.  Gården ligger i närheten av Björkelund, Skövde. Årets mest klickade objekt ligger i Stockholms innerstad. En paradvåning i nationalromantisk stil drog hela 160 830 klick när Lagerlings la ut annonsen på Hemnet.  ”En av Östermalms vackraste och mest eftertraktade fastigheter” hette det i bostadsrättsannonsen.  Sju rum och kök i en fastighet från 1909 strax intill Oscarskyrkan lär i oktober då annonsen togs bort ha gett en köpeskilling på hela 55 miljoner kronor, eller 229 000 kronor per kvadratmeter. Ändå är föreningen inte skuldfri.


Israel befinner sig i en rävsax mellan behovet att få hem gisslan och målet att förgöra Hamas. Det säger Mellanösternexperten Anders Persson efter att israeliska soldater av misstag dödat tre israeliska gisslan. Den israeliska styrkan sköt ihjäl tre gisslan i Gaza i tron att de stred för Hamas, enligt en preliminär utredning som The Times of Israel rapporterat om, med hänvisning till en källa inom israeliska försvaret. Israel har hamnat i en rävsax, säger Anders Persson, statsvetare och universitetslektor på Linnéuniversitet. Å ena sidan aktualiserar skjutningarna Israels behov av att få hem de som hålls gisslan av Hamas – å andra sidan är landets ledning långt ifrån sitt mål om att förgöra Hamas. Enligt Anders Persson är runt 80 procent av Hamas stridande personal fortsatt i livet, samtidigt som nästan 60 procent av gisslan fortfarande finns kvar i Gaza.  – Det är inget resultat som Israel kommer att vara nöjda med, säger Anders Persson. Tidigare under lördagen rapporterade Reuters att David Barnea, chef för Israels underrättelsetjänst, träffat Qatars premiärminister Mohammed bin Abdulrahman Al Thani i en europeisk huvudstad i fredags, enligt en anonym källa.  Qatar har tagit på sig rollen som medlare mellan Hamas och Israel, vilket ledde till en flera dagar lång vapenvila i slutet av november. Anders Persson spår att gisslanskjutningarna kan öka Israels benägenhet att förhandla. – Förhandlingarna mellan Israel och Qatar var ju över efter förra rundan och ingenting tydde på att de skulle tas upp direkt igen, men nu blir det tydligen ändå nya förhandlingar. – Jag tror inte att skjutningarna av gisslan kommer att bli en vändpunkt i kriget, men de aktualiserar frågan om behovet att ta hem gisslan. Samtidigt ökar trycket från USA:s president Joe Biden på Israel att trappa ned offensiven i Gaza. Enligt Anders Persson är skälet minskat stöd för Israels agerande i Gaza både bland amerikaner och andra länders befolkningar.  – Bidens eget parti är allt mer kritiskt, och även unga väljare i USA, säger Anders Persson, som tror att Biden bara kommer att tolerera att Israel strider på samma sätt som nu i ytterligare ett par veckor. – Sedan kommer Israel behöva sluta med massiva flygbombningar och massiva styrkor på marken och övergå till mer ”pinpointade” aktioner, med mindre trupper och också med mycket färre civila dödsoffer. I Israel fortsätter dock stödet för kriget att vara stort. Enligt en opinionsundersökning som släpptes den 5 december var nästan nio av tio israeler för att återuppta offensiven efter vapenvilan i slutet av november, rapporterar den spanska tidningen El País.  Endast en liten minoritet stödde en övergång till annan form av strid för att minimera internationella påtryckningar och palestinska civila offer. – Generellt sett så kan man säga att stödet fortfarande är högt för den pågående markinvasionen. Men stödet är såklart också högt för att få tillbaka gisslan. Här finns ju en målkonflikt om kriget gör det svårare att få hem gisslan, säger Anders Persson. Han beskriver gisslanskjutningarna som en allvarlig felbedömning givet att gisslan, enligt Times of Israels uppgifter, ska ha haft bar överkropp och viftat med en vit flagga, samtidigt som det i närheten av platsen ska ha funnits graffiti med orden ”hjälp, tre gisslan.” Enligt uppgifterna i Times of Israel sköt de israeliska soldaterna gisslan eftersom de ska ha varit rädda för att situationen var ett sätt för Hamas att lura dem i ett bakhåll.

Mellanösternkännare: Israel i en rävsax efter gisslanskjutningar


Abortfrågan kan bli en av presidentvalets överraskningar. Demokraterna hoppas att den ska få republikanska väljare att avstå från att rösta eller byta parti. Vilken betydelse kommer politiska sakfrågor få i nästa års amerikanska presidentval? Det enkla svaret på frågan är givetvis att amerikanska presidentval i hög grad handlar om de båda stora partiernas kandidater och det intryck dessa gör på väljarna. I valet 2016 spelade Donald Trumps retorik en avgörande roll i de få delstater som på grund av det amerikanska valsystemet fällde avgörandet trots att några miljoner fler väljare röstade på Hillary Clinton. I valet 2020 var det bilden av Joe Biden som en mera resonlig mittenpolitiker som kom att fälla avgörandet. Han fick också fler röster nationellt även om det inte beaktas i valsystemet där varje delstats resultat spelar in på slutresultatet. Personligheter spelar större roll på andra sidan Atlanten i ett politiskt landskap som i ganska begränsad utsträckning bygger på fastlagda partiprogram. Reklamens roll i amerikansk politik begränsar sakfrågornas betydelse. När jag för några år sedan var i den amerikanska huvudstaden på ett av mina regelbundna besök träffade jag den amerikanska politiska tänkaren Yuval Levin, Han arbetade då på tankesmedjan Ethics & Public Policy Center. Han introducerade mig för sin kollega Henry Olsen som då arbetade med sin bok om Reagans politiska framgång ska tolkas, ”The working class republican: Ronald Reagan and the return of blue-collar conservatism”. Reklamens roll i amerikansk politik begränsar sakfrågornas betydelse. Olsen skriver numera regelbundet politiska krönikor utifrån ett Reagan-konservativt perspektiv i Washington Post, och jag har under senare år träffat Olsen både i Washington DC och i Stockholm. När vi nyligen sågs i den amerikanska huvudstaden diskuterade vi två frågor som kan få betydelse på vägen till presidentvalet. Jag frågade honom hur han förklarar den djupa pessimism som dagens amerikanska opinionsmätningar redovisar. Olsens svar pekade på att en stor del av dagens väljare inte har ett eget minne av den tid på 80-talet då USA:s ekonomi präglades av mycket hög inflation. Den oro som utlösts av 2000-talets ekonomiska kriser har haft andra dimensioner och har inte krävt lika omfattande ingrepp. Det andra ämnet är abortfrågan. Vi diskuterade den med utgångspunkt från att Olsen själv före mellanårsvalet förra året hade underskattat det starka motstånd som finns bland amerikanska väljare mot en restriktiv abortpolitik. Rätten till abort reglerades av ett utslag i Högsta domstolen (Roe vs Wade) från 1973. Högsta domstolen upphävde det domstolsutslaget i juni förra året. Olsen tror och hoppas att strategerna i det demokratiska partiet kommer att ha överskattat frågans betydelse för valutgången nästa år. Demokraternas förhoppning är att tidigare republikanska väljare på grund av abortfrågan antingen kommer avstå från att rösta eller rentav rösta på demokraterna. Abortfrågans betydelse kan bli en av presidentvalets verkliga överraskningar. En illustration av hur frågeställningar som inte är av större politisk betydelse i Sverige kan spela stor roll i USA.

Allt handlar inte om Donald Trump, Joe Biden, Nikki Haley  och andra kandidater


Julen närmar sig med stormsteg och trots den fallande inflationstakten har priserna stigit på flera julbordsfavoriter. Årets kock, Desirée Jaks, delar med sig av sina bästa budgettips.  Det totala inflationstrycket bromsade in mer än väntat i november. Samtidigt har livsmedelspriserna stigit med 6,2 procent de senaste tolv månaderna, enligt Statistiska centralbyrån, SCB.   Årets julkasse är faktiskt, enligt den oberoende sajten Matpriskollen, dyrare än någonsin.  Men genom långsiktig planering, att våga laga julbordets rätter från grunden och minska matsvinnet kan många kronor sparas in, enligt Desirée Jaks som i oktober vann Årets kock 2023.  Potatispriset har i princip legat still sedan förra året. Enligt SCB har potatisen blivit endast 0,9 procent dyrare i år. Desirée Jaks vill ”slå ett slag” för grönsakerna på det klassiska svenska julbordet – och då i synnerhet potatisen och kålen.  – Jag uppskattar bra protein, absolut. Men det är grönsakerna som lyfter julen, säger  Desirée Jaks.  Köttbullarna som för många är ett givet inslag på julbordet kan också göras mer gröna, utan att köttet tas bort helt. Desirée Jaks tipsar om Jessie Sommarströms, Årets kock 2022, köttbullar.  – 50 procent kött, 50 procent baljväxter. Det blir också billigare.  Det svenska julbordet med både mycket kött och fisk  är dyrt. Desirée Jaks vill inspirera till en mindre traditionell buffé och att låta sig influeras av andra länders julbord.  – Jag är uppvuxen i Polen och på det polska julbordet är det nästan bara fisk och grönsaker. Kål och svamp.  Det kan vara torkad svamp som man kokar in i surkål, eller svamp som blötläggs, paneras och steks. Julmiddagen inleds ofta med en soppa på, ja, svamp, eller rödbeta.  – Jag älskar svamp och tycker att det är fantastiskt att få äta svampsoppa som vi gör i Polen, säger Desirée Jaks.  Att planera ordentligt och laga maten själv, från grunden, kan få ner prislappen på julmiddagen. Desirée Jaks tipsar om att tänka efter före och att passa på att köpa och ta hand om råvaror som är i säsong, så att de kan användas vid senare tillfällen.  – När det var säsong för rödbetor hade jag för mycket rödbetor hemma. Då kokade jag dem och la jag in dem bara, och nu kommer jag att göra rödbetssallad på dem till jul.  Inläggningen är en klassiskt 1,2,3-variant. En del ättikssprit (12 procent), två delar socker och tre delar vatten.  – Koka upp, slå på, stäng burken och in i kylen bara. Nu har jag lite lagerblad i också. Men har du en trött dill i kylen till exempel, i med den bara.  Den inlagda maten håller också längre än vad många tror. Öppna burken och dofta så vet du om det är ätbart eller inte. Har det varit rent i burken så håller det ett bra tag, säger Desirée Jaks.  Själv brukar hon spara julsillen som blir över till midsommar.  – Det är något som jag alltid gör. Sillen som blir kvar från julen äts upp på midsommar, och så rullar det på så.  Desirée Jaks, som jobbar med mat, inser att den här typen av planering kanske faller sig mer naturligt för henne. Men hon påpekar att om man har med sig planeringen i vardagen så blir det också lättare inför jul.  – I Sverige äter man ju ungefär samma saker på alla högtider, så i det fallet kan man verkligen planera.  Efter julens alla måltider är det, trots goda intentioner om att äta rester, mycket som brukar slängas. För hälsan, klimatet och de svenska böndernas skull uppmanar Desirée Jaks till att köpa färre, men bättre råvaror

Tips på billig julmat – årets kock Desirée Jaks tipsar om recept


Det sparas inte på krutet i Kungliga Operans ”Don Giovanni”. I en postapokalyptisk värld finns ändå humorn kvar. Vana Mozartuttolkare får sång och musik att ljuda av spelglädje. En sak som är mer uppseendeväckande än tre ”Don Giovanni” på svenska operascener på ungefär två månader, är hur jorden har gått under hela två gånger på Kungliga Operan i höst. Första gången i Mikael Karlssons ”Melancholia”, och nu i Mårten Forslunds iscensättning av ”Don Giovanni” efter ett koncept ursprungligen sjösatt av Michael Cavanagh.  Men de apokalyptiska parallellerna är kanske bättre att dra till den förstnämndas filmförlaga av Lars von Trier. För där introduceras undergången i en serie bildtablåer till förspelet av Wagners ”Tristan och Isolde”. Nu i ”Don Giovanni” möter Mozarts ouvertyr en liknande behandling, där Nils Fridéns panoramavyer av postapokalypsen projiceras på en duk på scenens framkant: en ödelagd stad, en karg atomvinterskog och vulkaniska eldar som aldrig brinner ut. Den som kan sin postapokalyptiska fiktion vet att när undergången väl passerat – vare sig det är en pandemisk smitta, ett krig, eller en naturkatastrof – och de som överlevde kämpar för sin fortlevnad, är ingen kraft så förödande för människan som andra människor. Denna förödelse är här personifierad av Don Giovanni själv, gestaltad av Jeremy Carpenter som med sin hockeyfrisyr, långa rock, mc-kängor, en djurhud över axlarna och en döskalle över knät far runt lika urskillningslöst som en planet på kollisionskurs. Ingen kommer undan, vare sig tjänarinnor eller prinsessor, korta eller långa, feta eller smala.  I denna inramning framträder katalogarian med en annan tyngd. Överförd till postapokalyptiska berättelsekonventioner blir Don Giovanni såväl naturkatastrofen som tjuv av de resurser mänskligheten lider brist på, här varken bensin, dricksvatten eller bördig jord, utan kärlek och trofasthet. Det måste erkännas att hela detta konceptbygge till en början känns som en forcerad regikonstruktion. Mozart möter ”Mad Max”? Så tokroligt. I Edhard Rohms scenografiska lösning – flyttbara räfflade hangarväggar och raserade miljöer projicerade i fonden – nöjespark, kloak, stadsruin – samt en stålställning och med Mattie Ulrichs kostym uppfylls även de estetiska genrekonventionerna. Men Mårten Forslund ror hem det med en stor dos humor och en utmärkt ensemble av vana Mozartuttolkare.  Ola Eliassons skitige Leporello, som en Sancho Panza av lumpmaterial, får utstå både slag och hån från sin mästare Don Giovanni. Den amerikanska sopranen Nicole Cabell ger Donna Anna en särskilt stark förverkliganderesa från nervigt skör efter det ursprungliga övergreppet och mordet på hennes far Kommendören (Lennart Forsén), till en regelrätt amazon med smak för hämnd. Hon följs av sin Don Ottavio, stoiskt framförd av Mihails Culpajevs.  Johanna Rudström, i röd krigsmålning, är enstöringen Donna Elvira, som svingar på sin kniv lika lätt som hon hemfaller åt att upprepa gamla misstag med den bedragande Don Giovanni. Och så Vivianne Holmbergs Zerlina, detta lilla kraftpaket förtryckt av den svartsjuke maken Masetto (Helgi Reynisson) men som döljer en dominatrix av rang som inte drar sig för att tillgripa vare sig sin förförelsekonst eller startkablar för att få sin vilja igenom.  Den italienska dirigenten Nil Vendetti, en energisk smällkaramell under applådtacken, leder Hovkapellet med en yvig spelglädje som gärna får spreta lite, inte helt sammanhållet men med klingande humor

Recension: Skönt krut i Kungliga Operans ”Don Giovanni”


Malin Axelsson iscensätter en mystisk och musikalisk rysare om det övernaturliga och försvunna flickor. Med suggestiva klanger och häftig ljusdesign skapas Twin Peaks-känsla i Dramatens Målarsalen. Skräck och ockultism har varit teman på svenska scener i år. Häxor har flugit upp i scentaket, ondskefulla andar och spökerier har kittlat nerverna. Unga Dramaten har under hösten bjudit på ”Fruktansvärda fantasier” om rädslor. Nu ges, i samarbete med Riksteatern, ”Flickor som försvinner” (från 13 år), där tjejerna går upp i rök. Isa är femton år och bor i den lilla orten Vanstorp, fjärran från vimlets yra. Hennes hem är ett fängelse med den överbeskyddande mamman som fångvaktare. Det förflutna kastar sina skuggor över tillvaron.  För femton år sedan försvann en flicka spårlöst. Men en dag förändras allt. En mystisk, jämnårig flicka, Ami, dyker upp och lockar Isa till förbjudna lekar och längtan efter uppror. Med Ami dras Isa in i en spiral av dolda hemligheter. Flickornas vänskap är klibbig av besatthet, makt och underordning. På den beryktade nattklubben Grottan sätts deras relation på spel.  Malin Axelsson har skrivit en teatertext med rapp och driven dialog. Hennes täta, välspelade iscensättning är en spektakulär rysare med psykologiskt intrikata underströmmar av känslomässig utpressning. Inget är stabilt. Ingen är den man utger sig för att vara. Identiteter är flytande. Ärlighet varar inte längst.  Anna Dolatas svarta scenrum med en modul och några flexibla halvtrappor ger en mörk klangbotten till Jesper Larssons maxade ljusdesign, som förstärker det övernaturligt drömlika med rökmoln och skapar nattklubbskänsla med pumpande rött ljus. Det sprakar, blixtrar och smäller när känslor exploderar. Det flämtar av andetag och vibrerar av oförklarliga spänningar. Jukka Rintamäkis starkt stämningsskapande, elektroniska ljudbilder ger en sugande osäkrad Twin Peaks-känsla och växer till popkonsert i Grottans mörka innandöme.  De fyra skådespelarna rör sig som rollerna i scendunklet, fångas upp av ljuskäglor, gestaltar nyckelscener med drastisk skärpa. De dras till – och stöter bort – varandra i ett ödesdigert spel av hemsökelse och längtan. Ett obegripligt brottsfall måste klaras upp. Korta utsnitt av polisförhör varvas med spelsituationer, som ger ledtrådar till kedjan av händelser. Sepideh Khodarahmi som Isa balanserar på gränsen mellan barndom och vuxenhet. Hon vågar drömma om ett annat liv och dras till musiken, magin, mörkret. Rebecca Riggo är perfekt som den karismatiskt gäckande sångartisten Ami, utagerande destruktiv och gåtfull. Bianca Cruzeiro som mamman är ett vandrande sammanbrott, med ett skal av chick yrkeskvinna över en inre pyrande vulkan av ångest, sorg och frustration. Isas okonventionelle lärarvikarie Sam, flickans enda vuxenstöd, har egna hemligheter i ryggsäcken. På nätet är han den låtsas-coole Gaston som söker en likasinnad. Hans dubbla sidor spelas med pricksäker ambivalens av Andreas Ferrada-Noli.  ”Flickor som försvinner” är en häftig thriller som ger fler frågor än svar. Och till våren planerar Unga Dramaten ett teatermysterium om mörk magi och en barnpjäs om monster, inspirerad av Frankenstein.

Recension: ”Flickor som försvinner” är en riktig rysare


Det är staten som måste gå in för att hålla uppe byggandet i lågkonjunktur, precis som man gör i våra grannländer Finland och Danmark. Det skriver Hyresgästföreningen i en replik. Tio företrädare för fastighetsbranschen skriver på SvD Debatt att man snarast bör införa marknadshyror i nyproduktion som svar på att bostadsbyggandet befinner sig i fritt fall. Att införa marknadshyror i rådande levnadskostnadskris vore ett dråpslag för många svenska hushålls redan mycket ansträngda ekonomi. Det kommer heller inte att rädda byggandet. När människor redan kämpar mot en hög inflation och höga hyror är ökade kostnader det sista de behöver. Hyresgästföreningen medverkade som expert i den utredning som de tio företrädarna hänvisar till i artikeln. De stora bristerna i utredningen kan sammanfattas till två områden: Vi ser precis som artikelförfattarna byggstoppet och är mycket oroade över vad det kan innebära för den framtida bostadsförsörjningen. Att projektkalkylerna inte går ihop betyder i klartext att kostnaden för att bygga, inklusive finansieringskostnaden, överstiger betalningsviljan. Marknadshyror ökar visserligen hyran och fastighetsägarens intäkter, men ökar inte människors betalningsförmåga. Våra förslag för ökat bostadsbyggande är i stället att införa förmånliga bygglån kombinerat med investeringsstöd och en mer aktiv markpolitik där fler kommuner tar ansvar för bostadsbyggandet. Det är staten som måste gå in för att hålla uppe byggandet i lågkonjunktur, precis som man gör i våra grannländer Finland och Danmark. Bostadsbristen är akut och byggstoppet riskerar inte bara en hel bransch utan även framtida generationers möjlighet att ge sig ut i livet. En krisinsikt och ett krispaket vore på sin plats men med helt andra förslag än marknadshyror i nyproduktion. Den stora majoriteten vill inte ha marknadshyra. Konstigt vore annars, då det skulle bli mellan 30 till 70 procent dyrare att bo och leva i hyresrätt och en ekonomisk katastrof för landets tre miljoner hyresgäster. De som tjänar på marknadshyror är fastighetsbolagen. De har gjort stora vinster de senaste åren och borde vara bättre rustade för sämre tider. För allas skull stannar förslaget om marknadshyra i nyproduktion där det hör hemma, i papperskorgen. Marie Linder
förbundsordförande Hyresgästföreningen
Erik Elmgren
förbundschef Hyresgästföreningen

Hyresgästföreningen: Marknadshyror vore ett dråpslag


En religiös rastapappa förtrycker sina döttrar i Safiya Sinclairs självbiografiska berättelse om uppväxten på Jamaica. Emil Arvidson påminns om våldets strukturer i svenska förorter. Popkultur är ett förpackande av något större. Religion, politik och kultur görs om till något tydligt, enkelt och glittrande. Något som når ut till fler än de redan invigda.  Ofta slipas då också kanterna ned. Problem och mörker får vara med, men förpackas till något lagom provokativt. Något som känns lite farligt och spännande i magen, men som samtidigt går att acceptera för en större värld. När en musikgenre säger sig tala för en hel grupp eller samhällsklass försvinner ofta nyanserna på vägen. Så är det ibland med hiphopkulturen. Och så har länge varit fallet med den jamaicanska musiktradition som säljs till resten av världen som en rosenskimrande dröm om att ett annat liv är möjligt. Det uppror mot överheten och den kamp mot rasism som finns inbyggt i reggaen har lätt kunnat annekteras av likasinnade över hela världen. Kvinnoförtrycket som också finns i rastafarireligionen är ofta svårare att svälja. De flesta som älskade Bob Marley gjorde det för att man såg kulturen han representerade som en kamp för rättvisa och en bättre värld. Inte för att man höll med om tanken att kvinnor som har mens är ”orena”, eller om någon av de andra idéer som kringskär unga kvinnors liv i en strikt tolkning av rastakulturen. I Safiya Sinclairs självbiografi ”Det här är Babylon” vacklar en pappa omkring. En rastafari och musiker från Montego Bay på Jamaica som kämpar sig genom livet genom att spela på turisthotellen längs med kusten. Där ger han uttryck för sin religiösa övertygelse framför salongsberusade utlänningar på solsemester. Han vill predika och spela sina egna låtar. De vill höra Bob Marley-covers. Det är nittiotal. Samtidigt som Safiyas pappa spelar den gamla sortens rootsreggae på strandhotellen och predikar återhållsamhet (i alla fall för kvinnor) i sitt hem, exploderar de nya formerna av jamaicansk popmusik ute på gatorna. Att lyssna på sexualiserad dancehall och ragga blir närmast en frihetshandling för många unga kvinnor. Men Safiya och hennes syskon får inte ens gå utanför dörren. De ska hållas ”rena”. De ska odla dreads, som sedan ska täckas med en sjal. Syskonen röker marijuana med föräldrarna för första gången när de är sju, fem och tre år gamla. Plötsligt får pappan chansen att åka till Japan för att spela in en skiva. Men allt faller snart samman och han återvänder mörkare än någonsin förr. Psykisk och fysisk misshandel blir vardag. Här finns vad som ser ut som en djup depression, som fångar alla i huset. Religionen och kulturen blir mest en ram. En slags ursäkt för våldet. Mamman skyddar sig genom att huka. Varje gång pappans vrede väller in över familjen tänder hon en joint. ”Det här är Babylon” är ännu en stark bok om att vara flicka i en hederskultur. Det är slående hur mycket den liknar Faysa Idles ”Ett ord för blod” – som handlar om att leva i den svenska gängkulturen idag. Detta är närmast en egen litterär genre i dag: berättelsen om en ung flickas kamp mot en patriark som själv kämpar för att befästa en maktposition som glider honom ur händerna. I de här böckerna framstår männen alltid till slut som trasiga och deprimerade. Nedbrutna av samma strukturer som de själva slitit för att upprätthålla. Man kan hoppas att någon snart borrar mer i förövarnas perspektiv. Redan i en feministisk klassiker som Susan Faludis ”Ställd” målades själva strukturerna upp: här får vi veta hur män blir förlorare i ett modernt samhälle – trots att det tycks riggat för dem

Recension: Safiya Sinclairs Det här är Babylon


Ett slösande rikt bildmaterial och ett chosefritt berättande om kärleken och missbruket – det är vad läsaren kan förvänta sig av Lars Lerins coffee table-bok om Lofoten.  Mörkertiden är Lofotens långa vinter i blågråbruna dova färgskalor med ljuseffekter av norrsken över eller bortom de snöklädda fjällen. Det är den – och bortslarvad kärlek – som Lars Lerin, Sveriges mest kända och folkkära konstnär, målar upp i bild och text i sin nya bok om en plats där han kände sig märkligt hemma under 80- och 90-talet. Kanske – den psykologiserande tanken dyker upp vid läsningen av de mer självbiografiska inslagen – därför att det mörka Norskehavet, den ruvande bergväggen och det vilda vädret motsvarade mörkret och tumultet inom honom själv. Lerin kom till Lofoten för att måla. Bohemtillvaron i centralorten Svolværs Kunstnerhus med omkringliggande hamnar, fiskeindustri, pubar och tilltagande blandmissbruk blev konstnärligt rasande produktiv. Han återvände flera gånger och blev till slut kvar på Lofoten i över ett decennium. Boken i rejält coffeetableformat och med försättsblad i samma blå nyans som många av konstnärens målade himlar över Nordland fylke är på 300 sidor. Mellan pärmarna känns det som att nästan allt från tiden är med, ändå tänker jag att det säkert finns mycket mer. Bildmaterialet är överrikt. Små bilder med ett flertal versioner av samma motiv, helsidesbilder, en och annan liten skiss i kanten och sedan målningar som täcker hela uppslag. Flera av dem är tidigare publicerade i ”Mellan husen: bilder från Lofoten” (Natur & Kultur 2008). Verkshöjden är det inget fel på, det måleriska är – det vet ju alla – hur skickligt som helst. Men det blir en väl maximalistisk volym. Men jag förstår att det är tanken: Lars Lerin har en bred målgrupp och den får här en så stor portion som önskas kan. Konstnären har själv varit med och gjort layouten, men kanske någon kunde ha hejdat honom en aning och sovrat bort en del. Fast det vi får se är ju vackert: så många varianter av hus och bryggor som kryper utmed klipporna. Närbilder på väderbitna fasader, ställningar för torkning av fisk, hjulspår på snöiga vägar, vyer av fjorden, Hurtigrutten som lägger till och ett fyrverkeri av norska flaggor i parad den syttende maj. Och så fisken, anledningen till att folk bosatt sig på denna kärva plats: Högar av torkad fisk, pyramider av fiskhuvuden. Blänkande pölar på fiskeindustrins betonggolv, avspolade med slang efter långa arbetspass av fiskrens. Som Lerin själv skriver: ”torskblod, rött och svart, hela skalan från ljusaste rosa till krapp, rost, caput mortuum…”  Alla de nyanserna syns förstås i hans måleri och den som aldrig varit på Lofoten kan ändå – nästan – känna lukten. Och så alla måsar som svävar över bilderna, gråaktiga och precis som snön i bakgrunden med akvarellpapperets utsparade vita som effektfulla högdagrar. Redan i verk från tidigt 90-tal visar Lerin sitt tekniska mästerskap med infällningar av bild i bild och pålagda partier med skrift. Lika generös som Lerin är med bildmaterialet, lika slösande detaljrik är texten, pepprad som den är med Norgeromantik. Ibland är det dagboksanteckningar skrivna på ett Lerinspråk där svenskan och norskan flyter in i varandra: ”Knittende nordlys, rasling i strå. Islagte trappetrinn i mörkrets utkant. Elljusbanan tänds på Lidland…” Ett svartvitt fotografi över ett uppslag visar två unga män bredvid varandra i en gammaldags Volkswagen, bildligt som symboliskt i en bubbla av tvåsamhet. Fotot markerar ett slutkapitel

Recension: Lars Lerin om kärlek och missbruk i boken Lofoten


Han utmanade maffian, fick ner brottsligheten i New York och hyllades som ”Amerikas borgmästare” efter 11 september-attackerna. Nu döms Donald Trumps advokat Rudy Giuliani till miljardskadestånd och riskerar fängelse.  Nedre Manhattan låg i ruiner. De döda räknades i tusental. Ur det dödliga dammet efter de fallna tornen klev Rudy Giuliani, New York Citys borgmästare, för att leda världens mest kända metropol och dess åtta miljoner invånare efter katastrofen. Bland det första han gjorde efter USA:s värsta terrorattack den 11 september 2001 var att beställa 30 000 liksäckar. Fler än antalet offer, men offren återfanns i delar där World Trade Center nyss stått. Giulianis ledarskap gav honom en inofficiell titel: ”Amerikas borgmästare”. Han utnämndes till prestigefyllda ”Person of the year” av Time. Det är över 20 år sedan nu. Mycket av tiden mellan då och nu har inte gått Giulianis väg. Det här året har andra sorters katastrofer radat upp sig för Amerikas numera forna borgmästare. Flera juridiska processer hotar försätta honom i konkurs, eller i fängelse, eller båda, under 2024. Slogs mot maffian Den forna borgmästaren och åklagaren är känd för att ha åtalat New Yorks maffiafamiljer som federal åklagare i det mäktiga Southern district of New York på 1980-talet. Men den senaste tiden har han tillbringat i domstolar av andra skäl. Problemen började när Giuliani valde att representera dåvarande presidenten Donald Trump. Han noterade ett besvärande lågvattenmärke när han inför en presskonferens blandade ihop hotellkedjan Four Seasons med Four Seasons Landscaping – och fann sig stående framför kamerorna utanför en trädgårdsfirma fyra dygn efter valet i november 2020. Redan 2021 drogs Giulianis advokatlicens in i New York och Washington DC sedan han spridit osanningar om stormningen av kongressen i januari det året. Trump hävdade efter valet att han vunnit Georgia där han förlorade. Giuliani såg det som sitt uppdrag att attackera två valarbetare i sydstaten, Ruby Freeman och Shaye Moss, som han menade hjälpt till att fiffla bort Donald Trumps seger. Freeman och Moss stämde Rudy Giuliani, 79, för förtal. Han har redan befunnits skyldig, det som har avhandlats senaste veckan i en federal domstol i Washington är storleken på skadeståndet han ska betala. – Allt jag sagt om dem är sant, hävdade Giuliani utanför domstolen i måndags. Det fick domaren Beryl A Howell att hota med ett nytt förtalsmål om han inte höll tyst. Kvinnorna vittnade i veckan om hur lögnerna från New Yorks tidigare borgmästare förstört deras liv när Trump-supportrar kom och bankade på dörren. – Jag var rädd eftersom jag inte visste om de kommit för att döda mig, vittnade Freeman. Beroende av Trumps pengar Kvinnorna kräver mellan 14 och 41 miljoner dollar i skadestånd av Giuliani. På fredagen fastställde en federal domstol i USA skadeståndet till hela 148 miljoner dollar. Det är pengar han inte har, hävdar han. Redan i augusti började Giuliani prata om att han var pank. Förtalsmålet i Georgia är bara ett av en rad juridiska bekymmer Giuliani är inblandad i, som emanerar från lögnerna och konspirationsteorierna om valet. Advokaträkningarna var redan i somras så höga att ex-borgmästaren hade börjat strunta i att betala dem, enligt nyhetsrapporter. Giuliani åkte ner till Mar-a-Lago för att vädja om ekonomisk hjälp från Trump, som själv kämpar med höga advokatkostnader. Trump arrangerade en fundraiser-middag vid sin golfbana i New Jersey i september. Deltagarna betalade 100 000 dollar per kuvert för äran att få dinera med ”Amerikas borgmästare”. Giuliani har även en obetald skatteskuld på en halv miljon dollar, rapporterade Forbes i oktober. Befinner han sig inte i en rättssalen så pratar han sittande framför en kamera, när han spelar in sin videopodd ”America's Mayor Live”. I mitten av december var han uppe i 199 avsnitt

Försvarade Trump – Rudy Giuliani är pank och riskerar fängelse


Blodiga bilder på mänskligt lidande skärper anklagelserna om att Israel begår krigsbrott i Gaza. – En hel del tyder på att Israel inte efterlevt de tre givna principerna, säger Pål Wrange, professor i folkrätt. Den amerikanska tv-kanalen CNN har fått access till Gaza. Sönderbombade kvarter ramar in reportageteamets bilfärd till ett fältsjukhus vid den södra gränsorten Rafah, som upprättats med bistånd från Förenade Arabemiraten. Här trängs svårt skadade personer, många barn och kvinnor, på 150 provisoriskt upprättade vårdplatser. Enstaka läkare syns gå runt med nedblodade papper i händerna för att snabbt försöka ta åt sig av nedklottrade diagnoser. En 20-årig kvinna är amputerad mitt på höger underben. Hennes ögon är uppspärrade, chockade och en liten pojke på 20 månader med splitterskador i ansiktet tas om hand av sin faster – ännu ovetande om att hans föräldrar och syster omkommit i rasmassorna. ”Att se att så många av dem är barn förändrar ditt hjärta,” säger en läkare.  Uppgiften om att Israel under sin intensiva beskjutning, 22 000 genomförda attacker rapporteras, till stor del använt sig av så kallade ”dumb bombs,” granater avfyrade utan precision, väcker ytterligare frågor gällande förödelsen och mänskligt, civilt lidande i Gazaremsan. USA:s president Joe Bidens uttalande om att Israel ägnar sig åt urskillningslös beskjutning har undergrävt Israels löfte om att civilt lidande ska minimeras och att kriget är riktat mot Hamas. Pål Wrange, professor i folkrätt  vid Stockholms universitet, säger till SvD att det finns tre principer som enligt folkrätten måste efterlevas i krig. – För det första ska det finnas en distinktion att målen som angrips bara är militära. Den andra principen beskriver proportioner – att en riskbedömning måste göras i förhållandet militär nytta och civila skador. Den principen ska tillämpas så att palestinska liv måste vara lika mycket värda som den egna sidans, säger han. Den tredje principen stavas försiktighet: – Den ska uppfylla de två första principerna, med bra information om hur man kan nå så små, förväntade skador på civila som möjligt samt innehåller en värdering av storlek på vapen och bomber. Enligt FN-organet Ocha är 70 procent av de över 18 000 dödade människorna i Gaza barn eller kvinnor.  – Det är väldigt höga siffror om man till exempel jämför med USA:s krig i Syrien, Afghanistan och Irak, säger Pål Wrange. Diverse uttalanden, bland annat på sajten 972mag.com från ledande israeliska politiker, och militärer vittnar om att prioriteten sedan den 7 oktober har legat på att hitta många mål och att skapa stor förstörelse.  – Man har till synes dragit ner på noggrannheten jämfört med tidigare militära operationer. En hel del tyder på att Israel inte efterlevt principerna, säger Pål Wrange. Även den svenska hjälporganisationen Diakonia, som sedan 1966 arbetat för en rättvis och jämlik framtid, har i en detaljerad rapport identifierat tydliga överträdelser av internationell humanitär rätt i Gaza. ”Att en part (Hamas) överträder krigets lagar rättfärdigar inte den andra parten att göra samma sak. Nu krävs att vi vidtar alla tillgängliga åtgärder för att de stridande parterna ska upprätthålla åtminstone de grundläggande principerna inom den humanitära rätten,” säger Stephen Wilkinson, chef på Diakonia. Enligt uppgifter publicerade i New York Times har den israeliska militären IDF under sin beskjutning även förstört sex kyrkogårdar i Gazaremsan, att döma av satellitbilder. I vissa fall ska gravplatserna ha blivit raserade och omgjorda till baser för den militära operationen, med skyddsvärn och bepansrade fordon.  Man skriver att förstörelsen av religiösa platser kan vara ett krigsbrott, om de utförda aktionerna bedöms inte vara nödvändiga. IDF har inte besvarat anklagelserna.

Professor i folkrätt: ”Tyder på att Israel inte efterlevt principerna i krig”


EU ingriper när högerregeringar i Polen och Ungern vill kontrollera domstolsväsendet, men blundar när Spaniens vänsterregering gör samma sak. Spanien genomgår just nu en av sina svåraste perioder i modern politisk historia. I centrum för händelserna står premiärminister Pedro Sánchez som nyligen svurits in för ytterligare en mandatperiod. Han och hans parti socialisterna, PSOE, regerar tillsammans med vänsterkoalitionen Sumar och Spanien var redan under förra mandatperioden Europas mest vänsterorienterade land. För att kunna fortsätta att regera måste Sánchez också ha stöd från en rad regionalnationalistiska partier varav några leds av personer som är dömda för uppror, förskingring av offentliga medel och samröre med terrororganisation. Ett av partierna är Junts per Catalunya, vars ledare Carles Puigdemont har flytt landet. Före parlamentsvalet den 23 juli i år försäkrade Sánchez att det inte var fråga om att ge amnesti till personer dömda för uppror eller förskingring av statens medel. Inte heller kom det på fråga att anordna folkomröstning i Katalonien. Dessa åtgärder stred mot konstitutionen, upprepade han och andra regeringsmedlemmar. Nu har han ändå några månader senare träffat avtal som innebär att han tänker bryta mot de lagarna. Det talas sedan 1700-talsfilosofen Montesquieus dagar om maktdelning mellan den utförande, lagstiftande och dömande makten, där de tre ska kontrollera och balansera varandra. Sánchez har kontroll inte bara över regeringen utan också över riksdagens viktigaste kammare, kongressen, men han började redan förra mandatperioden dessutom att försöka kontrollera det juridiska systemet. Sánchez har använt sin utnämningsmakt och sin makt att blockera utnämningar Det finns en rad institutioner i Spanien som har till uppgift att säkra domstolsväsendets oberoende, men Sánchez har använt sin utnämningsmakt och sin makt att blockera utnämningar för att också kontrollera domstolarna. För att försäkra sig om Puigdemonts stöd behöver han nu få igenom en amnesti som alltså strider mot konstitutionen. Dessutom vill Puigdemont att amnestin ska träda i kraft före våren 2024, så att han kan återvända till Spanien och ställa upp i nästa regionalval i Katalonien. Befolkningen accepterar inte stillatigande det som händer. Massiva gatudemonstrationer har genomförts, och jurister har bett EU att ingripa eftersom det som sker strider mot Spaniens grundlagar. Det finns dessutom prejudikat från ett EU-ingripande vid en liknande situation i Rumänien 2017. I Spanien är oppositionen besviken på att EU inte redan har tagit itu med situationen. EU ingriper när högerregeringar i Polen och Ungern vill kontrollera domstolsväsendet, men blundar när Spaniens vänsterregering gör samma sak. Till detta tillkommer att Sánchez i slutet av november besökte Israel och ifrågasatte Israels svar på Hamas terrorattack. Eftersom Spanien under hösten är EU:s ordförandeland var Sánchez vid detta tillfälle regeringschef i EU:s ordförandeland. När Hamas framförde sitt tack till Sánchez var det alltså ett tack från en terrororganisation som EU tagit avstånd. Detta borde få regeringschefer och jurister i EU att förstå att de inte längre kan blunda inför vad som pågår.


Hamas högsta ledare som beordrade terrorattacken mot Israel begick samtidigt ett avgörande misstag, enligt en israelisk analytiker. Vad får det för betydelse? Efter Hamas terrorattack mot Israel den 7 oktober har Ehud Yaari följt utvecklingen med blandade känslor. Han är en prisbelönad israelisk journalist,  expertkommentator i israelisk tv och har skrivit böcker om Israel-Palestina-konflikten. Han har flera gånger intervjuat Hamasledaren Yahya Sinwar, som beordrade terrorattacken, under de 22 år som Sinwar satt i israeliskt fängelse.  För SvD beskriver Yaari honom som en person med humor. – Vi hade alltid uppriktiga, vänliga samtal. Han var visserligen tydlig med att han ville utplåna staten Israel och köra iväg alla judar, men han kunde göra ett undantag för mig, sa han, eftersom jag var en så trevlig herre. Ehud Yaari gjorde regelbundet intervjuer med ledare för olika palestinska fraktioner i fängelserna, eftersom fångarna spelar en viktig politisk roll i det palestinska samhället. Exempelvis väljer de en fjärdedel av medlemmarna i Hamas olika organ. Tung roll i fängelset När Sinwar dömdes ledde han Hamas inre säkerhetsorganisation som jagade och mördade palestinier som samarbetade med Israel. Något som han fortsatte med i fängelset. Det gjorde honom till en fruktad person och ganska snabbt fick han en dominerade roll bland de palestinska fångarna. – De väljer sina egna talesmän i varje fängelse och Sinwar valdes snart till talesperson för alla dessa talesmän. Han ledde hungerstrejker och förhandlade med fängelsemyndigheterna om olika frågor, berättar Ehud Yaari. Trots att Ehud Yaari visste att Sinwar dömts för mord säger han att han aldrig kände  sig hotad av honom. En gång blev han till och med bjuden på lunch av Sinwar och hans fem medfångar som lagade egen lunch i sin cell, eftersom de ogillade kriminalvårdens kök. – Jag matades med det ena efter det andra, på det arabiska viset, tills jag inte kunde äta mer, berättar han. Under åren i fängelset lärde sig Sinwar hebreiska och studerade såväl judendomen som sionismen och Israels historia. Han var också intresserad av det invecklade israeliska politiska systemet. – När han lämnade fängelset var han därför övertygad om att han till fullo förstod sig på Israel. Att han hade dechiffrerat koden. Men han hade fel och nu vet han det, anser Yaari. Blev Hamas ledare – tog över Gaza 2011 släpptes Yahya Sinwar ut ur fängelset tillsammans med över 1 000 andra fångar i samband med en fångutväxling. Ehud Yaari tyckte att det var en dålig idé. Han var övertygad om Sinwar förr eller senare skulle ta över Hamas styre i Gaza och att det skulle innebära en farlig utveckling. Med hjälp av sin bror Muhammad som var hög officer i Hamas militära gren, Qassam-brigaderna, utmanövrerade Sinwar Hamas politiska ledare som Ismail Haniya och Khaled Meshal, som både valde att lämna Gaza.  2017 tog han formellt över styret av Gaza. – I dag finns det ingen som kan sätta sig upp emot honom. När han beslöt sig för att utföra attacken den 7 oktober var det bara två personer som involverades i planerna –brodern Muhammad och Marwan Issa, som leder Qassam-brigaderna, säger Ehud Yaarid. Enligt israeliska underrättelseuppgifter ska Hamas elitstyrka ha fått information om attacken först tidigt på lördagsmorgonen, tre timmar innan den skulle äga rum. De flesta som deltog trodde att det var en övning, liknande många andra som de genomfört vid gränsen till Israel månaderna före attacken. Bedömde israels styrkor runt Gaza Från början ska syftet med den militära operationen ha varit att ta gisslan, vilket skulle göra det möjligt att förhandla med Israel om en fångutväxling. – Men natten mellan den 6 och 7 oktober insåg Sinwar att de israeliska styrkorna runt Gaza inte var fulltaliga och beslöt att slå på stort. Hamas gick till attack mot 22 byar, tre städer och elva armépositioner och hade ännu mer i åtanke, säger Ehud Yaari

Israelisk expert tror att Hamas ledare Yahya Sinwar ångrar sig


Peter Stormare beskriver hur stenar talar till honom. Han ser gestalter ur det förflutna och framtida versioner av sig själv. Erfarenheterna sticker ut – och än mer aparta var de i 1960-talets Arbrå. SvD följde med när han återvände till uppväxtorten. Arbrå är dött men Barbro lever. Barbro heter Lindgren i efternamn och har just fyllt åttiofem. Utanför hennes ytterdörr står en Hollywoodstjärna och trycker på ringknappen. Nyss satt han hemma i Los Angeles. Nu är han här, i Adidasbrallor och minusgrader. Han har skjutsat oss runt. Upp genom skogen till utkikstornet där man ser halva Hälsingland i all sin blånande vidd. Ner till skolan som var en mardröm. Bara åsynen triggar. – Där sitter den jävla klockan som alltid visade fel, säger Peter Stormare från förarsätet. I dag står visarna rätt. Han fortsätter färden mot villorna i centrum. – Här bodde de rika, de hade tennisplan på tomten. Vi parkerar vid en ljusgul lägenhetslänga, Peter Stormares första barndomshem i Arbrå. Han har inte varit här sedan dess. Idén att knacka på hos den nuvarande hyresgästen är ett infall i stunden. Dörren öppnas. – Nej men är det du, säger Barbro Lindgren. De har aldrig träffats tidigare. – Ja, jag har bott här, säger Peter Stormare. – Jag vet väl det, svarar hon. Tillsammans går de runt i trerummaren. Här är hågkomsterna ljusa. Efteråt gör Peter Stormare paus, lutar sig mot entréporten i kylan. – Det såg ut precis som jag minns det. Tänk att man kan minnas i 68 år. Skälet till Peter Stormares Sverigeresa är en nyskriven självbiografi som rör sig mellan två allmänmänskliga poler, de som får vuxenlivet att framstå som ett enda långt eko av ursprungsplatsens förtrollning och klaustrofobi. Eftersom den är skriven av en av våra mest säregna och framgångsrika skådespelare är den också fylld av särskilda inslag. Dit hör inte bara anekdoter från Dramatens interiörer och möten med världsstjärnor som Bono utan också en andlighet som trotsar alla etablerade etiketter. Recensenternas lustmördarreflex har så att säga aktiverats. Boken är ovanlig i sin genre. I en Obs-essä i Sveriges Radio spanade nyligen författaren Kristoffer Leandoer om den moderna musan och konstaterade att ”vår tids främsta inspiration är traumat, såret, övergreppet och förlusten. Det som saknats, det vi berövats: inte det vi skänks i överflöd”.  Peter Stormare har inget sådant att bjuda på. Det säregna i honom kommer inte ur mörker utan ur ljus. När vi träffas är han själv osäker över hur boken kommer landa. – Jag tror det skulle varit mer intressant om jag hade drabbats av en obotlig sjukdom och övervunnit den. Eller om jag hade blivit utsatt för övergrepp av min pappa, tagit livet av honom, suttit inne några år men ändå blivit statsminister. Sånt gillar folk. Men jag har bara vandrat längs en väg jag såg redan som barn. Den jag kallar för elljusspåret. Kallar sig för glesbygdsmänniska Han sitter i spahotellet någon mil utanför byn. Ett av rummen bär hans namn, ”Peter Stormare-sviten”, och är inrett med memorabilia och designat av honom själv. Det är inte där han bor. – Nej, det skulle kännas konstigt, stå där och titta på sig själv när man går på toa. På andra sidan panoramafönstret flyter Ljusnan. När han var liten var det Koldemoåsen han vilade ögonen på. – Jag satt alltid vid ett fönster och fantiserade. Min känsla var att jag längtade hem och att detta hem var däruppe nånstans. Ibland grät jag när jag gick till sängs för att jag inte ville vara här på jorden, även om jag tyckte om mamma och pappa. Peter Stormare är en glesbygdsmänniska. Beskrivningen är hans egen

Peter Stormare: Jag såg pennalism på Dramaten, definitivt


Åtta av tio föräldrar som förlorar ett barn brutalt hamnar i komplicerad sorg. ”Det saknas kunskap i vården om hur sorgeprocesser kan se ut”, säger Pål Kristensen, forskare och författare till en ny bok. Den 22 juli 2011 sköt terroristen Anders Behring Breivik ihjäl 69 ungdomar som samlats på ön Utøya. För de anhöriga öppnades en avgrund. Åtta år efter attacken berättar en mamma att hon inte har städat sin dotters rum sedan hon lämnade det. Varje jul köper hon julklappar åt henne.  En syster säger att hon inte kan se bilder på sin bror utan att hon fastnar i tankarna runt vad han upplevde och kände i dödsögonblicket. Pål Kristensen, sorgforskare och psykolog, har i sin forskning fördjupat sig i sorgen hos anhöriga som förlorat sina nära på ett plötsligt och ibland brutalt sätt. I attentat, olyckor eller självmord. Under tio år har han följt föräldrar och syskon till de ungdomar som dödades i attentatet på Utøya. Och även om de anhörigas sorg skiljer sig åt, såg han att många av dem hade drabbats av det som brukar kallas förlängd, eller komplicerad, sorg.  Vid komplicerad sorg ser man att de akuta reaktionerna fortsätter. När en närstående dör följer i stort sett alltid en akut sorgereaktion: chock, förtvivlan, en obeskrivlig tomhet, längtan. – Ofta går sorgen i vågor, den varierar i intensitet. Undan för undan blir den mindre intensiv och påverkar oss mindre i vardagen, man upplever att den akuta sorgen långsamt avtar, säger Pål Kristensen. När sorgen inte släpper greppet Han beskriver hur sorgen för de flesta efter en tid hamnar lite mer i bakgrunden. Man klarar att gå tillbaka till jobbet, ta upp sociala kontakter. Att sörja djupt en period är normalt, men ibland är det som att sorgen inte släpper greppet, förklarar Pål Kristensen.  – Vid komplicerad sorg ser man att de akuta reaktionerna fortsätter, man kommer inte vidare. Många upplever det som att livet fortsätter för alla andra, men själv står man stilla. Man får inte vardagen att fungera. Och då behöver man hjälp med det. För många av de föräldrar och syskon till dem som dödades på Utøya blev sorgereaktionen lång och svår. – Många av dem fick en förlängd sorgereaktion och en betydande funktionsnedsättning. Vi såg att ungefär 30 procent av föräldrarna till de barn som dödades på Utøya fortfarande inte jobbade åtta år senare. ”Vi lärde oss inget om sorg” Pål Kristensen har under större delen av sitt arbetsliv jobbat med sorg, först som psykolog på ett sorgcenter i Oslo och sedan som forskare vid universitetet i Bergen. Han tycker att det saknas kunskap om sorg och hur sorgeprocesser kan se ut, till och med hos psykologer. – På psykologutbildningen lärde vi oss inget om sorg, trots att det är något som alla kommer att möta någon gång i livet.  Tillsammans med två andra forskare har Pål Kristensen skrivit boken ”Sorg och komplicerad sorg” (Natur & Kultur 2023). Boken riktar sig i första hand till anställda inom vården som är de som framför allt möter människor i sorg.  Kunskap saknas inom vården Upprinnelsen var att Pål Kristensen och hans kollegor i sina studier såg att vården inte kunde tillräckligt om hur sorgereaktioner påverkar oss, och om hur människor i förlängd sorg kan få hjälp. Sedan 2018 klassar WHO också det man kallar förlängd sorgereaktion som en separat diagnos – något forskarna menar också gör att kompetensen behöver stärkas. – Vi behöver förstå vad sorg innebär, och när sorg blir en sjukdom, när människor behöver hjälp, säger han. Under 2000-talet har allt mer forskning gjorts runt sorg och sorgeprocesser, och vad som skiljer normal sorg från komplicerad sorg

Förlängd sorg efter Utøya: Teorin om sorgeförloppets faser fel


På torsdagen lanserades plattformen Threads i Sverige, av Facebooks och Instagrams ägarbolag Meta. Hur blir man medlem? Och hur skiljer sig de många X/Twitter-konkurrenterna åt? Antal användare: Strax under 100 miljoner aktiva användare per månad, enligt uppgifter från ägarkoncernen Metas vd Mark Zuckerberg i samband med senaste delårsrapport. Så blir du medlem: För att skaffa ett konto krävs ett existerande konto på Instagram. Inloggning sker därmed med användarnamn och lösenord från Instagram och är kostnadsfritt. Annonser: Nej. Ägare: Meta, den amerikanska techjätten som också äger bland annat Facebook, Instagram och Whatsapp. Utmärkande egenskaper: I stort likt X, men färre funktioner – bara en grundversion finns. På Threads kan man redigera sina inlägg fem minuter efter publicering, något som inte är möjligt med ett kostnadsfritt konto på X. Har samma uppdelade flöde som X, ”Följer” med bara dem man valt att följa och ”För dig” som också har rekommenderade inlägg. Maximal teckenlängd per inlägg: 500. Antal användare: Omkring 1,7 miljoner aktiva användare, enligt Mastodon självt. En procent av svenska folket använde tjänsten under 2023, enligt Svenskarna och internet. Så blir du medlem: Registrering via hemsida eller app. Tjänsten är kostnadsfri och kräver ingen inbjudan. Annonser: Nej. Ägare: Tjänsten drivs av det tyska företaget Mastodon gGmbH. Bolagsformen kräver att vinsten återinvesteras i företaget snarare än att delas ut till ägarna. Leds av grundaren Eugen Rochko. Plattformen drivs genom ”crowdfunding”, gräsrotsfinansiering via bland annat Patreon. Utmärkande egenskaper: Något annorlunda presenterat flöde än konkurrenterna, bland annat med en flik för ”news”. Har ingen rekommendationsalgoritm och inga annonser. Tjänsten organiseras genom olika intressegrupper, inte helt olikt grupper på Facebook.  Maximal teckenlängd per inlägg: 500.kk Antal användare: Enligt ett inlägg på Bluesky:s hemsida i november hade plattformen ”just gått över två miljoner användare”.  Så blir man medlem: För att bli medlem krävs en inbjudan från en befintlig medlem. Utan en sådan är det inte möjligt att använda plattformen. För att kunna välja användarnamn helt fritt får man betala en avgift. Annonser: Nej.  Ägare: Bluesky startades som en del av Twitter, men knoppades av under 2021 och drivs nu som ett separat bolag. När Twitter köptes av Elon Musk tillföll 13 miljoner dollar Bluesky. Bolaget tog i somras in åtta miljoner dollar från en rad investerare. Twitters grundare Jack Dorsey var drivande bakom grundandet och sitter nu i styrelsen. Utmärkande egenskaper: Till stora delar väldigt likt Twitter, på grund av den gemensamma historien. Har många olika flöden som går att följa, till exempel ett som utgörs av forskare inom ett visst ämne. Finns ingen möjlighet att redigera inlägg i efterhand. Maximal teckenlängd per inlägg: 300 tecken. Antal användare: I en bloggpost i oktober uppgav vd Linda Yaccarino att ”över en halv miljard” personer använder X varje månad. 20 procent av svenska folket använde tjänsten under 2023, enligt Svenskarna och internet. Så blir man medlem: För kostnadsfritt medlemskap skriver man in mejladress och bestämmer ett användarnamn. Det finns även tre betalversioner med månadsavgifter, ”Basic”, ”Premium” och ”Premium Plus”. Annonser: Ja, men med betalversionerna försvinner de i olika grad. Ägare: Elon Musk sedan oktober förra året då han köpte appen för runt 44 miljarder dollar. Tidigare börsnoterat. Utmärkande egenskaper: Bland annat storleken, både vad gäller antalet användare och funktioner. Flera officiella institutioner, nyhetsorganisationer och andra makthavare har närvaro på tjänsten. Men också annonserna gör X unikt

Skillnaderna mellan Threads och X/Twitter och Bluesky


Skyskrapan som sedan tidigare var planerad i Hjorthagen, Stockholm får nytt utseende. Nu presenteras ett 110 meter högt landmärke i form av tre cylindrar. Arkitekterna är från Danmark och Sverige.   Ett av de högsta och största bostadsprojekten i Stockholms stad presenterades på fredagen. Det handlar om den nya versionen ”Stadsljus” som förut kallades ”Gasklockan” innan Oscar Properties kastade in handduken.  Det är de dansk-svenska arkitektbyråerna Cobe och Yellon som ritat det nya vinnande förslaget, tre cylindrar på 30 våningar, med restaurang i bottenvåningen.   – Den största utmaningen har varit att förena ett exteriört uttryck för staden och platsen med de allra bästa bostadskvaliteterna. Förutsättningen har varit ett trapphus där varje våningsplan är över 1 200 kvadratmeter, säger Frederic Scherman, Yellon och Dan Stubbergaard, Cobe under en gemensam presentation på fredagen.  Från början var det Oscar Properties som skulle bygga ett bostadstorn i stjärnform, på platsen. För det hade man anlitat de schweiziska arkitekterna Herzog & de Meuron. Men när det saknades pengar att betala Stockholms stad för byggrätten, utlyste staden en ny anbudstävling och sålde marken vidare till Obos som kallade in nya arkitektteam. Höjden är fortsatt 110 meter över havet och lägenheterna cirka 300 till antalet, men stjärnformen är borta. Istället ska Obos nu bygga skyskrapan i form av tre cylindrar, med rundade fasader i en sorts treklöver. – Vi vill ju bygga energieffektivt och det innebär mindre fasadytor. Det här är en helt ny utformning, säger Sofia Ljungdahl, vd vid Obos Nya Hem.  Det är strax intill Ferdinand Bobergs gasklockor i tegel i Hjorthagen som det höga huset kommer att byggas.  På plats vid pressträffen var Karin Wanngård, finansborgarråd i Stockholms stad.  – Nu bygger vi för liv och ljus och det blir den nya byggnaden Stadsljus exempel på. Efter en sekellång gasproduktion nära Värtahamnen upphörde gasverket i Hjorthagen 2011 och just nu pågår en stor omvandling till 12 000 bostäder och 35 000 arbetsplatser i stadsdelen, påminner Wanngård.  – Stadsljus blir ett nytt hållbart landmärke, 30 våningar med cirka 300 bostäder och förskola. Arkitekterna har lyckats koppla ihop byggnaden. De tre cylindrarna kopplar också samman formerna med de äldre gasklockorna. Och huset är utformat för att sprida och konsumera ljus, säger Karin Wanngård.  Enligt Torleif Falk, stadsarkitekt i Stockholms stad löser den nya byggnaden en rad utmaningar samtidigt som det blir ett landmärke för Stockholm. Han tycker att höjden 110 meter över havet ”landar in väldigt väl” bland övriga höghus i Stockholm. Till exempel är de båda Norra tornen i Vasastan ungefär lika höga, 104 respektive 120 meter.  Daniel Kjørberg Siraj, koncernchef och vd för Obos räknar med en budget på hela tre miljarder svenska kronor för skyskrapan.  Det innebär 10 miljoner per lägenhet? – Ja, ungefär så. Men det blir något fler än 300 lägenheter, svarar Kjørberg Siraj. Enligt Obos kommer bostadsrätterna att börja säljas 2025 med förtur till medlemmar. Det uppges redan stå 12 000 intresserade i kö.  – Det är viktigt att det nu är en stor aktör som tar sig an projektet, säger finansborgarrådet Karin Wanngård.

Stockholm får 110 meter hög skyskrapa med tre cylindrar


Rysslands president Putin har lyckats slå in en kil och splittra EU med hjälp av Viktor Orbán. Men Ungerns premiärminister är inte ensam. Det finns redan en front av Putinvänner i Europa – som kan stärkas ytterligare 2024. USA:s president Joe Biden var inte fel ute när han i tisdags pratade om en ”julklapp till Putin”. Det han syftade på var Republikanernas blockering i kongressen av mer amerikansk hjälp till Ukraina, men det hade lika gärna kunnat handla om Europa.  För det finns en hel rad små julklappar till Putin på kontinenten. Den största står Ungerns premiärminister Viktor Orbán för. Han agerar förvisso till stor del utifrån egenintresse när han blockerar det stödpaket till Ukraina på 50 miljarder euro som EU ville klubba på det pågående toppmötet i Bryssel. Ett storbråk där Ungern först även sade nej till att Kiev skulle få inleda medlemsförhandlingar med unionen, det sistnämnda ett motstånd som gavs upp på torsdagskvällen. Det Orbán velat är att tvinga EU-ledarna att häva frysningen av de miljarder som Ungern skulle ha fått, om han bara hade låtit bli att försvaga landets domstolar. Men han slåss inte bara för att få loss EU-pengar, han springer också Vladimir Putins ärenden. Eller som ledaren för de tyska socialdemokraterna i EU-parlamentet, Jens Geier, sa till nyhetssajten Politico i veckan:  – Tack vare Orbán sitter president Putin med vid toppmötesbordet. ”Rysslands propagandachef i EU” För gissa om det gnuggats händer i Kreml när ungraren på sistone sagt saker som att ”Ukraina är ett av världens mest korrupta länder” och att landet är ”ljusår” ifrån att bli EU-medlem. Han har förstås inte fel i sak. Det kommer att ta tid innan Ukraina är redo att gå med i EU och enbart Ryssland var mer korrupt än Ukraina när Putin valde att invadera. Men det är själva blockerandet som spelar Moskva i händerna, eftersom förhandlingar om medlemskap sänder en viktig signal om fortsatt stöd. I höstas återvände Robert Fico till makten i Slovakien. I den tyska tidningen Der Spiegel beskrevs han nyligen som ”chef för Rysslands propaganda” i EU under sina två tidigare perioder som premiärminister. Intrycket att Fico är Moskvavänlig höll i sig när han under valrörelsen lovade att rösta mot fler Rysslandssanktioner i EU och att Slovakien under honom inte skulle skicka ”ett enda skott ammunition” mer till Ukraina. Strax efter Robert Ficos valvinst vann dessutom populisten Geert Wilders valet i Nederländerna. Vad det betyder och om han kan bilda regering är oklart men  Wilders har tidigare försvarat Putin och talat om ”hysterisk russofobi”.  Numer sänder Geert Wilders dubbla signaler. I ett tal i parlamentet i onsdags sade han att Nederländerna inte skulle ge ”militärt stöd till Ukraina så länge vi inte kan försvara oss själva”, samtidigt som han försökte distansera sig från Putin som benämndes som ”en fruktansvärd diktator”.  Oavsett var Wilders står, så är det mycket som talar för att Moskvavänliga partier kommer att få mer makt 2024. Svårare att isolera Ryssland I Österrike är det val nästa höst och där leder högernationalistiska FPÖ stort. Partiets ledamöter utlöste en smärre skandal i våras när de lämnade parlamentet i protest när Ukrainas president Zelenskyj höll ett tal.  Samma FPÖ skickade valobservatörer till ”folkomröstningen” på Krim 2014, på inbjudan av en belgisk nynazist med nära kopplingar till Moskva. Bara veckor efter Putins annektering av halvön förkunnade FPÖ:s vicechef Johann Gudenus att valet var ”legitimt” och ”fritt från tvång”.  Även inför EU-valet den 9 juni nästa år ser FPÖ ut att bli störst, just nu har partiet 30 procent i opinionen, upp från 17,2 procent i EU-parlamentsvalet 2019. Liknande framgångar ses på flera håll i EU

Putinvännernas julklappar splittrar Europa


Striden mellan IF Metall och Tesla uppfyller alla kriterier på en fullfjädrad politisk konflikt. Hur länge ska ledande politiker fortsätta att ducka?  Det här var hösten när världspolitiken blev svensk. När kriget i Ukraina fortsatte, en kort resa bort över Östersjön, och stödet för västliga leveranser dit sjönk för var vecka som gick. När Donald Trump förberedde sig för valrörelse och Anne Applebaum skrev att om han blir vald kommer USA att överge Nato. När svenska politiker som investerat sig djupt i saken – senast i veckan annonserade regeringen det största biståndspaketet hittills – började inse, fast ännu utan att säga det högt, hur mörk framtiden kan bli. Och så själva ansökan. Nato. Det här har också varit hösten då ett par länder lekt med den svenska ansökan om medlemskap. Då ett ständigt optimistiskt svenskt utrikesdepartement utropat att snart så. Då månaderna gått. Vad är det ens för organisation Sverige vill gå med i? Vad kommer Nato vara nästa höst? Utrikespolitik brukar inte vara viktigt i svensk politik – inte ens i val till parlamentet i Bryssel – nu tycks Sveriges säkerhet avgöras av vem som blir amerikansk president. För en gångs skull spelar det roll.  Och då har jag varken nämnt Israel eller Palestina. Tesla-strejken är sprängstoff. Eller vad du nu vill kalla territoriet mellan Medelhavet och Jordanfloden och hur den månghundraåriga konflikten där på bara några dagar lyckades penetrera och alldeles ta över den redan polariserade svenska politiken. Inrikes utrikespolitik på steroider, för att travestera högerledaren Gösta Bohman. Eller utrikes inrikespolitik, kanske. Fast, den största saken den här hösten var inte en import. Den politiska händelse i Sverige som gav rubriker världen över var en inledningsvis ganska liten strejk. En exportprodukt som svenska politiker helst inte sa någonting alls om. Det gjorde däremot Elon Musk, en av parterna. ”Det här är vansinne”, sa han. Och så låg lilla Sverige – den svenska modellen – i konflikt med världens rikaste person. Tesla-strejken är sprängstoff. Att ens försöka beskriva vad som hänt är svårt eftersom parterna också är oeniga och strider om historieskrivningen, men basfakta är ungefär det här: IF Metall har mot Teslas svenska ledning under flera år drivit krav om kollektivavtal. När inga resultat nåddes gick fackförbundet i oktober ut i Sveriges Radio och varnade för strejk på tio serviceverkstäder. Sedan följde sympativarsel på ytterligare verkstäder som utför arbeten på Teslas bilar. Efter det dök Transport upp och blockerade lossning av Teslas bilar i fyra svenska hamnar. Fastighets städare ställde in skurborstarna i skåpet och vägrade städa Teslas verkstäder. Elektrikerförbundet la ner alla reparationer på Teslas laddstationer. Därefter la Seko i sympati ner allt arbete med försändelser knutna till Tesla. Ett 50-tal lackeringsfirmor knutna till Målareförbundet strejkade mot allt arbete med Tesla. Och sedan gick Musikerförbundet med i beskedet att viss musik inte skulle få spelas i Teslas bilar. Ingenting fick Elon Musk att förflytta sig. – Det svenska bolaget har ingen handlingsfrihet alls. Det är helt låst, sa medlaren Kurt Eriksson i Dagens Industri. Och någonstans där varslade IF Metall arbetare på andra företag, som tillverkar komponenter till Tesla. Det blev en komplicerad tingsrättstvist om registreringsskyltar och myndighetsutövning. Och så gick striden på export. Musk borde ta seden dit han kommer.  I början av december varslade danska IF Metall om sympatiåtgärder mot transporter av Teslas bilar. Norrmännen och finländarna följde efter. Och det senaste är väl att det stora IG Metall i Tyskland säger att det står redo att slåss för kollektivavtal vid de stora Tesla-fabrikerna om de många arbetarna där vill ha det. Vill ha, är de centrala orden

Torbjörn Nilsson: Varför tiger politiker om IF Metall mot Tesla?


Bilden av vilka som dog i den svåra hissolyckan i Sundbyberg börjar klarna. Men efter tre dagar är de avlidna fortfarande inte officiellt identifierade. Polisens specialgrupp DVI – upplärd av Interpol – arbetar intensivt. Arbetet med att identifiera de som dog i hissolyckan i Sundbyberg i måndags pågår. Flera av de som dog ska ha varit migrantarbetare, enligt fackförbundet SAC Syndikalisterna. Två var ukrainska byggarbetare och fackförbundet har nu startat en insamling för de anhöriga. – En tredje man var från Ryssland, och han var arbetsledare åt ukrainarna, säger Emil Boss på fackförbundet Solidariska Byggare, som är en del av SAC Syndikalisterna, till SvD. På torsdagen säger förbundet att man även fått fram uppgifter om det fjärde offret, som man av hänsyn till anhöriga inte vill gå ut med ännu. Den femte som dog i olyckan var 26-åriga Anton Runsvik från Matfors, strax utanför Sundsvall. Familjen vill inte kommentera dödsfallet, men godkänner att SvD publicerar hans namn. Metod från Interpol Polisen – som ansvarar för identifieringsfrågan – aktiverade efter måndagens dödsolycka sin DVI-organisation, som står för “disaster victim identification”, eller katastrofidentifiering på svenska.  Metoden används i situationer med många döda eller när de avlidna har svåra skador. De senaste åren har DVI-team bland annat arbetat med två svåra flygolyckor, i Umeå 2019 och i Örebro 2021. Tidigare har DVI kopplats in vid Estonia 1993, diskoteksbranden i Göteborg 1998 och tsunamin 2004. Det är en strikt procedur för att säkerställa identiteten på de avlidna – framtagen av Interpol. I gruppen kan förutom poliser exempelvis även rättsläkare, rättsläkare och rättsodontologer medverka. Letar upp släktingar Enligt Gisela Pettersson, Rättsmedicinalverkets ansvariga läkare på området, finns tre säkra identifieringsmetoder: tandundersökning, fingeravtryck och DNA-prov. – Men de tre metoderna bygger på att man parallellt genomför en antemortem-inhämtning. Den går ut på att man samlar in material kopplade till personen – exempelvis ID-kort. Man söker även upp anhöriga och intervjuar dem. I samband med det försöker man ta in DNA från förstagradssläktingar – föräldrar, helsyskon, barn – för att ha DNA att jämföra med. De anhöriga får även berätta om personen hade några kännetecken, som födelsemärken, tatueringar eller ärrbildningar, säger Gisela Pettersson. – Då kanske vi kan hitta viktiga uppgifter i en patientjournal. Och vet man vilken tandvårdsinrättningen personen gick till kan man inhämta tandvårdsjournalen och jämföra med den tandundersökning som görs av våra rättsodontologer. Om man misstänker att den döda inte är hemmahörande i Sverige – vilket kan vara aktuellt i det här fallet – tar man hjälp av Noa, som kontakter sina utländska motsvarigheter för att inhämta antemortem-material. Allt detta görs alltså även om man hittar ID-kort hos den avlidne? – Ja, när du har så många avlidna och det också finns en hög risk för skador på de avlidna kropparna så kan du inte lita på visuell identifiering, säger Gisela Pettersson. Hon har inte detaljkunskap om det aktuella fallet, men tror att man ”mycket väl vet” vilka personer som befann sig i hissen. – Det är nog inget snack. Men identifieringsprocessen syftar ju till att rätt kropp ska lämnas ut till rätt familj. Hon nämner terrorattacken mot konsertlokalen Bataclan i Paris 2015, då 89 personer dödades. – Då fanns det enskilda poliser som frångick DVI-principerna och fick franska läkare att utfärda handlingar på de avlidna för att man tyckte att man kände igen dem. – När kropparna sedan lämnades ut till anhöriga visade det sig vara fel personer. När DVI-teamet genomfört samtliga utredningsåtgärder sätter sig gruppen ned för ett avslutande ”ID-board”

Döda i hissolyckan i Sundbyberg inte officiellt identifierade


Regeringens satsning på kärnkraft riskerar att höja elpriset och öka risken för elbrist innan 2035, och det statliga stödet kan bli mycket dyrt. Det skriver Pär Holmberg och Thomas Tangerås. Regeringen har nyligen lanserat en färdplan för ny kärnkraft i Sverige. Två stora kärnkraftsreaktorer, eller motsvarande, ska byggas till 2035. Ytterligare åtta stora reaktorer kan tillkomma innan 2045 enligt samma färdplan. Enkla beräkningar visar att en sådan satsning riskerar att bli mycket dyr för konsumenter och skattebetalare. Det kan behövas ett stöd på 4–11 miljarder kronor per reaktor och år under 35 år. Ett annat problem är att elpriset och risken för elbrist kommer att öka innan 2035. Detta eftersom regeringens satsning på kärnkraft tränger undan mer samhällseffektiva investeringar som går snabbare att genomföra. Vi är dock positiva till att 20 länder, inklusive Sverige, ställde sig bakom en deklaration om stärkt samarbete på kärnkraftsområdet under FN:s klimatkonferens COP28. Kärnkraften kommer att vara viktig för att klara energiomställningen på global nivå. Detta gäller särskilt för tätbefolkade länder med höga elpriser, såsom Storbritannien och länder på den europeiska kontinenten. Läget är annorlunda i Sverige som är ett glesbefolkat land med goda möjligheter att bygga billig landbaserad vindkraft. Dessutom finns det mycket vattenkraft inom landet, samt i Norge. Överföringskapaciteten är väl utbyggd inom Norden. Det innebär att vi har goda möjligheter att parera fluktuationerna i vindkraftens produktion med både inhemsk och utländsk produktion. Det är möjligt att höja effekten i befintlig vattenkraft, kärnkraft och kraftvärme, och det går att investera i befintliga kärnkraftverk så att deras livslängd förlängs. Vidare bör tillståndsprocesserna förbättras, så att vindkraft kan byggas ut i snabbare takt där den är samhällsekonomiskt motiverad. Därutöver är det sannolikt kostnadseffektivt att investera i fossilfri värmekraft och flexibel efterfrågan för att motverka en del av svängningarna i den väderberoende elproduktionen. Lagring av vätgas för att använda i energiintensiv industri är till exempel ett naturligt komplement till vindkraft. Dessa investeringar kan komma på plats relativt snabbt, så att elpriset och risken för elbrist kan minska innan 2030. Riktat statligt stöd till ny kärnkraft slår mot samhällsekonomiskt lönsamma projekt, eftersom den statliga satsningen bidrar till att elpriset minskar efter 2035, när nya kärnkraftverk beräknas vara på plats. Konsekvensen blir att elpriset och risken för elbrist ökar innan 2035. Storbritannien har gett mycket omfattande stöd till byggandet av nya kärnkraftverk. Exempelvis garanteras de två nya reaktorerna i Hinkley Point C ett högt elpris i 35 år. Det garanterade priset skrivs upp med inflationen. År 2021 hade garantinivån räknats upp till ungefär 1,4 kronor per kilowattimme. Den här typen av avtal brukar kallas för CFD-kontrakt, eller marginalkontrakt, vilka regeringen överväger att införa för ny kärnkraft i Sverige. Sverige har det lägsta elpriset på elbörsen inom hela EU. Därför kommer det sannolikt krävas väsentligt större stöd i Sverige än i Storbritannien om inte kostnaderna för att bygga ny kärnkraft blir mycket lägre än i Storbritannien. Som ett räkneexempel, anta att elpriset på Sveriges framtida elbörs blir 50 öre per kilowattimme i snitt. Det är i linje med Energimyndighetens prognos, där Sveriges elpris förväntas ligga mellan 40 och 60 öre från 2025 till 2050

Holmberg och Tangerås: Vänta med statligt stöd till ny kärnkraft


BYD Dolphin utmanar Volkswagen ID.3. Men vad väger egentligen tyngst – att bilen seglar under tysk flagg och är tillverkad i Europa? Eller går det lika bra med en kinesisk elbil från en av världens största tillverkare av elbilar och batterier? Den kinesiska biltillverkaren Build Your Dreams är relativt okänd för oss i Europa. Men de är knappast några debutanter. Märket bildades 1995 och är i dag en av Volkswagens största konkurrenter i Kina. Dolphin är BYD:s svar på en eldriven Golf. Prislappen närapå identisk med Volkswagen  I Sverige har BYD etablerat sig genom återförsäljaren Hedin Bil, som sedan i fjol även säljer modellerna Han, Tang och Atto 3. Dolphin är märkets minsta elbil, som nu lanseras i ett utförande med riktigt hög utrustningsnivå, 204 hästkrafter och ett batteri på 60 kilowattimmar som ger en räckvidd på cirka 43 mil. Prislappen börjar på 399 000 kronor och privatleasing kostar 3 995 kronor per månad. Så långt är egenskaperna och prislappen mer eller mindre identiska med Volkswagen ID.3, som även den har 204 hästar och batteri på cirka 60 kilowattimmar. Storleksmässigt är de också lika i kupéutrymmena och i bagageutrymmet. Tagit ut svängarna Däremot skiljer sig designfilosofin ordentligt. På insidan har BYD tagit ut svängarna – förarmiljön har inspirerats av havet, plasten går i djupblå toner och dörrhandtagen påminner om fenor. I mitten lutar en pekskärm på högkant, som liksom ett partytrick kan snurras till liggande läge med hjälp av en knapptryckning eller ett röstkommando. Precis som många andra tillverkare har man utvecklat sitt eget infotainmentsystem, som är sådär. Dock går det att spegla sin telefon trådlöst via Apple Carplay och Android Auto – det är bra eftersom BYD:s egen navigation inte känns uppdaterad. Här finns även V2G, vilket innebär att bilen kan agera powerbank åt andra elektroniska apparater. Det kan även Volkswagen ID.3 i och med den senaste uppdateringen i somras. Även om likheterna är många mellan ID.3 och Dolphin finns det skillnader: Dolphin är exempelvis framhjulsdriven, medan ID.3 är bakhjulsdriven. I BYD sitter det egentillverkade Blade-batteriet med koboltfri LFP-kemi (järn och fosfat) som är mer kompakt än Volkswagens litiumjonbatteri. Det gör att Dolphin känns rymlig för att vara en bil i denna storleksklass. Man har väldigt gott om plats i baksätet och takhöjden är generös. Avgörande skillnad ID.3 känns aningen roligare att köra och sedan lyftet i somras har interiören också blivit mer påkostad och trevlig. Båda bilarna får högsta betyg i krocktester. Det är en gren som kineserna inte har råd att kompromissa med längre. Inför Europalanseringen har bilen förlängts för att prestera på topp i säkerhetstester, även om vi har vissa anmärkningar på deras aktiva säkerhetssystem. Plingljudet som betyder att man övertrasserar tillåten hastighet (det är lag på att alla nya bilar måste varna för detta) är väldigt enerverande. Det får önskad effekt, man kör inte ens 2–3 kilometer över skyltad fart för att undvika det jobbiga ljudet. Mer anmärkningsvärt är den bråkiga filhållningen som kastar en in mot mitten av filen, trots att man är bra placerad. Med hala vägar gör det att vi får hjärtat i halsgropen – och föredrar att köra med systemen avstängda. Kanske kan detta vara skäl nog att välja tyskt. Den mest avgörande skillnaden är kanske ändå tiden vid laddstolpen. Att snabbladda Dolphin från 10 till 80 procent går på dryga 40 minuter, medan det i ID.3 tar ungefär en halvtimme. Det kan mycket väl fälla avgörandet för den som kommer att snabbladda ofta. Kommer man mest ladda på jobbet eller hemma över natten har det kanske inte så stor betydelse

Test: BYD Dolphin – kinesisk elbil utmanar tysk jämlike.


Det var kanske inte så vettigt att dela upp ”The crown”-avslutet i två halvor. Men när serien går i mål är det elegant och lagom högstämt. Hur vettigt var det att dela upp den sista säsongen av ”The crown” i två? Sådär, kan man väl konstatera. De fyra avsnitten om Dianas död var utdragna och irriterande spekulativa, men det hände åtminstone någonting. När de sex finalavsnitten nu släpps är tempot lågt och tonen i moll. Nå, ”The crown” har aldrig varit någon munter serie, och över denna sista etapp vilar en diskret undergångskänsla. Det ska förstås sägas att de här åren, från 1997 och 2005 inte heller var särskilt spektakulära, men känslan är att Peter Morgan mest tröskar sig igenom dem för att äntligen få sätta punkt.  Prinsessan Margaret och drottningmodern brottas båda med sviktande hälsa och dör. Drottningen är avundsjuk på att Tony Blair är så poppis. Och i synnerhet William sörjer fortfarande sin mamma – slarvigt nog med en The Cardigans-låt i hörlurarna som inte släpptes förrän ett år efter perioden som skildras – medan Charles förgäves försöker bonda med honom.  När serien sen skuttar fram till Williams collegetid och hans möte med medelklasspuddingen Kate Middleton är det nästan romantiskt ett tag, åtminstone tills man plockar in Kates mamma Carol i handlingen och gör henne lika beräknande som Mohammed Al Fayed i försöken att gifta in sin familj i kungahuset. Harry då? Han har tilldelats en skådis som inte är ett dugg lik honom, och får bara en större storyline, nämligen den med hans olycksaliga nazistuniform. De unga prinsarna får inte utrymme att bli riktiga huvudpersoner. Känslan är främst att man använt dagens väldokumenterade konflikter och motsättningar mellan de två och försöker plantera dem redan här – som när drottningen påpekar för William att ”det inte är så lätt att vara nummer två”, eller när det hamras in hur William är positiv till pappas giftermål med Camilla eftersom han redan då är en duktig tronföljare som sätter monarkins fortlevande högre än sina egna känslor. För all del, det är ett prydligt dramabygge, men verkligheten var nog stökigare. Å andra sidan, någon dokumentär är det inte, och Morgan har flera gånger berättat utifrån sin egen agenda snarare än de faktiska skeendena. Slutavsnittet utspelar sig således redan 2005, en rent dramaturgiskt tacksam period.  Prinsbröderna är sams, Charles och Camilla har efter en del krumbukter äntligen fått gifta sig, och drottningen sitter i det tomma kapellet och begrundar sin egen begravning, medan en säckpipa spelar klagosången ”Sleep, dearie sleep” – både titeln på avsnittet och hennes framtida begravningsmusik. Prins Philip kommer in och får leverera den inte direkt subtila repliken ”vi tillhör en utdöende art” innan hon sakta vandrar ensam ut ur kapellet, med en högt placerad kamera på den lilla hattprydda kroppen innan man klipper till eftertexterna.  Det är elegant, och alldeles lagom högstämt. De resterande 17 åren i drottningens liv, då hon behövde parera prins Andrews samröre med Jeffrey Epstein, Markles och Middletons strumpbyxkonflikt och Harrys rymning till Kalifornien, det kan någon annan få göra dramaserie av.

Recension: Avslutet på Netflix-serien The Crown är elegant


Årets Gävlebock blev fågelmat – men bockkommittén har beslutat att den ändå får stå kvar säsongen ut. ”Det handlar om att bocken ska få fortsätta sprida julkänsla”, säger Gävlebockens talesperson Anna-Karin Niemann. Knippen av halm regnar ner när kajorna kalasar på Gävlebocken som i år blivit julmat. Förfallet går att följa i realtid via en livesändning på sajten Visit Gävle. Den tretton meter höga julbocken har länge varit olycksdrabbad. På 57 år har bocken bara överlevt 19 gånger. Men tidigare har hotet främst varit att någon ska bränna ner den – att fåglar ger sig på den har inte hänt tidigare, enligt Gävlebockens talesperson Anna-Karin Niemann. – Vi har försökt att leta i arkiv och pratat med folk som har jobbat mycket länge med att bygga upp Gävlebocken. Det är ingen av dem som minns att det här har hänt tidigare. Anledningen till fåglarnas intresse är att sommaren var ovanligt blöt och att skörden blev dålig, något som gjorde att kornen blev kvar i halmen, enligt bockkommittén. På torsdagen höll kommittén ett krismöte där de beslutade att låta bocken stå kvar säsongen ut. Det betyder att den plockas ned som planerat den 2 januari. – Det handlar om julkänsla, och att bocken ska få fortsätta sprida julkänsla. Det känns inte heller bra att börja skrämma bort fåglar som följer sin naturliga instinkt och vill ha mat, säger Anna-Karin Niemann. Kajor är en extra tuff motståndare för bocken, säger Niklas Aronsson, informationsansvarig vid Sveriges ornitologiska förening, till Arbetarbladet.  De är nämligen bland de smartaste kråkfåglarna och är vana vid leva i en komplicerad social miljö. – Vissa säger att de pratar med varandra men det finns inget belägg för det. Det räcker med att en kaja flyger över stan och ser 40 andra fåglar som äter och då vet de att det finns mat där, säger han till tidningen. Bockkommittén ska nu undersöka hur de ska undvika samma problem nästa år. De har redan haft samtal med en fågelexpert, och ska kontakta fler. Varför är det värt att fortsätta med Gävlebocken år efter år, trots utmaningarna? – Han ger ju otroligt mycket tillbaka till Gävle. Dels känslomässigt att det är många som tycker väldigt mycket om bocken, dels att han ger mycket tillbaka även ekonomiskt för handeln i stan och företagarna. Kan ni ompröva beslutet om bocken blir helt uppäten? – Vi har tagit beslutet utifrån vad vi vet i dag. Och det är otroligt mycket människor som hör av sig och tycker att han ska få stå kvar, säger Anna-Karin Niemann.

Gävlebocken får stå kvar – trots fåglarna


Joe Biden blir den fjärde amerikanska presidenten att ställas inför riksrätt. Exakt för vad är ännu oklart. Här är vad som är känt hittills. Vad har Joe Biden gjort? Det är vad de republikaner som driver utredningen försökt ta reda på sedan flera månader. Riksrättsundersökningen startade egentligen i september, men har nu formaliserats när hela representanthuset röstat om saken. Omröstningen avlöpte helt enligt partilinjen.  221 republikaner röstade för och 212 demokrater emot. Granskningen cirkulerar till stor del kring presidentens son, Hunter Biden. Det är sedan åtminstone fyra-fem år känt att Hunter Biden haft en rad mer eller mindre märkliga affärer för sig. Bland annat lät han sig väljas in i det ukrainska energibolaget Burismas styrelse under samma tid som hans far var amerikansk vicepresident och hade hand om USA:s Ukrainapolitik. En del av den politiken var att ihop med EU motverka misstänkt korruption i Ukraina, inte minst energibranschen. Hunter Biden har även haft affärer i Kina som han kritiseras för och han står under åtal för vapen- och skattebrott. Republikaner, inklusive Donald Trump, har sedan 2019 försökt knyta Hunter Bidens vittförgrenade affärsverksamhet till Joe Biden. Många minns förmodligen att Trump ringde Ukrainas president Volodymyr Zelenskyj för att pressa honom att starta en ukrainsk utredning mot familjen Biden.  Det samtalet ledde samma år till den första av två riksrättsprocesser mot Trump, som friades i båda. Hittills har republikanerna fått fram 40 000 kvitton och bankpapper som de nu går igenom. Målet är att knyta en eller annan transaktion till Joe Biden för att visa att han tjänat på sonens påstått ljusskygga affärer. Kan Biden fällas och avsättas? Ja, i teorin åtminstone. Hela syftet med en riksrätt är möjligheten att avsätta en tjänsteman eller ledare som bevisats vara korrupt eller på annat sätt olämplig. Det krävs 66 av 100 röster i senaten som röstar för fällning. Om så sker avsätts vederbörande omedelbart. Men med tanke på att Demokraterna har majoritet i senaten, om än tunn, så är möjligheten för fällande dom mot Biden liten, för att inte säga minimal. Detta vet förstås även Republikanerna. I kombination att det ännu inte föreligger ett konkret, bevisat brott eller förseelse att bygga på, så gör detta att demokrater och även en del republikaner avskriver riksrättsåtalet som ett jippo. En politisk teater designad för att ta fokus från Trumps alla juridiska bekymmer. Mike Johnson, den nuvarande republikanska talmannen i representanthuset, var 2019 skeptisk till att demokrater drev fram ett riksrättsåtal mot Trump så nära valet 2020. Fyra år senare är det samma Johnson som nu släpper fram en ny riksrätt strax före ett val. Kan det påverka valet? Ja, både Trumps fyra brottsåtal och riksrättsåtalet mot Joe Biden kan påverka opinionen eftersom processerna till stora delar kommer att pågå under valåret 2024. Vill Republikanerna maximera effekten så drar de ut på utredningen under hela nästa år så att den når kulmen runt valdagen i november. Ingen presidentkandidat kan vinna ett val utan mittenväljarna, som ibland röstar på en republikan och ibland på en demokrat. Det är naturligt att några av dessa väljare låter sig påverkas av riksrättsåtalet på samma sätt som de kan påverkas av åtalen mot Trump. Andra väljare lär avskriva alla juridiska turer som politiska mål. Så vilken påverkan de till slut får går inte att säga. Vad som däremot står klart är att kongressen och dess politiker, oavsett parti, åtnjuter mycket lågt förtroende hos väljarna, baserat på opinionsundersökningar.  Varken de två riksrättsåtalen mot Trump eller det nuvarande mot Biden har stärkt politikernas förtroende hos väljarna