Det är dags att säga det rakt ut: 2024 är året då Ukraina kommer att delas, säger den amerikanske statsvetaren Ian Bremmer till SvD. För med Trump på god väg mot Vita huset är kriget redan avgjort.  Det är inte vad Ian Bremmer vill ska ske. Men det är skillnad på vad man önskar och hur verkligheten ser ut, understryker han när vi ses i varsin soffa hos Eurasia Group på femte avenyn i New York. – Det kan bli så att kongressen inte ens får iväg några mer pengar till Ukraina under den tid som Biden har kvar i år. Just nu ser det ut så, säger Bremmer.  I veckan sade Trump att han motsätter sig en kompromiss om gränsen mot Mexiko. I samma förhandlingspaket ligger Ukraina-pengarna. Och blir det ingen överenskommelse om säkerhet gentemot Mexiko, så blir det inget för Ukraina.  Bremmer är professor i statsvetenskap och pratar ständigt med både amerikanska och utländska ledare och politiker. Jag har hört både FN- och EU-diplomater diskutera samma sak i mer än ett år nu. De vill inte citeras öppet, eftersom det inte är officiell policy i nästan något västland och kan uppfattas som brist på stöd för Ukraina.  Men för Ian Bremmer, som är expert på global säkerhetspolitik, är bilden nu för tydlig för att inte sätta ord på och uttala högt – hur plågsamt det än är. Han är flitigt anlitad som analytiker, och säljer även sina bedömningar av ”globala politiska risker” till företag och regeringar. Däremot tar han inte ställning till vem som blir president eller vilket parti som bör ha makten i olika länder – hans arbete går ut på att analysera konsekvenserna av den politik som förs, och förutspå utveckling.  Det han nu tror oundvikligen kommer ske i Ukraina baserar han på två saker:  – Jag har svårt att se att Ukraina kan vinna tillbaka mer mark. Och att Trump blir republikanernas kandidat.  Att Trump nu är mycket nära nomineringen innebär att han får en helt ny status – och mycket mer makt. Redan som officiell presidentkandidat kommer han få ta del av underrättelseinformation på högsta nivå, och det han gör och säger väger ännu tyngre i kongressen – långt innan presidentvalet är avgjort.  När det gäller Ukraina är Trump extremt tydlig: Hade han varit president så hade Putin aldrig ens invaderat. Trump beskriver sig som Putins ”favorit” och utlovar en ”snabb lösning”, där kriget är ”över” på 24 timmar.  Zelensky har redan nu uttryckt sin oro för något i den stilen: Att Trump som president skulle plocka upp luren och göra det han säger sig vara allra bäst på – att få till en ”deal”, med Putin, helt på egen hand.  – Glöm inte heller att Zelensky ju också är Trumps politiske fiende sen gammalt, påminner Bremmer.

Det hade jag faktiskt nästan glömt: Som nyvald president sökte Zelensky redan 2019 militär hjälp från USA. Det kunde bara han få, sa Trump då, på villkor att han fick ukrainska åklagare att inleda en utredning mot Joe Bidens son Hunter. För det, bland annat, blev Trump ställd inför riksrätt, anklagad för att ha missbrukat presidentämbetet för personlig vinning gentemot en politisk motståndare.  En oberoende amerikansk riksrevision visade också senare på att Vita Huset under Trump olagligen hade stoppat pengar som kongressen redan godkänt till Ukraina.  Inga europeiska ledare, förutom möjligen Orban i Ungern, kommer ställa sig upp och likt Trump tala om att stoppa kriget i Ukraina i år, tror Bremmer. Men under tiden fram till det amerikanska presidentvalet i november kommer mer splittring börja skönjas i Europa. Politiska grupper och organisationer i till exempel Tyskland och Frankrike kommer argumentera hårdare för ett vapenstillestånd.  Under tiden kommer Ryssland fortsätta öka luftangreppen mot Ukraina, som får allt svårare att försvara sig när ammunitionen sinar och hjälpen från omvärlden uteblir

Ian Bremmer: Ukraina delas i år – vinner inte tillbaka mark


”Sackarias spyor” tar upp ett angeläget ämne: att även män kan drabbas av ätstörning. Men det tänkta humoristiska tilltalet havererar och komikern Hampus Nessvolds spelregister tar över. Mäklaren Sakarias Wargentin har allt – framgång, pengar och en näst intill religiös självbehärskning när det handlar om det dagliga kaloriintaget. 1 500–1 700 kilokalorier är den så kallade dagsbudgeten, om det blir för mycket är det bara att spy. Detta berättar han genom en monolog av systrarna Tove och Sofie Forsman samt Hampus Nessvold, som även gestaltar titelfiguren i ”Sakarias spyor”.  Scenen har inretts som toaletten på en nattklubb, med tonade helfigursspeglar och kaklade golv. Båset, inklusive toastol, där mycket av monologen utspelar sig, går som en catwalk ut mot publiken. Fåfängan har sitt pris. Det är utan tvekan ett angeläget ämne. Man räknar med att ungefär var tredje person som drabbas av en ätstörning är man, men mörkertalet är stort. Ätstörningsproblematik klassas ofta som en kvinnosjukdom, som görs fullt begriplig i vår övervisuella samtid där vi ständigt bombarderas av kvinnokroppar. Detta har kartlagts av feministiska tänkare. Desto mer paradoxal blir då mäns längtan att krympa när könsrollen dikterar dominans. Här finns en vit fläck att utforska på scen. Sakarias söker sålunda vokabulär för att beskriva sitt beteende, ätstörd är han då ju inte, det kan bara tjejer som vill tyna bort vara. Han äter mycket lite, men ibland blir det lite mycket, säger han. Han utför sina ritualer inför varje uppkastningsförsök på gränsen till vällustigt: först handspriten på händerna, sedan med noga rivna rutor toapapper sprita av toasitsen, sedan ned på knä. Ett recept på hemgjord pasta blir som ett pornografiskt hjälpmedel på väg mot själveruptionen. Under några få tillfällen lyser föreställningen skarpt. Men mest är det stekarlivet i Stockholm som blir belyst med uppväxten som en medelklassnolla i Småland som utgångspunkt. De överdådiga excesserna på dyra restauranger. Flådiga våningar med hisnande prislappar. Ibland liknar manuset en skrytkrönika i helgbilagan, med triviala observationer som utfyllnad: ”Har ni tänkt på hur mycket man äter på konferens?” Det tilltänkta humoristiska tilltalet havererar i brasklappar snarare än punchlines och komikern Hampus Nessvolds spelregister tar ofta överhanden. Det är synd att det inte håller. Som teater med tomma kalorier.

Recension: Hampus Nessvold kämpar förgäves i ”Sackarias spyor”


Sverige närmar sig ett inträde i Nato. Det är glädjande, anser Litauens utrikesminister. I en SvD-intervju berättar Gabrielius Landsbergis om sina förhoppningar på Sverige – och han är öppen för litauiska soldater på Gotland. När SvD möter Gabrielius Landsbergis på Litauens ambassad i Stockholm är han på gott humör. – Jag är jätteglad så klart. Det är bara synd att det tog så lång tid. Ingen trodde att det skulle vara så svårt, säger han. Det är dagen efter att turkiska parlamentet röstat ja till det svenska Natomedlemskapet. Utanför fönstret vräker regnet ned. Litauens utrikesminister är i Sverige för att diskutera regional säkerhet, stödet till Ukraina och nordisk-baltiskt samarbete med ministrar och riksdagsledamöter. – Sverige är en seriös militärmakt som stärker Nato, särskilt i Östersjön. Jag är väldigt glad över det svenska beslutet nyligen om att stationera en bataljon i Lettland. Det tyder verkligen på engagemang. I framtiden hoppas han på ett utökat samarbete med Sverige om försvaret av sjövägar och hamnar kring Östersjön. Enligt ett riskscenario, som SvD skrivit om, skulle Ryssland om det ville angripa Baltikum kunna skära av Natos södra förbindelse till Baltikum via den så kallade Suwalki-korridoren mellan ryska Kalingrad och Belarus. Då blir öppna sjövägar en förutsättning för att kunna bistå Baltikum. – Sverige har varit en sjömakt under hundratals år och har en mycket kapabel marin expertis. Därför ser vi gärna ett närmare samarbete när det gäller försvaret av hamnar. Vi skulle också kunna genomföra träning och övningar tillsammans. Fruktar angrepp på Baltikum Med tanke på Gotlands strategiska läge och att man därifrån kan kontrollera en stor del av luftrummet över Östersjön är han öppen för att litauisk militär skulle kunna hjälpa till att försvara den svenska ön. – Det är upp till militären att diskutera, men om det skulle hända skulle jag stödja det. Han beskriver risken att Rysslands angreppskrig kan sprida sig från Ukraina till Baltikum som högst påtaglig. Den militära hjälp som Ukraina hittills fått kan vara otillräcklig för att stå emot Ryssland. – Det vet vi inte. Däremot vet vi att Ryssland nu satsar stort på att bygga upp sin krigsmaskin. De har ökat militärbudgeten med 60 procent och industrin har ställt om till militär produktion. Det betyder att de kan fortsätta kriget och expandera det. Och den region som ligger närmast är den baltiska regionen. Han nämner att det spekuleras om att Vladimir Putin efter det ryska presidentvalet i mars kommer att beordra en full mobilisering som kommer att bli svår att matcha. – Det är ett kritiskt läge. Vi har instrument för att ta steget och möta de ryska utmaningarna. Men för det behövs politisk vilja. Jag skämtar ibland om att Litauen inte har så mycket industriell kapacitet som andra länder, men att vi har en stark röst. Vi försöker förklara vad som står på spel om Ukraina förlorar kriget. För Litauen är det tydligt vad som står på spel, säger Gabrielius Landsbergis. Landets öde präglas av dess historia och dess geografi. Och precis som för Ukraina kastar Ryssland sin skugga över båda dessa faktorer. Frusen konflikt i Georgien Litauen har två självständighetsdagar – en för 1918 när ryska imperiet upplöstes och en för 1990 då Sovjetunionen kollapsade. – Varje år när vi firar våra självständighetsdagar är det friheten från Ryssland som vi firar. Och vi hoppas att vi slipper fira fler självständighetsdagar i framtiden, säger Gabrielius Landsbergis. Geografiskt gränsar Litauen både till den ryska exklaven Kalingrad och Belarus, som är allierat med Ryssland. Och längs dess sydvästra gräns löper den tidigare nämnda Suwalki-korridoren mellan Kalingrad och Belarus

Litauens Gabrielius Landsbergis öppnar för soldater på Gotland


PODD | ”Stolt balkanmamma” med kronisk smärta och en hel del snusk när ”Tv-kollen” tar sig an SVT Plays utbud. Tove Norström och Andreas Hörmark dyker ned i den senaste tv-veckan.  I veckans ”Tv-kollen” blir det SVT Play-frossa med en av vårens mest emotsedda serier – ”Äta sova dö”-regissören Gabriela Pichlers ”Painkiller”. En ”stolt balkanmamma” som lider av fibromyalgi och hennes konceptkonstnär till dotter är huvudpersoner i denna dramakomedi – som får Tv-kollen att undra: Är det inne med kronisk smärta? Och varför måste skildringar av konstnärer alltid vara så raljanta?  Andreas Hörmark är ny programledare i Tv-kollen när Elias Björkman är pappaledig, och han vill prata snusk. Han har nämligen sett en otrovärdig serie om att förlora oskulden. Tove Norström har fördjupat sig i tabubelagd manlig njutning. SVT verkar vara mitt i sitt sexuella uppvaknande.  Förresten – du har väl inte missat att SvD Tv-kollen flyttat in i ett eget flöde? Gillar du podden – sök på ”Tv-kollen” och följ oss, så missar du inga nya avsnitt.  Titlar som diskuteras i avsnittet:
"Painkiller" (SVT Play)
”Everything everywhere all at once” (Viaplay)
”Höstsonaten” (Apple TV+)
”Sanningen” (Netflix)
”Anal extas” (SVT Play)
”Bara sex” (SVT Play) Lyssna på ”SvD Tv-kollen” ”SvD Tv-kollen” produceras av Svenska Dagbladet och distribueras av Acast. Förutom att lyssna här på SvD.se kan du även höra podden i följande kanaler. Du hittar den enklast genom att söka efter ”Tv-kollen” i din poddspelare; eller klicka på länkarna.

SvD Tv-kollen: Därför är SVT fyllt av smärta och sex


Måste kvinnor verkligen vilja ha barn? Sara Martinssons nya bok undersöker frågan om vad som händer med dem som förblir barnlösa. Jenny Aschenbrenner läser en myllrande berättelse om fördomar. Är den barnlösa kvinnan fortfarande ett hot mot samhällsordningen? Är det möjligt efter dryga hundra år av aktiv kvinnokamp – alla skrifter och debatter, alla sätt som kvinnorollen stötts och blötts under dessa år – att det fortfarande upplevs som hotfullt med en kvinna som lever genom sina reproduktiva år utan att låna sin livmoder till avkomma?  Bevisligen ja. Vittnesmålen från de kvinnor som valt bort barn eller inte fått dem säger samma sak: det anses suspekt. Allra mest underliga anses de kvinnor vara som inte ens längtat, som aldrig hört någon biologisk klocka ticka. Som om all annan individualitet som kvinnor ändå tillskrivs är underordnat detta enda viktiga, att förmera sig genom befruktning och förlossning. Journalisten och skribenten Sara Martinsson som 2021 kom med den rosade boken ”Knäböj”, om kvinnor och tyngdlyftning, tar sig nu an ämnet, också denna gång med stark förankring i sitt eget liv. Hon fyller fyrtio och har inga barn. Varför inte? Vad gör det med hennes position i världen? Och varför vill världen att kvinnor ska föda barn? Det mest slående är hur denna vilja att placera kvinnor i modersrollen åter blivit starkare. I takt med att kvinnor föder allt färre barn, både i väst och i resten av världen, ökar rädslan för en demografisk kollaps med en åldrande befolkning och inga unga raska krafter att ta hand om både dem och skatteunderlaget. Parar man det med den accelererande rädslan för invandrare, som ju har varit en motvikt till de vikande befolkningssiffrorna, så blir det förstås logiskt. Redan Göran Persson uppmanade svenska kvinnor att föda fler svenska barn. Samtidigt som få regeringar verkar villiga att göra de stora strukturförändringar som på allvar skulle kunna göra moderskapet förenligt med yrkesliv och självförverkligande. Så funkar också alla statliga försök att få kvinnor att bli mödrar uselt, konstaterar Sara Martinsson. Men historiens makthavare har verkligen försökt, det får man ge dem. Kanske har de till och med orkestrerat myten om en ”biologisk klocka”. Sara Martinsson citerar studier av fenomenet som avfärdar att en sådan skulle finnas, om man med det menar en instinkt som talar rakt genom alla kulturella föreställningar. Istället är det det pronatalistiska samhället som internaliserats till en ”inre röst”.  Som så mycket annat som känns ”sant” och ”äkta”, skulle man kunna invända – vi internaliserar hela tiden samhällets förväntningar och gör dem till våra egna begär och önskningar. Men barnafödandet har en särställning. Ännu farligare än kvinnans förmåga att skapa liv – staters vilja att kontrollera ”olämpliga” mödrars barnalstrande finns också med som ett spår i boken – tycks hennes val att inte göra det vara. Kvinnor som bärare av artens framtid tillåts nästan aldrig ha den fulla makten över sin kropp och dess reproduktiva förmåga. När den inte begränsas av lagar kontrolleras den av normer och kulturellt tryck. ”Kvinnor utan barn” är både ett personligt utforskande av författarens egna drivkrafter för att välja eller inte välja att någon dag få ett barn, och en idéhistorisk genomgång av synen på de barnlösa kvinnorna.  Det börjar med en fet baksmälla efter ett fyrtioårsfirande och rör sig sedan vindlande genom historien

Recension: Kvinnor utan barn av Sara Martinsson


Den svenska nazismens grand old lady har länge fascinerat Johannes Klenell. Nu har Vera Oredssons bror skrivit hennes historia – men kan han svara på varför hon så envist hållit fast vid Hitler? Vera Oredsson har varit något av ett fenomen för oss som följt bevakningen kring nazistiska Nordiska Motståndsrörelsen. Inom organisationen är den 95-åriga kvinnan som inte bara gifte sig med en utan två svenska nazistpartiledare en ikon. Med sin barndom i Tredje riket utgör hon en sorts högerextrem Förintelseöverlevare-skrattspegel som enträget dykt upp på högerextrema demonstrationer. Senast förra året åtalades Oredsson för hets mot folkgrupp. Det var långt ifrån första eller enda gången. 2016 stod hon inför rätta för en Hitlerhälsning under en nazistisk 1:a maj-demonstration i Ludvika. Hon förnekade brott och påstod sig bara ha vinkat åt några clowner i motdemonstrationen. Hur skriver man en bok om sin syster ”nazidrottningen”? I ”Veras resa” gör hennes yngre bror och journalisten Folke Schimanski ett ambitiöst försök. Berättelsen tar avstamp i flykten till Sverige. Den svenska mamman tog barnen med sig i Folke Bernadottes evakueringsaktion, de vita bussarna, vid krigsslutet. Pappan stannade och förblev kvar. Hitlers Tyskland höll på att falla. Vera var då sexton år, redan hängiven nazist och medlem i Bund Deutscher Mädel – den kvinnliga versionen av Hitlerjugend. Man hade börjat göra avkall på principen att kvinnor inte fick strida. Hon skulle snart bli gammal nog, men följde i stället med mamman norrut. Schimanskis nedteckning av systerns vidare öde i Sverige är inte speciellt uttömmande. Syskonen har inte heller haft speciellt mycket kontakt genom livet. Han är bara ett barn när de anländer till Sverige och gör ett annat vägval. När pojken blir äldre släpper han sitt hemlands ideologiska projekt, blir socialdemokrat och tror på den liberala demokratin. Vera, som flydde under sina mest formativa år, blir kvar i nazismen. Kanske på grund av syskonens skrala kontakt berättar han i stället hennes historia genom att låta Oredssons egna påståenden om barndomen – inte minst från självbiografin ”När flaggstängerna blommade” – möta författarens egna minnen och historiska fakta. Styrkan i ”Veras resa” är just där. Som läsare får man barnets perspektiv av att växa upp i en totalitär stat som tror på den egna rasens suveränitet. En förståelse för hur det fascistiska maskineriet kan forma en fanatiker. Trots att flickan, ett självständigt busfrö, växer upp i en värld där kvinnor enbart förväntas avla soldater till nationen blir hennes minnen av samma stat bara positiva. Den skyddade henne ju från faderns våld då hon, barnet, är statens ägodel. Det ger henne, för en stund, makt då hon kan ange pappan till SS. Familjen hinner fly strax innan hon blir gammal nog att uppleva krigets verkliga vedermödor som fanatisk soldat. Eller blivit gammal nog för att inse vedermödorna som kvinna i en radikalkonservativ fasciststat. I stället förnekar hon idag Tredje rikets förbrytelser. Hennes minnesbild av Hitlers Tyskland är enbart ljus. Flykten till Sverige blir ett livslångt svek mot inte bara Tyskland utan också mot henne själv. Ambitionen att skildra nazitysklands glansdagar och undergång från ett barnperspektiv lyckas ofta bra. Inte minst i skildringen av den ständiga dubbelheten och hyckleriet i brutaliteten. Men ibland tar historieskildringen av samhället väl mycket plats. Under läsningen saknas delar av Vera Oredssons egen berättelse. Tiden i Sverige – ett land där nazismen efter kriget inte fick speciellt starkt fotfäste – och hennes äktenskap med nazistledarna kunde ha fördjupats. Samhället formar givetvis individen

Recension: Veras resa av Folke Schimanski


Det viktigaste när deltagare ska väljas till en realityserie är att få till en dynamik, enligt castaren Kajsa Mellgren. Ibland får man ”gambla” och ta med någon som kanske är lite tokig.  Den första svenska säsongen av ”Love is Blind” har snabbt blivit en riktig snackis. Första veckan hade den svenska versionen av Netflix-serien hela 1,1 miljoner visningar och de deltagare som valt att söka efter kärleken i tv har synts i morgonsoffor och analyserats i sociala medier.  Att hitta rätt deltagare till realityserier kräver en hel del arbete och kan vara en utmaning i ett litet land som Sverige.  Castingarbetet kan se väldigt olika ut beroende på vilket program det handlar om, säger Kajsa Mellgren som jobbat med casting i 15 år.  Hon berättar att när hon hade uppdrag att hitta deltagare till en stort kärleksprogram för några år sedan, skickade hon iväg en av sina medarbetare till ett singelevent för att hitta personer som skulle kunna tänka sig att fortsätta sitt sökande efter ”den rätta” i tv.  Också dejtingsajter som Tinder och Match.com är drömverktyg för en castare som letar romantiker till ett sådant program. Kajsa Mellgren har själv försökt använda sig av fejkprofiler på dejtingsidor i sitt arbete. Men apparna är numera snabba med att sätta stopp för det.  Det allra vanligaste tillvägagångssättet i alla castingprocesser är att lägga ut riktade annonser på Facebook och Instagram.  Efter många år i branschen så börjar Kajsa Mellgren känna igen de personer som återkommande söker sig till tv-produktionerna.  – Man vet vilka som söker till tävlingsprogrammen, vilka som söker till kärleksprogrammen, och vilka som söker till allt.  Med tiden har det också blivit tydligt hur ”otroligt litet” Sverige är.  – Vi är inte tillräckligt många i Sverige. Jag har många gånger tänkt såhär: tänk att få casta i USA, vilket drömjobb det skulle vara.  Vad ska man tänka på om man vill ansöka till ett tv-program?  – Du ska aldrig skriva att du är ”en riktig komiker” eller att du är dö-rolig, för då är ju våra förväntningar så otroligt höga.  – Använd en bild som du känner dig bekväm med, men givetvis en som speglar ditt utseende. Sen är det jättebra om man kan filma sig själv, en liten snutt.  Att vara med i tv-program innebär en viss typ av kändisskap som deltagarna inte alltid är beredda på. Därför har sociala medier blivit ett viktigt verktyg för att få en bild av den potentiella deltagaren.   – Vi gör det till exempel för att se vad personen har för åsikter, så att det inte blir helt tokigt om man tar in dem, säger Kajsa Mellgren.  Samtidigt är det en balansgång. Programmen får inte heller bli för slätstrukna och platta. Tittarna vill ju ha bra tv.  – Ibland kanske man vill ha en lite tokig människa.  – Då kanske man får ”gambla” och ta med den. Det kanske blir superbra, eller så mitt i säsongen så slängs den ut.  Hur förbereds deltagare på reaktioner från tittarna i sociala medier?  – Ibland får man tänka att: den här personen är på det här sättet och vi skulle älska att ha med den, men vi ser ett potentiellt hot och hat mot den här personen. Och då går det inte.  Svårigheten är att det ofta inte går att veta på förhand vem av deltagarna som kommer att bli populär hos tittarna, och vem som inte blir det.  – Att komma ut till en hatstorm. Då måste det finnas en psykolog att ringa. För det är det nästan omöjligt att vara beredd på.  Den kanal där programmet ska sändas ger direktiv kring vilken typ av personer de vill ha, utifrån programmets målgrupp. Kajsa Mellgren brukar jobba brett i sökandet och presenterar sedan sina förslag.  Castare, kanal och producent ”krigar” därefter för sina favoriter

Castaren Kajsa Mellgren: Så väljer vi deltagare till reality-tv


När läkemedel inte längre får användas till avrättningar hittar amerikanska delstater nya metoder. Att använda kvävgas som Alabama nyss gjort behöver dock inte vara mera barbariskt än andra metoder, enligt en svensk giftexpert. Det är ett nytt, oprövat sätt att avrätta en människa – genom kvävning med hjälp av kvävgas.  FN:s kontor för mänskliga rättigheter har fördömt metoden och liknat den vid tortyr. Ändå användes den i torsdags i den amerikanska delstaten Alabama.  Kenneth Eugene Smith skakade och krampade kraftigt under avrättningen som tog 22 minuter. Efteråt sa Alabamas statsåklagare Steve Marshall att kvävgas ”var tänkt att vara – och har nu visat sig vara – en effektiv och human avrättningsmetod.” Har han rätt?  Luften vi andas består till nästan 80 procent av kvävgas. Men gasen blir livsfarlig att andas in när den inte blandats med syre, säger Erik Lindeman, överläkare vid Giftinformationscentralen.  – Det som händer om lungorna fylls av ren kvävgas, är att blodet som passerar lungorna töms på syrgas istället för att syresättas, vilket gör att man svimmar av.  Alla celler i kroppen är beroende av kontinuerlig leverans av syrgas för att hålla igång ämnesomsättningen, som en brasa i spisen. Om vi inte får syre slocknar elden och vi dör, säger Erik Lindeman. Effekten av kvävgas går inte att likna vid att kvävas genom att sätta något i halsen, eller att drunkna, betonar han.  – Då tar det mycket längre tid för syrebristen att bli så uttalad att man dör. Andas man ren kvävgas tuppar man av mycket fortare, säger han och fortsätter: – Jag tycker att man kan och bör ifrågasätta användandet av dödsstraff. Men att använda kvävgas är inte nödvändigtvis mera barbariskt än andra avrättningsmetoder som hängning, arkebusering eller användande av den elektriska stolen. Erik Lindeman betonar att han inte känner till de exakta omständigheterna för hur avrättningen i Alabama gick till, och att det faktum att den tog 22 minuter att genomföra reser frågor om exakt hur gasen tillfördes.  – Det går ju inte att översätta omständigheterna vid till exempel en arbetsplatsolycka med kvävgas, där vi vet att folk kan dö snabbt utan att verka märka att miljön de befinner sig i är förgiftad, till omständigheter där man skall tvinga på en dödsdömd person en mask eller hur man nu gått tillväga i det här fallet.  Förra året avrättades 24 människor i USA, alla genom injektion med läkemedel som söver, förlamar och därefter dödar personen.  Att kvävgas nu börjat användas beror på att det blivit allt svårare för delstaterna som tillåter dödsstraff att få tillgång till medicinerna, liksom på svårigheter att injicera dem.  Kenneth Eugene Smith i Alabama var dömd för att år 1988 ha misshandlat pastorsfrun Elisabeth Sennet till döds, på uppdrag av hennes man.  Smith skulle ursprungligen avrättas år 2022 med hjälp av injektion, men försöket misslyckades då fängelsepersonalen inte lyckades fästa en venkateter korrekt.  Enligt brittiska BBC har flera andra avrättningsförsök misslyckats på grund av liknande svårigheter.  2011 avrättades en man i delstaten Delaware med substansen pentobarbital från danska läkemedelbolaget Lundbeck. Medicinen är numera avregistrerad i Sverige, men har tidigare använts som sömnmedel.  Även sövningsmedlet tiopental har använts i de dödliga injektionerna.  2011 skärpte EU exportreglerna kring båda dessa läkemedel, för att de inte ska kunna användas vid avrättningar. Flera läkemedelsbolag har också infört egna regler kring sina preparat, med hänvisning till moraliska eller affärsmässiga skäl

Expert: Kvävgas inte mera barbariskt än hängning som avrättning


Översvämmade vägar och beteshagar, men också hus och källare. Mellersta Skåne har drabbats hårt av de högsta vattenflödena på 50 år. – Jag vet inte om man kommer att kunna hejda den här utvecklingen, säger koloniägare Stefan Lindoff vars kolonistuga står under vatten. KÄVLINGE Det flyter omkring ett trädäck i Stefan Lindoffs koloniträdgård.  Här på Piongången i Kävlinge kolonistförening får man vada i vatten upp till låren. Stefan Lindoff har klätt sig i vadarbyxor och regnjacka för att titta till sin koloni. – I går hade jag bara gummistövlar, då tog det lång tid att bli varm efteråt, berättar han när han pressar upp grinden som nästan inte syns i vattnet. Trädäcket renoverade han i somras och inne i huset hade familjen packat in allt som hör sommaren till. Kuddar till utemöblerna, belysning och krukor. Allt gick så snabbt, han hann inte plocka undan någonting. – Visst, man kan ersätta saker, men all tid man måste lägga ner, det är det värsta. Han har bara ägt huset i tre år och redan upplevt flera översvämningar – men denna är den värsta.  – Jag vet inte om de kommer att kunna hejda det. Varför skulle kommunen ens bygga vallar? Det kommer bara att svämma över på andra sidan i stället, säger han, innan han beger sig hemåt för att ringa försäkringsbolaget. Mellersta Skåne har varit hårt drabbat denna vinter. I början av januari kom snökaoset som lamslog E22:an, med tusen bilar som körde fast.  När temperaturen efterhand har stigit har smältvattnet runnit ut i åar och sjöar. Detta tillsammans med stora regnmängder har fått vattenståndet att stiga. I onsdags var det Hörby som var illa ute, på fredagen Kävlingeån, som hade en röd varning för de högsta flödena på 50 år.  Detta skedde efter att Vombsjön, en damm för dricksvatten, fick öppna sina dammluckor till ån för att inte svämma över. I sommarhusområdet vid Ringsjön, intill Hörbyån, står vattnet redan högt. Här har åns vatten trängt in i flera av de stugor som ligger närmast ån.  Tomas Olsson kommer i gummistövlar med en tom resväska för att rädda det han kan i sin stuga. Grannarna Gert Dyberg-Ek och Tore Paulsson har tillbringat förmiddagen med att gräva fåror ut i sjön för att leda bort vattnet. – Jag har bott här sedan 1980, och såhär illa har det aldrig varit tidigare säger Gert Dyberg-Ek. Vi kör vidare längs Kävlingeån som svämmat över både åkrar och små vägar. I Revingeby öppnar Bo Andersson dörren i våta joggingbyxor. Han hjälper en bortrest granne att pumpa vatten ur källaren.  Hans eget hus ligger lite högre och har ingen källare, men vattnet har trängt in i hans trädgård och orsakat stora skador. Pumphuset i poolen är förstört, alla maskiner och värmepumpen står under vatten, berättar han och visar hur ån nu översvämmat alla beteshagar som ligger utanför hans trädgård. Han är kritisk mot att dammluckorna till Vombsjön öppnats utan att informera de boende. En bil kommer körande och Philip Sandberg, liberalt oppositionsråd i Lunds kommun kliver ut. Han har blivit uppringd av Bos granne, Joost Sjöström-Tiden som under förmiddagen skickats runt bland Lunds myndigheter utan att få svar. Till sist skrev han till sin lokala politiker, som nu kommit ut för att se på skadorna. – Vad har ni nu hittat på, säger Bo Andersson argt. Varför öppnade ni dammluckorna? Nu är ju allt förstört i min pool, du kan bara tänka vad det kostar? Philip Sandberg nickar och lyssnar och tar flera bilder med mobilen. Han tycker själv att det är anmärkningsvärt att ingen vill ta ansvar och hjälpa de boende som drabbas

Högsta vattenflödena på 50 år i mellersta Skåne – översvämningar


Volvo slår rekord i både vinst och försäljning. Men nu vänder det ner samtidigt som vd Martin Lundstedt måste anpassa bolaget till det allt sämre säkerhetsläget i världen. Martin Lundstedt, vd för Sveriges största företag AB Volvo, rundade av 2023 med nya rekordsiffror. Efterfrågan på lastbilar, anläggningsmaskiner, bussar och bolagets alla tjänster gick så starkt att försäljningen för hela året hamnade på 553 miljarder kronor. – Det är en hisnande summa. Vad vi vet är det första gången ett svenskt industriföretag hamnar över 500 miljarder kronor. Och vi slog flera finansiella rekord, säger Martin Lundstedt. Det justerade rörelseresultatet stärktes också kraftigt och hamnade på 77,6 miljarder kronor. Det bästa resultatet i Volvos historia. Den stora vinsten gör att Volvo nu fortsätter att dela ut mycket pengar till aktieägarna. Volvos styrelse föreslår en utdelning på 7,50 kronor per aktie och en extrautdelning på 10,50 kronor per aktie. Totalt motsvarar det en utdelning på drygt 36 miljarder kronor. – En väldigt stor del av pengarna blir ändå kvar i bolaget för framtida satsningar, säger Martin Lundstedt. Även om det var mycket prat om rekord efter att rapporten för det senaste kvartalet presenterats på fredagen så är det tydligt att det nu vänder nedåt. Under lång tid har tillverkare som Volvo, Scania och Daimler Truck haft svårt att hinna leverera så många lastbilar som kunderna vill ha och kötiden har varit lång. Nu minskar i stället efterfrågan i spåren av höga räntor och allmänt svagare ekonomi. Det minskar behovet av transporter och orderingången för Volvos lastbilar minskade med 9 procent under fjärde kvartalet. Volvos ledning räknar dessutom med att det säljs betydligt färre lastbilar och anläggningsmaskiner under 2024 än under 2023, framför allt då i Europa. Det gör också att Volvo nu drar ned på personal, bland annat i den stora Tuve-fabriken utanför Göteborg. Både där och på andra håll i Europa är det en del visstidsanställda som får sluta. – Vi måste säkerställa att vi följer marknaden som viker, säger Martin Lundstedt samtidigt som han påpekar att nedgången i praktiken tar Volvo till mer normala nivåer efter flera kvartal med riktigt hög efterfrågan. Mitt i den här nedgången försöker Volvo också få fart på försäljningen av eldrivna lastbilar. Under hela förra året trefaldigades leveranserna, men mot slutet av året minskade intresset och under fjärde kvartalet föll orderingången för eldrivna lastbilar med 7 procent. Det är illavarslande för Volvo som satsat flera miljarder på att ta fram eldrivna lastbilar i en rad olika varianter. Hotar den sämre konjunkturen era planer på att sälja eldrivna lastbilar? – Jag tror inte att elektrifieringen kommer att gå långsammare på grund av det. Den stora frågan är snarare om det blir tillräckligt med investeringar i laddinfrastruktur och i elnäten, säger Martin Lundstedt. Så är du orolig för att elektrifieringen därför ska gå för långsamt? – Jag är inte orolig, men jag är otålig, för jag vet att eldrivna fordon fungerar bra och vi behöver ställa om. Men jag är inte orolig för Volvos del. Både Volvo och de andra lastbilstillverkarna vill gärna se att EU med flera driver upp kostnaderna för att släppa ut koldioxid. Då blir det dyrare att köra med fossila bränslen och relativt sett billigare att köra eldrivet. Är det rimligt att tro att folk accepterar högre bränslepriser? – Omställningar kommer inte gratis. Men då kan man samtidigt göra en omfördelning av hur skattetrycket ser ut. Vi måste ha en omställning som är socialt inkluderande, annars får vi helt andra problem, säger Martin Lundstedt

Volvos vd Martin Lundstedt presenterar rekordresultat


Pop var 1990-talets mest tongivande svenska tidskrift. Skribenterna bestämde vad som var inne och hade makten att avgöra hela musikkarriärer. En hållning som med tiden skulle visa sig bli ganska ansträngande. Det hela började, om man så vill, med Lena Philipsson. I slutet av 1980-talet var tidningen Slitz landets självklara forum för alla som ville läsa om musik och populärkultur. 1991 reste en av dess frilansare, 23-åriga Andres Lokko, till Amsterdam för att intervjua popikonen Paul Weller. Han förväntade sig att artistens ansikte skulle placeras på omslaget. Andres Lokko: – Det var den viktigaste intervjun jag gjort. Och Slitz hade varit en motståndsrörelse av modernitet i raggarlandet Sverige. Men samma år hade tidningens utgivningsbevis köpts av Mats och Unni Drougge. De lät i stället framsidan prydas av en bild på Lena Philipsson.  Andres Lokko: – Jag hade tillräcklig hybris för att börja fråga personer jag tyckte var bra: Ska vi inte göra en egen tidning som tar popmusik på allvar?  En av personerna var formgivaren Lars Sundh. Sundh talade i sin tur med Stefania Malmsten, som han lärt känna på Beckmans designskola. Någon berättade om planerna för Pietro Maglio, en filmvetare som sålde annonser åt indiefanzinet Sound Affects, vars innehåll gjordes av två indienördar i Norrköping vid namn John L Byström och Terry Ericsson. Pietro Maglio: – Men vem skulle betala? Det ordnades ett möte med en gubbe på Kinnevik som var Stenbecks högra hand. Men när han började prata om hårdrock gick vi bara därifrån. I vår bok var man död om man sa fel ord. Parallellt med planerna på den nya tidningen gjorde Andres Lokko den första svenska intervjun med Morrissey, återigen på uppdrag av Slitz. Paret Drougge satte dock Pernilla Wahlgren på omslaget. Andres Lokko: – Det var tydligt att nya Slitz var en undermålig produkt. Till slut satsade jag, Lasse och Pietro varsin diger månadslön för att kunna starta Pop.  Hösten 1992 omvandlades Lasse Sundhs vindsvåning på Tegnérgatan till redaktion. Till ett första redaktionsmöte inbjöds frilansare som Jan Gradvall, Hans Olofsson, Linda Skugge, Lars Nylin, Kjell Häglund, Lennart Persson, Sebastian Stebe, Martin Jönsson och Per Hagman. Pietro Maglio: – Vi visste inte hur tryckerier fungerade, vad något skulle kosta eller hur man betalar. Lasse skar fram sidorna med någon konstig manick. Andres Lokko: – Vi var så unga och passionerade att vi inte brydde oss om normala arbetstider. Att jobba till 03.40 en måndagsnatt var normalt. Nedanför lägenheten låg Broncos bar, som drevs av tyngdlyftaren ”Hoa-Hoa” Dahlgren. Han var den enda i Stockholm som gjorde tuna melt-mackor med pommes frites. Vi levde på dem. Kjell Häglund:  – Jag var några år äldre än de andra, hade två barn och skötte mitt jobb hemifrån. När jag på ett möte berättade något om mitt liv fick jag tystnad till svar. Efter tio sekunder sa Andres något om Neil Young. Han hade associerat:  Vad har jag på ”gubbe”? Stefania Malmsten: – Vi jobbade hela tiden. Vi arbetade med typografi på detaljnivå och lade stor möda på att få fram bilder som inte publicerats någon annanstans. Vi ville göra världens finaste tidning. När en nittonåring vid namn Fredrik Strage flyttade till Stockholm från Linköping hörde han rykten om redaktionen.  – Det sades att de åkte taxi vart de än skulle och åt frukost på hotell. I en intervju i SvD City såg jag bilder från Lasse Sundhs lägenhet. Han hade en espressomaskin – hemma! En gång såg jag honom kliva in i en skivbutik och köpa ett berg cd-skivor med ambient techno. Allt var så sofistikerat! I slutet av 1992 hade man fått ihop ett första nummer. Omslaget pryddes av Sade. Lars Sundh: – Annonserna skickades som filmer till ett finskt tryckeri som hade ett speciellt papper

Tidningen Pop styrde vad som var inne: Som en sekt


Tolv FN-anställda anklagas för inblandning i Hamas terrorattack i Israel. Uppgifterna beskrivs som ”chockerande” och de utpekade har fått sparken. FN:s generalsekreterare är ”förfärad” och USA fryser finansiering till FN-organet.  GENÈVE Nyheten väcker stor uppmärksamhet och starka känslor inom FN och i omvärlden. I centrum för vad som tycks vara en skandal står FN:s byrå för palestinska flyktingar (UNRWA). UNRWA uppgav på fredagen att man inlett en utredning av flera anställda som misstänks för inblandning i Hamas attacker i Israel den 7 oktober. Det uppges att man brutit banden med de anställda. – För att skydda byråns förmåga att leverera humanitärt bistånd har jag fattat beslutet att omedelbart säga upp kontrakten för dessa anställda och inleda en utredning för att fastställa sanningen utan dröjsmål, säger UNRWA:s generaldirektör Philippe Lazzarini.  Han tillägger att alla UNRWA-anställda som varit inblandade i terrorhandlingar kommer att ställas till svars, även genom straffrättsliga åtal. Han säger att den som sviker FN:s grundläggande värderingar även sviker dem som ska få hjälp i Gaza och på andra håll i världen. – Dessa chockerande anklagelser kommer samtidigt som mer än två miljoner människor i Gaza är beroende av det livräddande bistånd som byrån har tillhandahållit sedan kriget började.  Tolv FN-anställda anklagas UNRWA säger inget om hur många personer som ska ha varit inblandade i Hamas terrordåd eller på vilket sätt de ska ha varit behjälpliga i terrordådet. Men amerikanska utrikesdepartementet uppger att det rör sig om tolv personer.  ”USA är extremt upprört över att tolv UNRWA-anställda kan han varit inblandade i Hamas terroristattacker mot Israel”, heter det i ett uttalande från utrikesdepartementet. Enligt UNRWA är det israeliska myndigheter som försett UNRWA med information om de UNRWA-anställdas inblandning. Israel är sedan tidigare kritisk till UNRWA som anklagas för att vara partisk och sprida missinformation.  Israel har ansträngda relationer till flera FN-organ, som de anklagar för partiskhet i konflikten. Israels FN-ambassadör i Genève gick till hård attack mot Världshälsoorganisationen i veckan, och anklagade dem för ”samverkan” med Hamas. Hon sa även att WHO och andra FN-organ ”blundar” för den israeliska gisslans lidande.  FN:s generalsekreterare António Guterres reagerar starkt på anklagelserna mot de anställda vid UNRWA.  – Generalsekreteraren är förskräckt över dessa nyheter, sade FN-chefens talesman Stéphane Dujarric på fredagen.  FN-chefen kräver att Lazzarini genomför en utredning för att säkerställa att alla UNRWA-anställda som visat sig ha deltagit eller stöttat attackerna den 7 oktober omedelbart avslutas och hänvisas för potentiellt straffrättsligt åtal, enligt Dujarric. – En brådskande och omfattande oberoende granskning av UNRWA kommer att genomföras, tillade han. Sverige stor givare till UNRWA UNRWA grundades 1949 och tillhandahåller tjänster som skolgång, primärvård och humanitär hjälp till palestinier i Gaza, Västbanken, Jordanien, Syrien och Libanon. De största givare under 2022 inkluderade USA, Tyskland och EU. Givarländerna har upprepade gånger sagt att dess kapacitet att ge humanitärt bistånd till människor i Gaza är på gränsen till kollaps.  Sverige är också en viktig och traditionell givare till UNRWA. För 2024 har Sverige anslagit 400 miljoner kronor. Det är en minskning från föregående år och Sverige uppges vara en stark röst för reformering av UNRWA. Regeringskansliet skrev såhär 2023:  ”Regeringen avser fortsätta granska UNRWA och säkerställa att organisationen använder svenska medel på ett korrekt sätt och har en nolltolerans mot uttryck till stöd för terrorism eller antisemitism

FN-anställda anklagas för delaktighet i Hamas attack 7 oktober


Paret Lina Selleby och Ulf Stureson släpper varsin skiva, på samma dag och på samma skivbolag. Tillsammans skapar de en gripande självbiografisk konstinstallation om medelålders kärlek. I slutet av Nora Ephrons Rob Reiner-regisserade romantiska komedi ”När Harry träffade Sally” rusar Harry (Billy Crystal) strax före nyårsnattens tolvslag över ett folktomt Manhattan till festen där han vet att Sally (Meg Ryan) befinner sig.  ”När du inser att du vill tillbringa resten av ditt liv med någon så vill du att resten av ditt liv ska börja så fort som möjligt”, säger Harry till Sally. Det är ett citat som blir allt sannare och mer påtagligt ju äldre man blir. Jag gissar att Ulf Stureson – som fyller 63 år i mars – och Lina Selleby – nästan på dagen tio år yngre – kan relatera starkare till detta än de flesta. I en intervju i ämnet nyligen uttryckte Stureson det aningen mer kärnfullt: ”skynda dig för fan!”.  Ulf Stureson, en gång i tidernas begynnelse i Traste Lindéns Kvintett, är sedan 1990-talets mitt omhuldad singer-songwriter, Selleby mest känd som medlem i den högljutt politiska poporkestern Dr Kosmos under artistnamnet Twiggy Pop. Mitt i livet möts Lina och Ulf på samma arbetsplats. Där, i Studiefrämjandets korridorer, uppstår sakta men säkert ömsesidig passion. Båda har familjer på varsitt håll men en affär bara måste inledas. De lämnar allt för sin kärlek. Det nästan bibliskt symboliska straffet är ögonblickligt: Selleby drabbas av cancer, behandlingsbar men obotlig.  Under deras respektive komplicerade uppbrott skriver Selleby och Stureson sånger om – och till – varandra.  Nu ges de ut som varsitt album och gör det samma dag, på samma skivetikett. Två tonsatta novellsamlingar om vuxen romantik och dess komplikationer, lika ofta förhöjt extatisk – själva meningen med livet! – som skuldbelagt tröstlös och diskbänksrealistiskt smutsig. I den luttrade indietrubaduren Sturesons händer – fostrad i decennier av dokumenterat god klassicistisk rocksmak – behandlas parets resa med varsam försiktighet, nästan sakralt viskande i ett svenskspråkigt gränsland mellan ”I shall be released” och valfri The Jesus & Mary Chain-ballad.  Selleby lindar å sin sida inte in någonting. Hennes smarta friteatergrupps-pop – gitarrbefriad men gärna i vals eller tango-takt – ger texternas gränslöshet en milt humoristisk inramning. Men när hon några gånger skiftar språk till engelska synliggör det minimalistiska konstmusik-ambitioner. Det är en avväpnande strategikedja som blir än mer effektiv när jag lägger de två albumen i omlott på en spellista i min streamingtjänst. När Sellebys moderna positivhalar-sånger ställs mot Sturesons traditionella indierock växer parets musik och lyrik ihop. Ja, de kompletterar, till och med fulländar, varandra: Sturesons fåordiga noggrannhet och Sellebys dagboks-precist detaljerade ögonblicksbilder – ”vi betalar taxin med en skrynklig hundring som jag hittar längst ner i min handväska” – beskriver samma stulna stunder ur varsitt perspektiv och på två till synes olika språk men med samma uppsåt och destination.   Där uppstår ögonblickligen något litterärt som albumen var för sig inte uppnår; poplyrik växer till noveller som tillsammans bildar en roman eller ett korsklippt filmmanus. Det skänker lyssnaren andrum men med den oundvikliga förkunskapen om parets historia och öde etablerar också ljudet av bådas röster en så mycket starkare närhet till dem. Och det är just i detta som något unikt träder fram; en gripande självbiografisk konstinstallation om medelålders kärlek och tidens förbannat orättvisa gång.

Recension: Lina Sellebys Lyckan och Ulf Sturesons Vi


Den avgörande frågan är inte hur man på bästa sätt kan hindra människor från att ta livet av sig, utan hur man hjälper dem att finna mening i sin tillvaro – det konstaterar Vincent Flink Amble-Naess efter att ha läst en bok om självmord. Vad gäller mänskligt handlande finns det två förklaringsmodeller. I vanliga fall nöjer man sig med att efterfråga skäl. Varför skrev jag denna text? Kanske för att tjäna pengar, eller för att imponera på någon, eller helt enkelt för att jag fann skrivandet njutbart. Likadant tänker vi om det mesta: bostadsköp, tv-tittande, äktenskap, val av lunchsallad. Men när det kommer till en viss typ av handlande frågar vi inte efter skäl, utan orsaker.  Jag talar om handlande som beskrivs med psykiatriska termer: suicid, mani, depression, etcetera. En människa som har tagit livet av sig sägs ibland ha gått bort i en sjukdom, till exempel depression. Kanske menar man att sjukdomen gav henne felaktiga föreställningar – att hennes liv inte var värt att leva, att hon belastade sina anhöriga och så vidare – och att det var mot bakgrund av dem hon fattade sitt beslut.  Det vore ett annat sätt att säga att hon helt enkelt hade fel.  Min uppfattning är emellertid att anspråken är annorlunda. Man tänker sig, tror jag, att depressionen orsakar självmordet på ungefär samma sätt som epilepsi kan orsaka ett krampanfall. Enligt ett sådant synsätt är handlingen inte bara tragisk utan i grund och botten irrationell; den är oberoende av människans förnuft.  Vid första anblick är det en märklig föreställning. Många lämnar ju efter sig brev där de redogör för sina bevekelsegrunder i detalj. Ändå utövar idén en stark dragningskraft också på mig. Kanske beror det på att beslutet är så svårt att förstå. En nyansering av problemet åstadkoms av läkaren och psykiatern Christian Rück, i hans nyutkomna bok ”Ett liv värt att leva. Varför självmord blev människans följeslagare”. Han beskriver flera fall av suicid där både personerna själva och deras anhöriga har uppfattat beslutet som ett uttryck för preferenser.  Samtidigt: den överväldigande majoriteten av dem som överlevt ett självmordsförsök har ångrat sig i efterhand. Och det måste väl tala för motsatsen, att de i själva verket inte ville dö. Verkligheten är komplex, visar Rück. Beslutet att avsluta sitt liv fattas nästan alltid i hemlighet, av rädsla för att någon ska ingripa. Författaren jämför med ett närliggande fenomen: dödshjälp. Även om det inte är oproblematiskt, har det en avgörande fördel jämfört med självmord. Patienten får en chans att förklara sig. Det gör det lättare både för henne själv och för hennes anhöriga.  Men Rücks bild av dödshjälp är inte odelat positiv. Han får mig tvärt om att tveka på huruvida viljan att dö verkligen är ett uttryck för patienternas önskningar. Det gäller inte minst när indikationen utgörs av en psykisk sjukdom, som posttraumatisk stress. Hur kan läkarna vara säkra på att de inte deltar i ett patologiskt självskadebeteende? Det kan de nog inte, befarar jag. I Sverige är dödshjälp förbjudet enligt lag och suicidalitet är en grund för tvångsvård. Men den avgörande frågan är inte hur man på bästa sätt kan hindra människor från att ta livet av sig, utan hur man hjälper dem att finna mening i sin tillvaro. Varför mår vi så dåligt, trots vårt ekonomiska välstånd, vår ökade jämlikhet och vår välfärdsstat? Till stor del beror det på ensamhet, menar Rück

Recension: Ett liv värt att leva av Christian Rück


Handlaget i sakpolitiken har inte räckt för att lyfta regeringen Støre – och de ständiga ministerskandalerna underlättar sannerligen inte.  Inför statsminister Jonas Gahr Støres traditionsenliga och tv-sända nyårstal anlitades den välkände filmregissören Erik Poppe för att koreografera framträdandet till en förtroendeingivande helhet. Men vad hjälper det när regeringen ständigt hamnar i blåsväder. Det finns mycket att säga om norsk politik. Till exempel att det inte verkar vara något slut på ”rot” och ”snusk”. Efter pressavslöjanden sade Sandra Borch nyligen upp sig som minister för forskning och högre utbildning. Ett uppdrag som lämpar sig osedvanligt dåligt för en person som har plagierat sig till akademisk examen. ”En akseptabel prestasjon med noen vesentlige mangler. Kandidaten viser en viss grad av vurderingsevne og selvstendighet.” Det är den sammanfattande kortversionen av den masteruppsats med betyget D, på skalan A–F, som Sandra Borch fick när hon tog sin juristexamen 2014. Betyget träffade mer rätt än någon då kunde ana. Mer än 20 procent av texten har kopierats från andra masteruppsatser, dessutom hämtade Borch text från en expertrapport. Det ligger onekligen en viss ironi i att hon profilerat sig genom att i domstol driva vidare ett åtal mot en student som hade plagierat sig själv. Vid regeringsskiftet 2021 tillträdde Borch som lantbruksminister innan hon 2023 bytte portfölj. Hon nämndes som tänkbar vice ordförande i Senterpartiet. Men fallet kan bli ännu högre för sjukvårdsminister Ingvild Kjerkol, som sedan många år en av Arbeiderpartiets verkliga tungviktare. Fallet kan bli ännu högre för sjukvårdsminister Ingvild Kjerkol Kjerkol är också i akademiskt blåsväder. Var det kanske bara slarv eller var det forskningsfusk att masteruppsatsen från 2021 innehåller passager där hennes intervjupersoner uttrycker sig väldigt likt svaren i en uppsats från 2015? Och hur förhåller det sig med andra avsnitt med kopierad ordalydelse, som saknar eller bara har knapphändig källhänvisning? Støre håller ännu sin hand över en av regeringens viktigaste ministrar, och hoppas att affären ska upplösas i tomma intet. Nord Universitet har den delikata uppgiften att fälla avgörandet. Även om Kjerkol – ansvarig för viktiga forskningsinstitutioner – frias kommer hon dock att bära med sig tvivlet som en skugga. Till bilden hör att ett antal ministrar redan har fått avgå i vanära: en utrikesminister, en försvarsminister, en arbetsmarknadsminister, en kulturminister, en kommunminister och en tidigare minister för forskning och högre utbildning. Lägg därtill att Støre räddade kvar kunskapsministern och tillika AP:s vice partiordförande Tonje Brenna. Hon är det närmaste man kommer en kronprinsessa i partiet. Handlaget i sakpolitiken har inte räckt för att lyfta regeringen Støre – och ministerskandalerna underlättar inte. Det är inte master class, om man säger så. Arbeiderpartiet kämpar på för att hålla stödet i opinionen över 20 procent. Senterpartiet har för sin del halverats sedan valet 2021. Om det inte inträffar ett underverk väntar det en Golgatavandring fram emot nästa stortingsval. Det måste kännas extra bittert att Høyres Erna Solberg med stöd i en effektiv kommunikationsstrategi seglat vidare som ordförande i partiet och i opinionen. Detta trots (ofrivillig) jäv en masse under sin tid som statsminister. Dessutom kvarstår den obesvarade frågan om Solberg undanhållit information om omfattningen av maken Sindre Finnes aktiehandel till efter det att det historiskt framgångsrika kommunvalet var avklarat.

Jonas Gahr Støres regering hamnar i ständigt blåsväder


I onsdags skrev Telia ner värdet på tv-verksamheten med nästan en miljard och efter fredagens rapport rasade aktien. Att äga media är helt irrelevant, säger vd Allison Kirkby – efter ryktet att telekomjätten vill sälja TV4.  Nästa vecka lämnar Allison Kirkby Telia efter knappt fyra år som vd för den svenska telekomjätten. Hon gör det efter att Telia gjort en nedskrivning på totalt 4 miljarder och lämnat en rapport för helåret 2023 som fått ett dystert mottagande av marknaden.  Men Allison Kirkby är nöjd.  – Vi är tillbaka till tillväxt i alla våra segment och vi har förbättrat kundnöjdheten, säger hon. Att aktien handlas ner har med framtidsutsikterna att göra, säger hon.  – Ärligt talat så har ju världen förändrats mycket sedan jag tog över som vd för Telia. Vi har haft motvind på makrosidan. – När det gäller aktien så har det nog mer med framtiden att göra. Vi är mitt i en recession och vi indikerar att vi kommer att ha motvind när det gäller räntorna nästa år. Marknaden reagerar på det.  Kritisk till köpet av TV4 Det negativa makroklimatet har även påverkat annonsmarknaden, vilket tvingade Telia att skriva ned värdet på sin tv- och medieenhet med närmare 1 miljarder kronor, vilket offentliggjordes tidigare i veckan. Det har inte varit någon hemlighet att Allison Kirkby har varit kritisk till Telias köp av Bonnier Broadcasting, där bland annat TV4, C More och finländska MTV ingår. Redan innan hon tillträdde såg hon steget in i mediebranschen som ett högriskprojekt. Som vd har hon tonat ner kritiken, men i samband med den förra kvartalsrapporten stärkte hon budskapet igen.  ”Media ska inte ägas av operatörer”, sa hon till analytiker då.  – Mitt fokus har varit att ta Telia tillbaka till sin kärnverksamhet, vilket innebär att ha det främsta nätet. Och att använda det nätet för ligga i framkant, digitalt och tekniskt.  Om det innebär att TV4 nu är på väg att säljas vill hon dock inte säga något om.  –  Vår prioritet är att se till att bolaget växer och blir lönsamt, vi har inte fokus på att sälja det.    Vill inte kommentera rykten  Tidigare i veckan rapporterade Affärsvärlden att TV4 var på väg att säljas och att det fanns tre intressenter: Bonnier, Schibsted och Egmont.   – Det är spekulationer. Och vi kommenterar inte spekulationer i medierna, säger Allison Kirkby Kan du säga något om processen? – Nej, för vi spekulerar inte om förvärvsrykten och det här är bara förvärvsrykten i medierna.  Antalet tv-abonnemang i Sverige växte med 20 procent det sista kvartalet i år. Enligt Allison Kirkby är det ingenting som kan tillskrivas TV4.  – Vår strategi är att aggregera media. Vi är bäst på att aggregera tillgängligt innehåll på en användarvänliga plattform och att erbjuda det tillsammans med vårt bredband.  Hon säger att det är det bästa innehållet i kombination med den bästa uppkoppling som driver tillväxten.  – Att äga innehåll är irrelevant. Det är irrelevant för den styrka vi har i Telias aggregerande verksamhet.  Så du skulle hellre se ett Telia som inte äger media?  – Det får den nya vd:n svara på, säger Kirkby och bollar frågan vidare till Patrik Hofbauer som tillträder rollen i nästa vecka.  I höstas sjösattes ett besparingsprogram som ska ta TV4 till lönsamhet. Och inom kort löper de kostsamma rättigheterna för Champions League ut, vilket kommer att påverka resultatet positivt och underlätta för en eventuell försäljning. Telias aktie föll efter rapporten Telias förlust för det fjärde kvartalet uppgick till 2,4 miljarder kronor. I siffrorna ingår stora nedskrivningar av tillgångar. På fler punkter var bolagets rapport i linje med förväntningarna, men inte på alla

Telias vd Allison Kirkby om TV4 och ryktet att sälja


Trots ökande antal besökare på visningar och tecken på att bostadspriserna har stabiliserats, väntar många med sina bostadsaffärer. SvD har pratat med två forskare och en fastighetsmäklare för att reda ut vad det beror på.  Trenden är tydlig – det är betydligt fler visningsbesökare nu än innan jul, konstaterar Julia Laitinen fastighetsmäklare på Erik Olsson Fastighetsförmedling.  – Många har en mer positiv inställning och känslan är att många spekulanter upplever att botten är nådd och att marknaden sakta kommer att börja stiga uppåt under våren.  Många väntar med att sälja Men även om köpare och säljare börjar mötas är många fortfarande försiktiga, enligt bostadssajten Hemnet. De som avvaktar gör det huvudsakligen eftersom de väntar på att sälja sin egen bostad och är nyfikna på hur utbudet kommer att utvecklas under våren, enligt Julia Laitinen. – Många av våra spekulanter vill fortfarande sälja först, då man har en oro över att inte få sålt eller att nå upp till det önskade priset.  Julia Laitinen säger att trygghet har varit ledordet under hösten, något som de flesta spekulanter fortfarande värderar högt nu efter årsskiftet.  – Bostäder med renoveringsbehov, som tidigare varit otroligt populärt, kan i dag ta längre tid att sälja, eftersom man inte har samma typ av budget och utrymme för renoveringskostnader i och med de höga ränte- och lånekostnaderna. I slutet av 2023 sjönk priserna på både villa- som bostadsrättsmarknaden till de nivåer som rådde före pandemin, enligt siffror från Svensk Mäklarstatistik.  Bostadsforskaren Martin Grander vid Malmö universitet, konstaterar att få hushåll vill köpa bostad på en marknad där priserna fortfarande kan sjunka. På samma sätt vill få hushåll sälja när det talas om att priserna nu har nått botten. – Vi nås av olika signaler från olika håll gällande prognoser för om eller när räntesänkningar kan ske.  Martin Granders bedömning är att hushållen vill vara säkra på att priserna inte sjunker mer och att räntorna faktiskt kommer att sjunka, innan de agerar– och tillägger att det är få som känner sig säkra på dessa båda faktorer just nu. – De sänkningar av räntan som görs är ju framförallt på de bundna lånen och jag tror det är få som lockas av att binda till dagens räntenivåer, vi har fortfarande de rekordlåga räntorna färskt i minnet.

Enligt Martin Grander blir de kommande månaderna avgörande. Han tror att många hushåll sitter och väntar på utvecklingen avseende räntan och på signaler för att bostadspriserna faktiskt vänder uppåt.  – Men jag tror vi kommer att få vänta ganska länge innan det sker. Frågar man Richard Wahlund, professor vid Handelshögskolan, hänger våra bostadsköp i grund och botten ihop med rationella faktorer, till exempel utbud, konkurrens och ekonomiska förutsättningar. Framför allt påverkar begränsningar som inkomst och lån möjligheterna att göra köp, där räntor, amorteringsregler och banker utgör betydande faktorer. – För många hushåll har priserna inte kommit ner tillräckligt med tanke på ränteläget, amorteringskrav, och osäkerheten i utvecklingen av detta samt deras ekonomiska situation. Men bostadsköpet påverkas inte bara av praktiska faktorer utan också av våra känslor. Ibland tvekar vi att köpa trots att priserna har sjunkit, och det kan bero på psykologiska faktorer som rädsla att gå miste om något. – Somliga tror på en fortsatt prisnedgång. Köper man i dag så förlorar man på den prisnedgången. Här är det alltså förlustaversion som är förklaringen, säger Richard Wahlund

Bostadsmarknad i väntläge – många väntar med sina bostadsaffärer


Domstolen i Haag kräver inte att Israel pausar kriget i Gaza – men att militären vidtar en rad åtgärder för att skydda palestinier. Hela världens blickar riktades på fredagen mot den internationella FN-domstolen i Haag, ICJ, och dess tillfälliga besked om Sydafrikas folkmordsmål mot Israel.  BRYSSEL Sydafrikas utrikesminister Naledi Pandor reste på fredagsmorgonen till Nederländerna för att finnas på plats då Internationella domstolen, ICJ, uttalar sig om den juridiska striden mellan Sydafrika och Israel. Fallet är ett exempel på hur uppdelad världen är i synen på kriget i Gaza.  Fredagens beslut i ICJ behandlar inte Sydafrikas kärnanklagelse – huruvida Israel begått folkmord mot palestinier under de senaste månadernas stridigheter eller inte.  Den frågan kan ta flera år att utreda, inte minst för att bevisbördan på Sydafrika är stenhård. Landet måste presentera otvetydiga bevis på att Israel inte bara begått handingar som kan klassificeras som folkmord, som det definieras i FN:s folkmordskonvention från 1948,  utan att det också varit den israeliska regeringens vilja och intention.  Det som de 17 domarna i Haag fokuserade på i fredagens är en rad brådskande ingripanden som Sydafrika har krävt.  Regeringen i Pretoria har bland annat begärt att domstolen utfärdar en order om att Israel omedelbart avbryter sina militära operationer i och mot Gaza, och att den ordern sedan gäller medan rättsprocessen fortsätter – alltså medan man utreder grundanklagelsen om folkmord.   Israel har bett domstolen att avslå fallet helt och hållet. En talesperson för den israeliska regeringen sa på torsdagen att de förväntar sig att FN:s högsta domstol ”slänger bort dessa falska och skumma anklagelser”.  När chefsdomaren Joan E. Donoghue läste upp det tillfälliga beskedet på fredagen stod det snabbt klart att domstolen accepterar att utreda Sydafrikas grundläggande anklagelse om misstänkt folkmord. Hon slog också fast att domarna ser mycket allvarligt på situationen i Gaza och risken för att kriget kan innebära ett folkrättsbrott.  – Domstolen är mycket medveten om den omfattande mänskliga tragedi som utspelar sig i regionen och är djupt oroad över den fortsatta förlusten av liv och det mänskliga lidandet, säger Donoghue. ICJ kräver flera åtgärder från Israels militär, IDF, för att skydda den palestinska befolkningen. Israel ska även rapportera tillbaka till Haag med en redogörelse om vilka åtgärder som vidtagits, slog Donoghue fast. Men domstolen kräver inte ett omedelbart tillfälligt stopp för kriget.  Domslut från ICJ är rättsligt bindande, men domstolen har ingen makt att tvinga en stat att följa en dom.  Frågan om eldupphör har rests tidigare inom FN-systemet. I FN har exempelvis USA blockerat en uppmaning till omedelbar vapenvila i konfliktzonen.  På ett EU-toppmöte i december kunde de 27 EU-länderna inte enas om en gemensam hållning kring konflikten.  – Det är tänkt att jag ska föra fram en gemensam ståndpunkt, men det finns ingen gemensam ståndpunkt, sa EU:s utrikeschef Josep Borrell inför mötet. Tyskland, Österrike och Tjeckien – alla fasta allierade till Israel – har också kraftfullt avvisat de sydafrikanska påståendena om folkmord. Tyskland har till och med sagt att man kan begära att få uttala sig i domstolen i Haag, som ”tredje part”, till Israels försvar. Även Ungern har fördömt fallet.  Inom EU är det bara Slovenien som officiellt har ställt sig på Sydafrikas sida. Men Belgiens regering har sagt att man kommer att stödja utfallet i ICJ, och hänvisar till respekten för internationell lag.  Spaniens regering har aktat sig från offentliga uttalanden om ICJ-fallet – ett av de småpartier på yttersta vänsterkanten som premiärministern Pedro Sánchez måste samarbeta med för att hålla ihop sitt svajiga styre, är uttalat Palestinavänlig i konflikten

Israel i Haag – domstolen kan kräva paus i kriget i Gaza


Det blir ett nyansrikt och fängslande skådespeleri med hot, förförelse, komik, gåtor och stor underhållning när Marius von Mayenburg iscensätter sitt eget drama.  Scenen liknar ett ordinärt vardagsrum. Soffa, lampa, bord, bokhylla. Men några detaljer sticker ut. Interiören är dubblerad via en fondprojektion. Och på båda sidor av scenen står stora strålkastare. Något ska uppenbarligen belysas. Noga. Dramatikern Marius von Mayenburg har intagit svenska scener med pjäser som ”Eldansikte” och ”Den fule”. Nu har han också börjat regissera här. Först ”Ex” och nu även ”Ellen Babič”. Typiskt nog förekommer titelpersonen inte på scenen. Ingen väntar heller på henne. Men hon är ändå fokus för intrigen, för konversationen. Det börjar med att Cecilia Lindqvists Astrid sitter i soffan och viker tvätt: tröjor och trosor. Liksom i förbigående berättar hon för sin sambo Klara, Niki Gunke Stangertz, att hennes arbetsgivare, rektorn Wolfram, ska titta in på ett glas. Klara ifrågasätter starkt varför Astrid bjudit in detta svin. Astrid vill inte säga svin, kanske snarare komplicerad?  Dialogen utspelar sig mycket snabbt, som ett realistiskt gräl. Astrid vill ha undan Klara innan besökaren anländer. Varför? De lever öppet. Inga hemligheter där. Klara går motvilligt till sitt rum medan Astrid rafsar undan tvätten när det ringer på dörren. Rektorn, Jakob Ericksson, gör sig snabbt hemmastadd, ser sig omkring. Nej han snokar, i hela lägenheten. Vad han egentligen vill, vad han är ute efter förblir länge oklart.  Vin serveras och dricks, men det blir inget sjöslag à la ”Vem är rädd för Virginia Woolf?”. Spänningen stiger ändå, uttrycks mest i dialogen, som kan bli hotfull, som hos Harold Pinter. När Klara gör entré ändras dynamiken. Hon närmar sig Wolfram i soffan, snarast förföriskt. Astrid uthärdar detta, tyst. Och flera sådana situationer uppstår, där en i trion bara är tyst och uthärdar, utan att lägga sig i, med ord.  Spänningen är inte rolig för personerna på scenen, men utlöser många skratt hos publiken. Om det är ett slags rättegång vi betraktar är det en rättegång som komedi.  Uppenbarligen har läraren Astrid gjort något som innefattar studenten Ellen. Men vad? Wolfram antyder och hotar silkeslent. Men han vill inte avskeda Astrid, tvärtom. Tvärtom?  Skådespelarna hanterar de spända lägena med finess. Men Cecilia Lindqvists Astrid värjer sig för alla ömhetsbetygelser från Klara. Jakob Ericksson använder både röst och kropp för att komma i överläge, medan Niki Gunke Stangertz håller ett flammande försvarstal för Astrid. Inte helt realistiskt. Men det här är en uppsättning som använder förhöjd, skruvad realism. På slutet utvecklar sig det hela till ett slags melodrama, med bekännelser och uttalade hot. Många ord blir det, och jag börjar önska att regissören hållit författaren i stramare tyglar. Men von Mayenburg vore inte sig själv om det som uppdagas på slutet vore helt uppdagat. Den rörliga osäkerheten består. Jag får två aktuella exempel i huvudet: filmen ”Fritt fall” där en mans fall till döds aldrig blir uppklarat. Mord? Det andra är Anna Odells installation om vårdaren som gjorde henne med barn. Ett övergrepp? Räddning, säger hon själv. Uppsättningen visar människor vars tankar snurrar vilt i huvudet. Det gjorde mina också. På ett både stimulerande och underhållande sätt.

Recension: Komik i von Mayenburgs drama ”Ellen Babič”


70 miljoner lösenord har läckt världen över. Själv blev jag av med alla mina besparingar redan för elva år sedan och fick oväntat stöd – från en poet.  Banktjänstekvinnan var förtvivlad. Hon hade  gått på det, brevet som hade skickats ut till alla mina mejlkontakter och där det stod att jag satt strandad i London, utan pengar och pass. Nu hade hon fört över pengar till konto ”xxx”  så jag kunde ta mig hem. Och hon satte  inte bara in en liten slant, utan tog i från tårna och betalade ut allt jag hade, inklusive en kredit på 15 000 kronor. Med en växande smärta i magen stirrade jag på mitt länsade konto. Detta var dagarna före jul. Hur skulle jag få tillbaka dem? En lång och komplicerad process inleddes där banken i fråga först tog avstånd från sitt ansvar och istället bad mig att själv försöka nå banken med kaparnas konto, det som uppgavs i ”mitt” mejl. Många och långa samtal till en än mindre hjälpsam bank i Storbritannien inleddes. Detta hände för elva år sen. Nu uppger Sveriges Radio att över 70 miljoner lösenord (däribland från Netflix, Facebook, Paypal och så vidare) har läckt världen över, vilket sannolikt kommer att leda till en våg av kapningsförsök framöver.  Ändå utlovade regeringen redan 2013 nya lagar och hårdare straff för att stoppa störtfloden av bluffakturor och id-kapningar. Bland annat överlämnades utredningen ”Stärkt straffrättsligt skydd för egendom” till dåvarande justitieminister Beatrice Ask (M). ”Det betyder till exempel att det blir straffbart att skapa ett falskt Facebook-konto i någon annans namn”, skrev SVT då.   Till min genans ser jag nu att jag i samma SVT-inslag citerades med orden ”Man känner sig våldtagen på sin identitet och vet inte riktigt vilken värld som är riktig.”  Hej, det är Kristina. Jag hörde att du har blivit av med alla dina pengar. Det var väl att ta i. Men att få sina digitala konton kapade ställer till det rejält. Och att få rättslig hjälp är fortsatt svårt. Själv vände jag mig till såväl polisen som Google utan resultat. Tur då att det finns generösa poeter. För mitt i min katastrofen ringde det på mobilen. En släpig röst som lät oroad. Jag anade ett djupt andetag, som om hon tog ett halsbloss: ”Hej, det är Kristina. Jag hörde att du har blivit av med alla dina pengar. Jag är ju en fattig poet, men kan jag bidra på något sätt?”  Det visade sig vara författaren, dramatikern och akademiledamoten Kristina Lugn. Som teaterskribent hade jag kontakt med henne genom åren, och under min tid som pressassistent på Dramaten (tidigt 90-tal) stötte vi ofta på varandra i korridorerna. En gång släntrade hon in på mitt rum och frågade vad hon skulle döpa sin nya ungdomspjäs till. ”Silver Star”, slängde jag ur mig (med anspelning på ett populärt jeansmärke på sjuttiotalet, Silver Dollar, och som inkluderade en nyckelring med just en dollarmedalj i silver).   Och så blev det. Att just Kristina Lugn av alla ville bistå mig ekonomiskt i denna stund är något jag alltid har burit med mig, att få den omtanken från en kulturperson som själv alltid verkade ha levt ur hand i mun.  Några pengar fick jag nu aldrig, men om inte en silverdollar så i alla fall ett par värmande ord. Från Kristina Lugn. Polisen däremot teg still.

Kontot kapades – Kristina Lugn hjälpte mer än polisen


Bedrägerier ökar och nu ser polisen ett nytt tillvägagångssätt där kriminella utger sig för att vara vårdpersonal. ”Bedragarna har koll på vilka som lämnar blodprov”, säger Rebecca Landberg vid polisen. En äldre kvinna lämnar blodprov på en vårdcentral. Några dagar senare blir hon uppringd av en man som säger att han jobbar på labbet som analyserat hennes blod. Han säger att kvinnans resultat är mycket dåliga och att hon omedelbart måste bli hämtad och skjutsad till sjukhuset. Annars kan hjärtat bli för dåligt, säger han. Kvinnan uppmanas att packa en väska med värdesaker och vänta på bilen. När mannen sedan dyker upp ber han kvinnan att gå på toaletten innan de åker och erbjuder sig att hålla hennes väska. Men när kvinnan kommer ut är både mannen och väskan borta. Händelsen inträffade nyligen i Sollentuna, norr om Stockholm, enligt polisen. – Bedragarna har uppenbarligen koll på att målsäganden varit och tagit blodprover och kan efter det utföra bedrägeriet, säger Rebecca Landberg, presstalesperson på Stockholmspolisen. Polisen: "Inte sett det tidigare" I ett annat fall, även det i Sollentuna, har bedragarna ringt bara några timmar efter att ett blodprov tagits. De sa då att något hade blivit fel och åkte hem till personen för att ta nya prover. Där lyckades de komma över både värdesaker och kontouppgifter. – Just den här typen av bedrägerier där man utger sig för att vara vårdpersonal och åker hem till personer har vi inte sett tidigare i Region Stockholm. Det är något nytt, säger Rebecca Landberg. Vet man hur bedragarna har fått insyn i vårdcentralerna? – Det går inte att säga än. Det är något som utredarna tittar på. Bedrägeribrott var den brottskategori som ökade mest under förra året i Sverige, enligt ny statistik från Brottsförebyggande rådet, Brå. Totalt anmäldes 237 692 bedrägerier under 2023, vilket är 22 procent fler jämfört med 2022. Bedrägerierna som ökade mest Mest ökade kortbedrägerier och bedrägerier genom social manipulation. Det sistnämnda kan innebära att man luras att göra en investering i något som inte finns, eller att föra över en summa efter att man manipulerats av en bedragare. Även romansbedrägerier har ökat. Det betyder att man inleder någon form av kärleksrelation med bedragaren som till slut leder till uppmaningar om att föra över pengar. Social manipulation är den typ av bedrägeri där man kan se att skadan hos brottsoffret ofta blir som störst, enligt Lina Fjelkegård, utredare på Brå och en av författarna till rapporten ”Bedrägerier mot privatpersoner”.  – Många känner skuld och skam över att man borde ha förstått att man blir lurad. Men det är inte deras fel, säger Lina Fjelkegård. Exemplen från Sollentuna, där personer utgett sig för att vara vårdpersonal, är inget som Lina Fjelkegård har hört talas om tidigare. Men hon är inte förvånad – det är bara ytterligare ett exempel på så kallad ”fysisk vishing”, det vill säga att bedragare besöker folk i deras hem. – Det har funnits länge och bedragarna utvecklas och hittar hela tiden nya metoder. Digitala utvecklingen kan bidra till ökade brott Hon tror att den stora anledningen till att bedrägerierna ökat så pass mycket i Sverige är den digitala utvecklingen. – I och med den digitala bank- och betalmarknaden sker det mängder av mer eller mindre obevakade transaktioner hela tiden. Det skapar helt enkelt fler möjligheter för bedragare, säger Lina Fjelkegård. Uppklarningsgraden när det gäller bedrägerier är mycket låg. 2021 var det bara fem procent av alla bedrägeribrott som klarades upp, enligt Riksrevisionen

Bedragare utgav sig för att vara vårdpersonal – lurade äldre som tagit blodprov


Efter Erdogans godkännande återstår bara Ungern – som ännu inte röstat om saken men gjort en tvärvändning kring Sveriges Natoansökan. Var det Turkiet som övertalade Ungern att släppa motståndet mot Sverige i Nato? Eller USA?   BRYSSEL Den som ändå kunde läsa Viktor Orbáns tankar för att förstå hans saltomortaler kring Sveriges Natoansökan. För de är minst sagt förvirrande. Vad var skillnaden som gjorde en skillnad?  Först krävde hans regering att statsminister Ulf Kristersson (M) skulle komma till Budapest och förhandla villkoren för Sveriges Natoansökan, trots att man redan i juni förra året sällade sig till hela Natos beslut att släppa in Sverige, och trots att man inte ens ställt några konkreta krav att förhandla om.  Dagen efter, i onsdags, sade Ungerns premiärminister Orbán att man stod bakom Sveriges ansökan. Men på torsdagen meddelade parlamentets talman i Budapest att man kan vänta lite till.  Men med en bekväm majoritet i parlamentet kan Orbán och hans parti Fidesz driva igenom ett godkännande, om han bara vill. Kan Ungerns täta band med Turkiet vara en orsak till att Orbán nu ser ut att göra en tvärvändning kring Sveriges Natoansökan? På pressbilder inifrån ett möte mellan Europas ledare i Prag förra året syntes Orbán vid flera tidpunkter sitta i intensiva samtal med Turkiets president Recep Tayyip Erdogan – den andra ledaren av ett Natoland som då inte hade ratificerat Sveriges ansökan.  I december välkomnades Erdogan i Budapest av militärmarscher och pompa. Ungern och Turkiet slöt nya miljardavtal inom försvar, energi och infrastruktur. Ungern är till och med hedersmedlem i Turkiska rådet, en världsorganisation för turkiskspråkiga länder.

Och när Erdogan sade att han hade flera krav på Sverige innan han kunde ratificera Natoansökan slöt Orbán strax upp vid hans sida.   Kanske var det ett telefonsamtal från Ankara, och en uppmaning från Erdogan om att han ska sluta trilskas när nu han och turkarna gjort det, som gjorde en skillnad för Orbán. Nu när Erdogan ser ut att kunna få köpa F16-plan från USA – det som han tros ha varit ute efter hela tiden, med sin blockering av Sverige i Nato.  Ett ungerskt ja till Sveriges Natoansökan ställer däremot Orbán på kollisionskurs mot en annan ledare han setts föra intensiva samtal med på sistone: Vladimir Putin.  Ryssland har under krigsåren som gått hyllat Orbáns regering för dess "oberoende politik" gentemot Moskva, samtidigt som resten av EU drivit på för ekonomiska sanktioner och drastiskt minskat sina importer av rysk gas och olja.  Eller var det ett telefonsamtal från Washington som gjorde skillnad? En tillsägelse från USA om att Ungern inte längre kan gömma sig bakom det större och i Nato mer strategiskt betydelsefulla Turkiet och hålla Nato gisslan i Sverige-frågan, kan ha satt press på Orbán.

USA har under de 18 månader som gått sedan Sverige ansökte om Natomedlemskap förhandlat med Turkiet för att få Erdogan att byta fot. Däremot har USA inte öppet pressat Ungern. Antagandet har varit att Ungern inte ensamt skulle stå kvar vid sin ståndpunkt om Turkiet ändrade sig – något som Viktor Orbán också lovade. Att Ungerns regering vacklat fram och tillbaka under veckan har inte heller undgått amerikanska politiker.

– Jag vet att kollegor på båda sidor av gången delar min förväntning att Ungern – den sista allierade att godkänna Sveriges anslutning – snart kommer att agera för att slutföra jobbet, sa Mitch McConnell, republikan och minoritetsledare i amerikanska senaten, och tillade:

– Washington ser på.  I mitten av februari ska Natos försvarsministrar träffas i Bryssel. Förhoppningen är då att den svenska flaggan ska kunna hissas utanför militäralliansens högkvarter.  Det ungerska parlamentet, som måste ratificera Sveriges ansökan innan Ungern formellt kan sägas ha godkänt den, öppnar först 26 februari. Men parlamentet kan extrainkallas för en omröstning i tid till Natomötet.

Påtryckningarna bakom Ungerns tvärvändning


Regn och snösmältning har orsakat svåra översvämningar i Skåne. SMHI har gått ut med en röd varning för höga flöden i Kävlingeån – som flyter genom fem kommuner. ”Något som sker vart hundrade år” säger hydrologen Richard Alpfjord Wylde. I normala fall har egenföretagaren Anna Osvaldsson, 62, runt 50 meter från ån till bostaden, den före detta prästgården i byn Borlunda. Nu återstår är det bara tio meter mellan huset och vattnet. – Jag har bott här sedan 1985. Vi är vana med att ån svämmar över vid vårflod och sådär. Men inte såhär mycket – aldrig någonsin, säger Osvaldsson till SvD. I hemmets källare står en halvmeter vatten och hägnet där hennes sju getter håller till är översvämmat. Anna Osvaldsson oroar sig för att djuren ska rymma. – Stängslen hamnar ju i vattenflödet. Allt som kommer strömmande i vattnet fastnar i nätet och gör att stängslen rivs ner. Det är bekymmersamt, säger hon.  Borlunda är beläget vid Bråån, ett biflöde till Kävlingeån – där vattnet stigit kraftigt. Läget blev kritiskt under onsdagskvällen när Vombsjön hade fyllts till bristningsgränsen. Dammluckorna öppnades maximalt och stora vattenmängder forsar ut varje sekund.  SMHI slår larm om ”extremt höga strömhastigheter” råder. En röd varning har utfärdats, vilket bara görs för flöden som i genomsnitt uppstår vart femtionde år eller ännu mer sällan. – Det har aldrig varit så här mycket vatten. Varningskriteriet för en röd varning är en nivå som kan man förvänta sig vart femtionde år. Men det finns ingen övre gräns på den här varningen. Nivån nu är mycket högre än så, kanske något som sker vart hundrade år, säger SMHI-hydrologen Richard Alpfjord Wylde. Vattendraget går genom kommunerna Sjöbo, Lund, Kävlinge, Eslöv, Lomma och vidare ut Öresund. Längs stora sträckor har områden svämmat över, bland annat ett koloniområde i Kävlinge. Länsstyrelsen bedömer emellertid inte att samhällsviktig verksamhet är hotad. Uppmaningen från SMHI är att ta det försiktigt. – Med höga hastigheter i vattendraget blir väldigt farligt att vistas i området omkring vattnet. Det kan också orsaka skador på till exempel vägbroar som går över vattendraget, säger Alpfjord Wylde. Läget är ansträngt på fler håll i Skåne. För Hörbyån gäller fortsatt orange varning från Hörby till utflödet av Ringsjön. Där har invånare drabbats av avstängda gator och att bilar har fastnat i vattnet. Under fredagen väntas mer regn att dra in över Skåne. – Det ser inte ut som att det kommer att bli värre, flödena i Kävlingeån borde inte stiga igen. Men det har varit svårt att få en bra prognos. Det här har varit lite av en överraskning för oss alla. Så det går inte utesluta att det blir värre på fredagen, säger Richard Alpfjord Wylde.  En illavarslande faktor är att vattenståndet i Öresund väntas bli högre till helgen.  – Det kan göra det svårare för vattnet att komma ut. Det kan få allvarliga konsekvenser, särskilt nära mynningen i havet, säger Alpfjord Wylde. För Anna Osvaldsson i Borlunda, som kämpar på med att pumpa bort vatten från sin källare, är det för tidigt att pusta ut.  – Stiger det mer så har vi ännu större problem. Då kan vattnet nå huset. Vi har vägar häromkring som redan står i vatten och kan bli okörbara. Så det känns lite svajigt, säger Anna Osvaldsson.

Röd varning i Skåne –  svåra översvämningar


Ungerns president har signerat ratificeringen av Sveriges Natoansökan. Men innan vi blir medlemmar ska dokumentet dokumenteras hos den amerikanska regeringen. Här är de allra sista stegen innan alliansfriheten är över och Sverige omfattas av bland annat Natos artikel 5. Måndagen den 26 februari kommer för alltid att få en notis i de svenska historieböckerna. Då röstade Ungerns parlament, som sista land, för ratificeringen av Sveriges Natoansökan.  Och på tisdagen den 5 mars skrev den nytillträdde ungerska presidenten, Tamás Sulyok, under det formella dokumentet. Men fortfarande återstår viss formalia innan Sverige blir fullvärdig medlem i försvarsalliansen. Det här händer nu: 1. Ungern skickar beslutet till USA USA sköter all dokumentation kring Natoprocessen och medlemsländernas beslut. Efter att det ungerska parlamentet gett sitt godkännande måste därför det registreras hos den amerikanska regeringen. Ett särskilt dokument om beslutet levereras till Washington. 2. Stoltenbergs formella inbjudan Natos generalsekreterare Jens Stoltenberg skickar en inbjudan till Sverige om att ansluta sig till det Nordatlantiska fördraget – även kallat Atlantpakten eller Washingtonfördraget. Ett regeringsbeslut krävs för att Sverige ska ansluta sig till fördraget. Ett särskilt anslutningsdokument signeras där det framgår att det formella beslutet om medlemskap är fattat. 3. USA tar emot Sveriges dokument När Sveriges anslutningsdokument är i ordning ska det transporteras till USA. Där det ska deponeras hos den amerikanska regeringen.  Samma sekund som anslutningsprotokollet lämnats in i Washington skyddas Sverige av artikel 5 om kollektivt försvar. Sverige är då fullvärdig medlem av Nato. Exakt när det kan bli är i skrivande stund inte känt. 4. Flaggan hissas i Bryssel  Ett alternativ till att dokumentet överlämnas i USA är att det sker i Bryssel – även om det fortfarande är den amerikanska regeringen som är mottagare. Så var fallet när Finland blev Natomedlem i april 2023.

Då hanns någon Washingtonresa inte med och USA:s utrikesminister Antony Blinken tog emot Finlands anslutningsdokument på Natos högkvarter i den belgiska huvudstaden. Det viktiga är att USA får dokumentet, inte var det sker. En symbol för fullbordandet blir sedan att den svenska flaggan hissas utanför försvarsalliansens högkvarter i Bryssel. Nato kommer då att ha 32 medlemsstater.


I en ny utställning utforskar Anna Odell vad som hände när hon som patient på psyket blev gravid med sin skötare. Samtalen med vårdpersonalen blottlägger en attityd som jag känner igen alltför väl. Anna Odells verk ”Rekonstruktion – psyket” fyller mig med motstridiga känslor. I en drygt en timme lång film söker Odell svar på vad som egentligen hände när hon var inlagd i den psykiatriska slutenvården på 90-talet. Hon blir gravid, trots att hon är inlagd på en stängd avdelning. Mannen som gjort henne gravid arbetar som mentalskötare och har tilldelats ett speciellt ansvar för henne. När hon söker upp sjuksköterskor och läkare som var med då tycks de ambivalenta, kanske skamsna, i relation till det inträffade. Skötaren som inledde en relation med Anna och blev far till hennes barn beskriver sig själv som en frälsargestalt. Han gjorde ”en uppoffring”, som han själv säger. Odell säger att graviditeten var det bästa som kunde hända. Hon är övertygad om att det var det som hjälpte henne tillbaka till ett normalt liv. Jag tror att hennes tillfrisknande har mer med det faktum att hon skrevs ut och fick personliga assistans sextio timmar i veckan att göra, än med att en skötare gjorde henne gravid. Mottagandet av det aktuella verket har i huvudsak varit positivt. Hennes mod att utmana givna föreställningar och normer har hyllats, liksom hennes ifrågasättande av gränsen mellan sjukt och friskt. ”I vissa situationer finns inget rätt och fel”, skriver Therese Bohman i Expressen. Jag delar inte den åsikten om just den specifika situation som Odells film undersöker. Jag vet, för jag har själv varit både patient och personal i den psykiatriska slutenvården. Det är, faktiskt, alltid fel med sexuella relationer mellan en person som har till uppgift att vårda och skydda och en person som är i behov av vård och skydd. Oavsett vad Anna Odells egen upplevelse är, så ska vårdpersonal under inga som helst omständigheter förföra psykiskt sjuka patienter eller, för den delen, låta sig förföras av psykotiska eller maniska patienter. Den psykiatriska slutenvården är just sluten, en plats befolkad av mycket sjuka människor och de som ska skydda dem, från sig själva och från en obegriplig och hotfull värld. Jag vet, för jag har själv varit både patient och personal i den psykiatriska slutenvården. Jag vet allt om att vara inlåst, att vara övervakad vid toalettbesök, om att bli fråntagen sina personliga tillhörigheter och tvingas underkasta sig personalens godtyckliga och ibland helt obegripliga regler. Trots att jag inte satt min fot i slutenvården sedan jag skrevs ut 2009 kastas jag tillbaka i en förlamande känsla av maktlöshet när jag lyssnar på intervjuerna Odell gör med vårdpersonalen. Samtalen blottlägger med all önskvärd tydlighet en gränslöshet parad med maktfullkomlighet som jag känner igen alltför väl. Sjuksköterskan Margaretas självgoda pladder får det att vända sig i min mage. ”Vi var nog lite småkära i dig allihop”, skrockar hon och kallar Odell ”älskling”. ”En del patienter är onda”, berättar hon och skrattar förtjust när Odell påminner henne om att hon vid ett tillfälle sa att ”jag är din mamma men jag har glömt att jag fött dig”. Skötaren fyller mig med fasa när han menar att han tog ”personligt ansvar” när han inledde en kärleksrelation med Odell, en då ung och mycket skör kvinna, diagnostiserad med schizofreni. Psykiatrin är en undanskymd verksamhet, ogenomtränglig och svår att granska. Om det är något Odells ”Rekonstruktion – psyket” visar, så är det behovet av att öppna dörrarna till de låsta rummen och ställa frågan vad som egentligen händer i den svenska slutenvården.

Ann Heberlein: Anna Odells historia fyller mig med fasa


”Extremt provocerande”. ”Tondövt”. Bankernas stigande vinster och höjda aktieutdelningar får kritik från flera håll.  ”Vi är inte alls tondöva”, säger SEB:s vd Johan Torgeby till SvD.  Efter två bankrapporter är utdelningen uppe i drygt 40 miljarder kronor: Swedbanks föreslagna aktieutdelning för 2023 är på 17 miljarder och på torsdagen kom beskedet att SEB vill dela ut 24 miljarder kronor till aktieägarna. I båda fallen är det kraftiga höjningar jämfört med 2022 och nivåerna får kritik, bland annat har finansminister  Elisabeth Svantesson (M) reagerat.  – Man borde helt uppenbart ha gjort mer för kunderna. Det är inte rocket science. Det är orimligt att bankerna är så tondöva när så många kämpar, sa Elisabeth Svantesson tidigare i januari i en kommentar till de aktieutdelningar som prognostiserades för de svenska bankerna. SEB:s vd Johan Torgeby tillbakavisar kritiken, i en telefonintervju med SvD.  – Vi är inte alls tondöva. Vi försöker hitta rätt balans och vara så lyhörda som möjligt. Att dela ut en stor del av vinsten är ett sätt att föra pengarna tillbaka till samhället, säger han.  – Vi har bland annat 250 000 småsparare som äger SEB-aktier.  Ifrågasätter synen på bankvinster SEB:s finansdirektör Masih Yazdi, som i en SvD-intervju ifrågasatt den kritiska synen på bankernas vinster, är förvånad.   – Debatten om aktieutdelningarna är väl ännu mer förvånande än den om övervinster. Antingen har vi kvar pengarna i banken eller så skickar vi dem vidare till hushållen som äger oss. Hade det varit bättre om vi hade behållit pengarna?, säger han.  Men de ekonomiskt pressade hushållen är väl normalt sett inte aktieägare i SEB? – Om man har en pension eller om man sparar i en Sverigefond så är man indirekt aktieägare i SEB. Visst har mer förmögna människor generellt mer sparande men det är ju samma sak om vi skulle höja inlåningsräntan, det gynnar ju också mer förmögna personer, säger Masih Yazdi. Han tillägger att SEB har mellan 4 och 5 miljoner svenska hushåll som aktieägare. Förutom 250 000 som äger aktier direkt är de flesta indirekta ägare via huvudägaren Investor eller pensionsbolagen Alecta och AMF.  Frågan är ändå om tajmingen för bankernas utdelningsfest är illa vald. Socialdemokraterna driver förslaget om en särskild vinstskatt, med motivet att en del av bankernas vinster då kan användas till att stärka välfärden.  Hur ser ni på möjligheten att de höga utdelningarna ökar allmänhetens stöd för en ny bankskatt? – Jag vill inte ge mig in i politiken, men det är klart att det påverkar. Det finns en liknande skatt i Litauen på grund av det här synsättet, det kallas solidaritetsavgift, och i Lettland finns en bolåneskatt. Vi tycker det är olyckligt, vi vill att det ska vara så effektivt och billigt som möjligt att konsumera finansiella tjänster, säger Johan Torgeby. ”Förväntas lägre vinster 2024” Framtiden för den nya bankskatten är oklar, inte minst som bankernas vinster spås sjunka under 2024. SEB ger inga egna vinstprognoser, men Johan Torgeby hänvisar till aktieanalytikernas prognoser. – Om man tittar på de här tjugofem spåmakarnas genomsnittliga estimat så förväntas det lägre vinster för 2024 (än 2023, reds anm) och det beror på att räntenettot går ner om vi får räntesänkningar. Vad gäller konjunkturen har SEB:s ekonomer de senaste månaderna stärkts i sin tro på att världsekonomin får en mjuklandning

SEB höjer sin aktieutdelning – rusade på börsen


Yorgos Lanthimos första film sedan ”The favourite” handlar om en vetenskapsman som återupplivar en kvinna med ett spädbarns hjärna.  Man är vad man är, och sedan ägnar man ett helt liv åt att ”utvecklas” och bli sig själv i någon sorts högre, realiserad vuxenbemärkelse. Men kanske kan man få eller ta hjälp av läkarvetenskapen? En experimentellt lagd kirurg vid namn Godwin Baxter (Willem Dafoe), även kallad Gud (God), vill gärna se hur mycket de naturliga gränserna låter tänja på sig. Han monterar ett gåshuvud (och en gåshals) på en taxkropp, han kombinerar gris och fjäderfä. Och sedan för slumpen ett nyligen avlidet kvinnolik i hans väg. Den olyckliga unga Victoria har kastat sig i floden, och höggravid var hon dessutom. Guds idé är då att operera in det ofödda barnets oformaterade hjärna i den vuxna kvinnokroppen för att se vad som händer. Sagt och gjort. Han döper sin skapelse till Bella (en makalös Emma Stone) och anställer en assistent (manlig) för att både anteckna hennes framsteg och administrera ett mått av uppfostran. Naturligtvis står det inte på förrän han blir förälskad i denna utagerande barnkvinna som snabbt upptäcker sin sexualitet och som utforskar den entusiastiskt utan ett spår av kulturellt betingad skam i sin återuppväckta kropp. Hon lär sig att göra det skönt för sig själv; hon lär sig även att män är användbara för att producera njutning. Varför håller människor någonsin på med något annat än sex, undrar hon vid ett tillfälle. Och den manlige sängkamraten (Mark Ruffalo) ursäktar sig med att till och med hans egen beryktade uthållighet har sina begränsningar. Hon inser då att hon måste utvidga sina jaktmarker, och männen är sällan nödbedda. Problemet är bara att de omedelbart vill hävda erotisk ensamrätt. Hushållerskan markerar tidigt sitt missnöje, men vad bryr sig Bella om det? Noll och intet. Och Gud själv är inte heller lagd åt att moralisera, även om han för egen del råkar vara eunuck och ointresserad. Hon har fått en ny chans, i den mån hon nu fortfarande är sig själv med sin ofödda dotters hjärna i stället för sin egen. Förra gången blev det inte så bra; Bella – som då hette Victoria – valde att avsluta sitt liv, insnärjd av tvång och trångsynthet som hon var. Nu skyddas hon av Gud till dess att hon är redo för en värld fylld av kultur och vantrivsel. I början av filmen är hon inte rumsren i någon bemärkelse. Undan för undan lär hon sig sedan vad som behövs, dock utan att någonsin internalisera den civilisatoriska korsetten. Världen sedd genom Bellas specialkalibrerade ögon är ett surrealistiskt, retrofuturistiskt tivoli där det ena lustiga huset avlöser det andra. Rent visuellt är ”Poor things” ett omtumlande äventyr i kitschigt utstuderade, ultrakulörta studiointeriörer, ofta uppblåsta med extrem vidvinkeloptik. Undantaget är de scener som utspelar sig hemma i Guds hus, som går i skräckfilmiskt svartvitt. Gud själv är illa tilltygad av de kirurgiska experiment han blev utsatt för i barndomen; hans ärrade, vanställda ansikte för tankarna till ett visst filmklassiskt monster och en rysarromantisk berättelse till vilken ”Poor things” både lek- och vördnadsfullt alluderar. Men om Mary Shelleys roman om doktor Frankenstein fokuserar dels på det hädiska i att med vetenskapens hjälp göra sig till Gud, dels på människornas fientlighet mot det som de inte begriper, så riktar regissör Yorgos Lanthimos snarare en barnsligt oskuldsfull blick mot en förljugen och hycklande värld

Recension: Poor things med Emma Stone är ett galet äventyr


Den svenska upplagan av ”Love is blind” har blivit internationellt uppmärksammad och diskuteras flitigt på internet. Vad gör det med bilden av Sverige?  Visst har vi en tendens att överdriva sådana här känslor, förstora vår egen betydelse – men nog är Sverige lite i blickfånget just nu? Härligt, ändå. Allt tack vare en internationellt uppmärksammad realitysåpa. Då menar jag inte Natoprocessen, utan vår inhemska version av succéserien ”Love is blind”, där deltagare under några veckor ska dejta varandra – och bli kära och förlovade – innan de ens sett varandra.  På Reddit, en av internets sista bastioner för vänlig ton och snälltolkningar – tack vare ganska god sajtmoderering – har serien diskuterats flitigt. Är man av läggningen att det exempelvis pirrar till så fort Sverige nämns i en Hollywoodproduktion är det en guldgruva.   Någon oroar sig över svenskarnas hudvård. Vi ser, tydligen, betydligt äldre ut än vi i själva verket är, jämfört med amerikaner. Har vi möjligen en vida utbredd solningskultur? (Vad vet jag –  just nu kan jag knappt erinra mig att vi har sol här uppe över huvud taget.) Diskussionstråden landar till slut i att amerikaner bara inte är vana vid att se botoxfria människor på tv. Poäng Sverige.  I en annan tråd diskuteras svenska män och deras talanger vad beträffar grooming, och då menar jag skäggvård och inget annat. Karlarna i programmet sägs ha välansade barberarstilar och fina frisyrer, jämfört med amerikaners kepsflottiga diton.  Några förvånas över att svenskarna inte dricker så mycket. Är inte Sverige en suparnation? Jo, svarar en utsänd Redditsvensk, men vi dricker antingen inte alls, eller så krökar vi riktigt ordentligt. Det spekuleras också i varför svenskarna har mycket mindre sex framför kameran än deltagarna i den brasilianska upplagan. Hur kommer det sig? Diskutera i smågrupper.  Två saker dominerar dock diskussionerna. Den första är frågan om huruvida man är på Christofers eller Catjas sida i deras syrliga förhållande. Tidigt i serien hånades Christofer för sin överanvända kärleksbetygelse till Catja. ”Du är mitt hjärtas fröjd och eviga längtan”, säger han om och om igen. Det är lite gulligt, tycker jag – och ekar av just den medeltida höviska kärleksdiktning som Carin Franzén jämför programmet med i en understreckare. I Sverige har det hånats eller nyttjats i marknadsföringssammanhang. Lidl sätter citatet intill en falukorv på Instagram. Max hamburgare använder det för att pusha sin ostdipp. (Inte så mycket poesi över det.) Den andra är att svenskarna, i alla fall om man ska lita på den internationella medierapporteringen, är de allra ytligaste av alla landslag som ställt upp i kärlekstävlingen hittills. Flera av deltagarna har i efterhand bett om ursäkt för sina uttalanden, inte minst Rasmus, som innan han fick se sin kärlek Krissy-Lee undrade över hur han skulle reagera om hon visade sig vara ”en trea” eller ”kines”. När han fick höra att hon var av estnisk härkomst frågade han sig hur det påverkar utseendet.  Förstås dålig publicitet för Sverige internationellt, men förhoppningsvis påverkar det inte våra militära relationer.  Nathan Fielder gör sitt bästa för att sudda ut gränserna mellan sina rollfigurer och sitt verkliga jag. Nu är Fielder aktuell med tv-serien "The curse" (Sky Showtime). Dessutom har den svenska versionen av ”Love is blind” kört igång på Netflix. I veckans ”Tv-kollen” frågar sig Elias Björkman och Tove Norström vem som egentligen är god – och vem som bara godhetssignalerar. Glöm inte bort att följa oss i vårt nya, alldeles egna flöde!  Lyssna på avsnittet på SvD.se, på Spotify eller i appen Podcaster.

Love is blind: Reddit tycker svenskar är ytliga och har dålig hy