Samma två män som i förra valet, båda långt över pensionsåldern, som gör upp om presidentposten. Men en SvD-läsare ställer frågan som ringar in dramatiken: ”Vad händer om Trump döms för brott?”  En SvD-läsare skriver under signaturen ”TN” i januari och undrar: ”Hur troligt är det egentligen att Trump fälls i någon av de många rättsprocesserna? Och vad innebär det då?” Det är en relevant fråga. Den ringar på sätt och vis in mycket av vad årets amerikanska presidentval handlar om.  Vid en snabb titt kan valkampanjen än så länge kännas som en gäspning. Alla tror att Donald Trump blir Republikanernas presidentkandidat. I så fall möter han Joe Biden i november. Igen. 2020 i repris, med den skillnaden att båda farbröderna är fyra år äldre. För gamla, tycker de flesta väljare. Men Trump riskerar att dömas till fängelse, eventuellt före valdagen. I början av februari stod det klart att han inte har åtalsimmunitet. Ingenting liknande har någonsin hänt i USA:s historia. Republikanernas favorit är brottsåtalad på 91 punkter i fyra åtal. Inklusive för misstanken att han försökte behålla makten efter ett förlorat val.  I januari dömdes han även till 83 miljoner dollar för förtal mot skribenten E. Jean Carroll. Trumps företag i New York har även fällts för bedrägeri. Så hur går det med brottsåtalen mot Trump? Låt oss reda ut det.  Åtalad i Georgia för valfusk Fallet: Åtal väcktes i augusti 2023 av distriktsåklagaren Fani Willis i Atlanta, Georgia, mot Trump och 18 andra. De misstänks olagligen ha försökt ändra valresultatet i Georgia 2020. En central brottsmisstanke är utpressning. Flera av de åtalade har medgett brott och samarbetar nu med åklagarna.  Bevisen: I bevisen ingår Trumps samtal till Georgias valminister Brad Raffensperger, som finns inspelat, där Trump ber om knappt 12 000 extra röster för att kunna ändra förlusten i Georgia till seger. Vad säger Trump: Han förnekar brott. Rättegång: Datum inte satt. Åklagarsidan försöker få till en rättegångsstart i början av augusti. Men utredningen är massiv och rättegången lär bli ett stort och komplicerat spektakel. Nyligen anklagades åklagaren Willis som leder åtalet dessutom för otillbörligt umgänge med en annan åklagare som hyrts in i fallet. Kontroversen riskerar försena en rättegångsstart. Federala åtalet för valfusk Fallet: Den federala särskilda åklagaren Jack Smith i Washington driver två åtal mot Trump. Det ena, väckt i augusti i fjol som bedöms vara tyngst, gäller Trumps försök att behålla makten efter sin valförlust. Bevisen: Av vad som kommit fram ur utredningar så verkar bevisläget vara gott. Fallet handlar inte enbart om stormningen av kongressen den 6 januari 2021. De handlar även om Trumps och hans medarbetares försök att skicka falska elektorsröster till kongressen. Vad säger Trump: Han förnekar brott.  Rättegång: Oklart. Ett tidigare datum sattes till 4 mars men har skjutits upp. Anledningen är att Trumps advokater drivit frågan om presidentimmunitet, som tisdagen den 6 februari avgjordes till Trumps nackdel av en appellationsdomstol i Washington. Det är troligt att saken överklagas till högsta domstolen, Supreme Court. Det adderar i så fall ytterligare veckor innan en rättegång kommer igång. Rättegången väntas ta åtminstone en månad.  Dokumentfallet i Florida Fallet: Jack Smiths andra federala åtal mot Trump, väckt i juni 2023, gäller de hemligstämplade dokumenten Trump tog med sig från Vita huset och förvarade i sitt hem i Florida. Trump är åtalad på ett 40-tal punkter, bland annat under USA:s spionerilag. Bevisen: Eftersom FBI genomförde husrannsakan och fann lådvis med dokument som borde ha återlämnats till staten så är det ingen tvekan om att Trump verkligen förfogade över dokument han inte borde ha haft

Rättegångar mot Trump: Vad händer om Trump fälls?


Att Charles III går ut offentligt med sin sjukdom är ovanligt för en brittisk kung. Men örikets regenter har inte saknat allvarliga diagnoser – en av de omvittnat sjukaste är också en av de allra kändaste.  Att Charles III går ut offentligt med sin sjukdom är ovanligt för en brittisk kung. Men örikets regenter har inte saknat allvarliga diagnoser – en av de omvittnat sjukaste är också en av de allra kändaste.  Att Charles III går ut offentligt med sin sjukdom är ovanligt för en brittisk kung. Men örikets regenter har inte saknat allvarliga diagnoser – en av de omvittnat sjukaste är också en av de allra kändaste.  Det torde knappast ha undgått någon tidningsläsare att kung Charles III har diagnosticerats med cancer och varit ovanligt öppen med problemet, något som resulterat i en våg av respekt och beundran.  Det är ytterst ovanligt att brittiska kungligheter går ut offentligt med sina hälsoproblem. Men visst har de uppvisat allvarliga sjukdomsbilder förr, utan att de abdikerat – eller störtats? Jovisst är det så, och exemplen är många. Att kung Charles III:s morfar, Georg VI, avled i cancer vid blott 56 års ålder (han var storrökare som fick lungcancer) är värt att nämna i sammanhanget. En av de omvittnat sjukaste – ej blott sett ur psykologiskt perspektiv – monarkerna i öriket är också en av de allra kändaste, Henrik VIII.  Bristen på motion ledde till att kungen började lägga på hullet, och hans omvittnat stora aptit gjorde inte saken bättre.  I historieböckerna är han mest ihågkommen för att ha varit gift sex gånger, låtit halshugga två fruar och brutit med påvekyrkan för att den inte ville godkänna annulleringen av äktenskapet med fru nr 1. Dessutom är han känd för att ha varit osedvanligt fet, och detta var en direkt konsekvens av sjuklighet. Eländet började år 1536, när kungen skadades i en tornering. Han låg medvetslös i två timmar och fick men för livet. Benskadan ville aldrig läka, och kombinationen med andra skador, även de följden av en äventyrlig livsstil, blev ödesdiger för den kungliga hälsan. Läkarna var maktlösa inför Henriks kroniskt nedsatta förmåga att röra sig obehindrat. Bristen på motion ledde till att kungen började lägga på hullet, och hans omvittnat stora aptit gjorde inte saken bättre. Den dagliga dieten bestod av tolv-tretton rätter – svin, vilt, kanin, påfåglar, med mera – som sköljdes ned med alldeles för mycket öl och vin. Både ögonvittnen och bevarade porträtt vittnar om hur kroppen svullnade. Om vi utgår från omfånget på Henriks rustningar tycks han under sina första decennier på tronen ha vägt mellan 80 och 90 kilo, för att på 1540-talet ha gått upp till 140. Till slut hade kungen svårt att röra sig utan mekaniska hjälpmedel. (Det har spekulerats i att Henrik också fick syfilis, men flertalet historiker har avfärdat tanken. Inte heller hypotesen att han led av skörbjugg – på grund av den ensidiga kosten – kan verifieras.)  Till slut orkade inte kroppen längre, och den 28 januari 1547 avled Henrik VIII vid en ålder av 55 år. Annars tillhör den mest ryktbara kungliga sjukdomshistorien på brittiska öarna kung Georg III, som regerade mellan 1760 och 1820. Under andra hälften av 1780-talet drabbades kungen av sinnessjukdom. Vanligen har det tolkats som utslag av porfyri, men diagnosen är osäker. På hösten 1788 blev sjukdomen så allvarlig att kungen var ur stånd att utöva sitt ämbete. Sedan de ledande politikerna grälat färdigt om med vilken rätt sonen, prins Georg av Wales, skulle få inskrida som regent, tillfrisknade fadern i februari 1789. Risken för återfall i sinnessjukdom fortsatte att hänga som ett mörkt moln över kungen under resten av hans långa regeringstid

Charles III inte den enda brittiska kunglighet som drabbats av allvarlig sjukdom


Det mesta talar för att Alexander Stubb på söndag blir Finlands nästa president. Osvuret är bäst. Men det mesta talar för att Alexander Stubb på söndag blir Finlands nästa president. Stubb fick flest röster i den första valomgången och leder i opinionsmätningarna mot Pekka Haavisto, tidigare utrikesminister för de Gröna. I veckan hölls den sista svenskspråkiga debatten mellan kandidaterna där ämnen som Kina, biståndet, klimatet och försvarsminister Häkkänens uttalande om ett förbud att lämna försvarets reservtrupper sågades av båda kandidaterna. Där Stubb försökte markera enighet ville Haavisto signalera respektfull skillnad i en debatt som bäst kan beskrivas som ett värdigt samtal. Den 55-årige Stubb tillhör Samlingspartiet, Finlands moderater, och har länge setts som en framtida president. På hösten 2006 var jag EU-korrespondent för SVT:s regionala nyheter i Bryssel. På en finländsk mottagning var då en ung spänstig Europaparlamentariker som pekades ut för mig av en äldre finländsk korrespondent. Förtroligt förklarades att det där var en av republikens framtida presidenter. Stubb, med finlandssvensk pappa och finskspråkig mamma, beskrevs som ett politiskt underbarn. Att han valt Samlingspartiet i stället för det lilla Svenska Folkpartiet sågs som större ambitioner än att i bästa fall få bli minister.  I Europaparlamentets korridorer ropade Stubb ”heja Sverige” när vi sågs, varvid jag replikerade ”heja Finland”. Det här är ett exempel på den sociala, ja nästan amerikanske, Stubb.  Det är inga små skor att ärva. Karriären efter Bryssel blev spikrak. Utrikesminister 2008–2011, EU- och utrikeshandelsminister 2011–2014, statsminister 2014–2015 och finansminister 2015–2016. Sedan motgångar, som valförlust och förlorad partiledarstrid. I svensk kontext hade det inneburit att han vore politiskt förbrukad. Men Finland är ett litet land som vet att ta tillvara sina statsmän, för det finns alltid en presidentpost i en fjärran framtid. Så det blev Europeiska Investeringsbanken och Europauniversitetet i Florens innan det var dags att återvända hem för att förutsägelsen från en mottagning i Bryssel nästan 18 år tidigare skulle uppfyllas. Den som efterträds är 75-årige Sauli Niinistö, som om han hade fått kandidera igen blivit vald utan motstånd. Niinistö, som tog Finland in i Nato, kommer att gå till historien som en av Finlands stora presidenter. Det är inga små skor att ärva. I finländsk politik är det utrikes- och säkerhetspolitiken som är presidentens huvuduppgift, något som sköts i samverkan med statsrådet. Dessutom är presidenten överbefälhavare. Stubb kan räkna med att bli testad tämligen omgående av den gränslösa ryska grannen. Den nya strategiska situationen med Natomedlemskap gör också att öst-västliga förbindelser är om möjligt ännu viktigare för Finland, men sällan lika prioriterat i Stockholm. Ta bara Kvarken som exempel; finska regeringen finansierar just nu en utredning om en fast förbindelse, och det var Stubb på Europeiska Investeringsbanken som skrev under lånet på 70 miljoner euro till kommunerna Umeå och Vasa för en ny färja. Färjan har blivit en succé. När Finlands nyvalde president gör sitt första statsbesök i Sverige finns det många frågor att diskutera, som hur broar av olika slag ska byggas mellan två Natoländer i allvarstid.

Det mesta talar för att Alexander Stubb blir Finlands näste president


Nu ska psykiater Peder Björling skriva i SvD – om sjukt och friskt i en krävande tid, om diagnoser och behandlingar. Först får han presentera det han jobbar mest med: patienter med narcissism. ”Så vet du om ditt ex är narcissist”. Den typen av rubriker dyker upp med jämna mellanrum. Peder Björling, överläkare i psykiatri, känner mycket väl igen stereotyperna kring en av de mest stigmatiserade psykiatriska diagnoserna: narcissistiskt personlighetssyndrom.   I den här intervjun får Peder Björling introducera sig och sitt arbete. Framöver kommer han att skriva om psykisk hälsa ur många olika perspektiv, ta oss med in bakom psykiatrins stängda dörrar eller reflektera kring diagnoser det pratas mycket om. Själv möter han numera många människor i sin yrkesroll med starka narcissistiska drag. Så starka att de har behov av professionell hjälp. Flera av patienterna har sökt för andra problem i livet, som ångest och depression, men utredningen har lett dem till Peder och hans team som startat Sveriges första behandling för personer med narcissistisk problematik.  Vilka beteenden är typiska för en person med narcissism, enligt diagnosmanualen? – Diagnoskriterierna innefattar tyvärr bara den tydligt grandiosa narcissisten, någon som är skrytsam och har ett stort behov av att andra bekräftar den orimliga självbilden. Personen prioriterar kontakt med andra som har hög status snarare än att ha nära relationer. Att ta kritik är mycket svårt, många är lättkränkta, kan slå bort kritik helt eller gå till motangrepp hellre än att ta åt sig. Personen anser sig ha rätt till saker bara för att hen är värdefull. Behandlingen går delvis ut på att förändra sin personlighet, det låter svårt. – Ja, det kräver sin patient. Behandlingen handlar mycket om att gå emot invanda reflexer, personlighet är mycket ärftligt. När jag och mina kolleger är som bäst har vi hjälpt dem på vägen. De som lyckas har gjort något stort, man kan känna sig imponerad och stolt över att vara med på resan. Samsjuklighet, att flera psykiatriska diagnoser överlappar varandra, är vanligt. Hur är det för personer med narcissism? – Den vanligaste samsjukligheten är depression, ångesttillstånd och alkoholmissbruk. Det verkar också finnas en ökad risk för vissa kroppsliga sjukdomstillstånd, till exempel smärtsyndrom. Om du skulle ge råd till någon som misstänker att en närstående har starka narcissistiska drag, vad skulle du säga då? – Att läsa på om narcissism för att bättre förstå mekanismerna, som stressen av alla egna höga krav skapar på att vara exceptionell, bäst eller alltid ha rätt, eftersom allt annat är att vara värdelös. Krav som sällan uppnås. Att vara ”en rätt okej person” finns inte som möjlighet. Om man som närstående blir utsatt för mycket ilska, självcentrerade beteenden och så vidare måste man förstås också se till hur man själv mår.  – Det är sällan en bra idé att säga till någon att hen är narcissist eller narcissistisk, det är bättre att prata om att personen kanske kände sig attackerad och att det inte var det man menade eller att beskriva att man vill att ens egna behov också ska få vara med då man planerar semestern till exempel. Du är inte bara psykiater, alltså läkare, utan också psykoterapeut. Vad innebär det i ditt jobb? – För att bli psykoterapeut krävs en omfattande utbildning på halvtid i flera år. Numera är det tyvärr ovanligt att läkare även är psykoterapeuter, det var vanligt 20–30 år sen. Psykoterapeutkunskaperna har jag nytta av även på akuten eller för att motivera någon att ta en medicin de behöver. Själv jobbar jag som gruppterapeut och har en individualterapi per vecka för att upprätthålla min kompetens och för att kunna alla behandlingar som vi ger på vår avdelning

Narcissistiskt beteende går att bemöta – Peder Björling vet


KULTURDEBATT | Beslutet att lägga ner Kinapodden och avskaffa Kinakommentatorn innebär en stor förlust i skuggan av Hongkongs nya säkerhetslag, skriver debattörerna Kurdo Baksi och Tao Chan. I skuggan av omvälvande politiska förändringar i Hongkong beslöt Sveriges Radio (SR) i förra veckan att lägga ner Kinapodden och avskaffa Ekots Kinakommentator. Flera Kina-experter har påpekat det felaktiga i detta beslut. SR:s olyckliga beslut sammanfaller med remissprocessen för en kontroversiell ny säkerhetslag i Hongkong, och infaller ironiskt nog inför firandet av Drakens år, en tid som traditionellt symboliserar ny början och hopp. SR:s beslut är oavsiktlig ”present” till Kinas enväldige president Xi Jinping, som tillåts än mer forma narrativet om regionen. Den lokala säkerhetslagen är en skärpning av den redan drakoniska nationella säkerhetslagen som infördes i Hongkong 2020 av Pekingregimen och var ett straff för de omfattande demonstrationer mot det sönderfallande rättsstaten och för att på sikt eliminera yttrandefriheten i Hongkong. Nu utökar lagen sitt räckvidd för att inkludera brott som stöld av statshemligheter, utländsk inblandning, förräderi och uppror, alla formulerade med en bred och svepande terminologi. Staten behåller dessutom den exklusiva rätten att tolka lagen, vilket ytterligare stärker dess makt att agera efter eget godtycke. Hongkongs rättsstatliga grund har gradvis underminerats, ett förlopp som blivit tydligt i fall som Andy Lis. Li, en tidigare demokratiaktivist, upplevde en alarmerande omvälvning när han fängslades i Fastlandskina efter ett försök att fly till Taiwan. Det finns starka misstankar om att han efter tortyr tvingats framställa ett brottsbekännande, en händelse som väcker djup oro för rättsprocessens integritet.  Nu står Li inför att vittna mot Jimmy Lai, den välkända tidigare mediemogulen vars fängslande har fått bred internationell uppmärksamhet. Denna kedja av händelser – från Lis fängslande i Kina till hans roll i rättegången mot Lai i Hongkong – är en skarp illustration av de allvarliga utmaningar som yttrandefriheten och pressfriheten står inför i regionen. Det visar på en oroande trend där Hongkongs juridiska och demokratiska strukturer försvagas alltmer. Kinapoddens nedläggning ska inte ses enbart ur ekonomiskt synpunkt, utan blir även en symbol för tystnaden som omger Hongkongs alltmer prekära situation. Podden har tjänat som en vital informationskälla och har erbjudit en plattform för kritisk analys och diskussion om komplexa frågor i Hongkong och Fastland-Kina. Dess frånvaro lämnar en lucka i den svenska förståelsen för de pågående förändringarna i regionen. Avslutningsvis, i en tid då världen bör vara mer uppmärksam än någonsin på nedmonteringen av demokratin och yttrande- och pressfriheten i Hongkong, markerar nedläggningen av SR:s Kinapodden en oroväckande reducering av den kritiska och oberoende nyhetsrapporteringen. Ledningen för SR borde förstå att behovet av mediekanaler som kan stå upp för journalistisk integritet och yttrandefrihet, särskilt när de demokratiska värdena vi värnar står inför stora utmaningar runt om i världen, är större än någonsin. Kurdo Baksi, författare
Tao Chan, representant för Befria Hongkong

Nedläggningen av SR:s Kinapodden  är en present till Xi Jinping


Antalet bostadsförsäljningar ökar, men priserna stiger inte. Svensk Mäklarstatistik rapporterar tvärtom om prisfall i januari. Den ”islossning” på bostadsmarknaden som nu märks genom fler transaktioner, har inte höjt priserna. Tvärtom uppger Svensk Mäklarstatistik att bostadspriserna fortsatte nedåt under januari. I riket som helhet föll priserna med 0,8 procent för småhus och 0,6 procent för bostadsrätter. Stabila bopriser i Stockholm  Men tittar man på den prisledande bostadsrättsmarknaden, Stockholms innerstad, är nivåerna relativt stabila. Det genomsnittliga kvadratmeterpriset pendlar sedan i höstas  mellan 101 000 och 103 000 kronor och var enligt Svensk Mäklarstatistik praktiskt taget oförändrat i centrala Stockholm i januari. Det rapporteras heller inget prisfall för villor i Storstockholm i januari. Desto svagare januarisiffror kommer för Göteborg där både bostadsrätter och villor föll med 1–2 procent i pris. Fler spekulanter på visningar  Enligt Oskar Öholm, vd vid Mäklarsamfundet, finns det ändå skäl till optimism eftersom det ”med stor sannolikhet väntar räntesänkningar och spekulanterna börjar komma tillbaka till visningarna”. En majoritet av mäklarna tror på oförändrade priser under årets första kvartal.  Vid Länsförsäkringar Fastighetsförmedling påminner vd Marcus Svanberg om att många hushåll fortfarande har en hårt pressad privatekonomi. Han möter dock ökad optimism hos säljare om att kunna hitta köpare. – Det finns goda fyndchanser på bostadsmarknaden den närmaste tiden eftersom antal bostäder till salu är fortsatt mycket stort, säger Svanberg. Räknar med sänkt ränta  Vid Erik Olsson är Johan Nordenfelt informationschef. Inte heller han tar ut några prisstegringar i förskott. Han påpekar att bostadsmarknaden redan räknar med att Riksbanken sänker styrräntan, och att nuvarande prisnivåer till och med förutsätter att räntorna sänks. – Men vi ser att fler vågar agera så att det säljs mera. Det förstärks av att många har fått en förändrad familjesituation under det senaste året, konstaterar Johan Nordenfelt. Fastighetsbyråns vd Johan Engström talar om att det rekordstora utbudet håller priserna nere men att ljusningen kommer med prisökningar så fort en räntesänkning beslutas.  – Många av våra mäklare runt om i landet märker av en mer positiv känsla hos både säljare och köpare. Framför allt kan det kopplas till räntebeskeden och att fokus nu ligger på när vi får en sänkning, säger Engström. Oattraktiva objekt drar ner snittet  Nationalekonomen Tor Borg säger dock till SvD att en ”islossning” också kan sänka priser. Det vill säga att om hittills bara de bästa objekten har kunnat säljas, så kommer även de mindre attraktiva objekten att säljas – och dra ner snittpriserna.   Kanske går ”islossningen” på svensk bostadsmarknad inte så fort. Under januari såldes 7 400 bostadsrätter vilket var 6 procent fler än i fjol, och 2 900 villor vilket var 13 procent fler än i fjol. Men jämfört med strax före pandemin, januari 2020, låg antalet försäljningar fortfarande back med 19 procent för bostadsrätter och 7 procent för småhus.

Prisfall på bostäder i januari – antalet försäljningar ökar


I kampen om makten i USA står Taylor Swift i centrum: Trumps vänner hotar med heligt krig medan Biden inte riktigt tycks veta vem hon är. Samtidigt är Pharrell Williams aktuell med en självbiografisk Lego-film. När Taylor Swift slog rekord på Grammygalan 2024 genom att bli först i världen att vinna i kategorin årets album för fjärde gången, passade hon på att annonsera en ny skiva, ”The tortured poets department”. Än så länge vet vi inte så mycket om skivans innehåll – även om hennes härligt engagerade fans förstås presenterar teori efter teori på internet. Som att titeln är en pik till att hennes ex Joe Alwyn har en gruppchatt med Paul Mescal som heter ”The tortured mens club”. Stoppa pressarna: Den nya Taylor Swift-skivan kommer alltså att handla om ett uppbrott! Förra veckan rapporterade The New York Times att Lag Joe Biden hoppas att få Taylor Swifts stöd i valkampanjen. Än så länge har hon inte uttalat sig om saken – men det har inte stoppat Trumps allierade från att hota med ett ”heligt krig” om hon faktiskt beslutar sig för att ta ställning i valet. Republikaner har även spridit konspirationsteorier om att Taylor Swift skulle vara en del av en Pentagonstyrd komplott med målet att övertyga folket att rösta på demokraterna.  Donald Trump är dock inte orolig. Han tror sig vara mer populär än Taylor Swift – trots att en studie från förra året kom fram till att 53 procent av amerikaner är swifties. Och Joe Biden verkar inte ens riktigt veta vem Swift är, i ett tal nyligen nämnde han ”Britney” när han av allt att döma menade Swift. Låt oss hoppas att han hör av sig till rätt popstjärna när det är dags att snacka valkampanj.  Pharrell Williams liv ska bli film. Han är i grunden en beryktad producent, del av The Neptunes och medlem i bandet N.E.R.D, men har de senaste åren i hög utsträckning ägnat sig åt kultur för de allra yngsta barnen.  För att målgruppsanpassa sin biopic har han därför kommit på genidraget att låta filmen helt bestå av animerade Legogubbar som skådespelare. Det är helt i linje med hans musikaliska uttryck – han gjorde soundtracket till en film om Spindelmannen, och låtar till ”Paddington”, ”Svampbob Fyrkant: Äventyr på torra land” och ”Lejonkungen”. Mest känd är han för sin cover på den klassiska barnsången ”Klappa händerna när du är riktigt glad” som i hans tolkning blev en mastodonthit med namnet ”Happy”.  Pharrell version är mycket snillrikt komponerad eftersom man rent vetenskapligt bara kan tycka om låten innan man fyllt sju år – eftersom man då ännu inte hunnit brytas ned av samhällsapparaten.  Född Wayne Stanley Kambes, gitarrist och medlem av Detroitgruppen MC5. Död den 2 februari av bukspottkörtelcancer.  MC5 stod för en ganska ovanlig mix av utlevande proto-punk, inspiration från frijazz och inte minst, ett stark engagemang på den allra yttersta vänsterkanten. Liksom den närbesläktade gruppen The Stooges från grannstaden Ann Arbor var framgångarna under bandets livstid högst lokala men kom med tiden att bli helt självklara delar av rockens kanon.  Wayne Kramers eget liv efter MC5 präglades av ett missbruk han lyckades bli kvitt först i slutet av 1990-talet. Hans fängelsetid under 1970-talet skildras i The Clashs låt ”Jail guitar doors”:  Let me tell you ’bout Wayne and his deals of cocaine
A little more every day
Holding for a friend till the band do well
Then the DEA locked him away Andra som lämnat oss: • Aston ”Family Man” Barrett, född 1946, jamaicansk basist, producent med mera. Spelade med bland andra The Wailers, Upsetters, Hippy Boys och Delroy Wilson. • Toby Keith, född 1961, amerikansk countrysångare. ”Det är musik som trycker på alla knappar – och drar upp alla reglar till elva – samtidigt

Klarar Taylor Swift ett heligt krig från Trumps anhängare?


Dubbelt upp med romantik – dessutom grym stand up och maffiahöjdare i Tokyo. SvD:s Anna Hellsten guidar dig i streamingvärlden. Tokyo vice Tv-serie, säsong 2, 10 avsnitt (2 släpps 8 februari, därefter 1 i veckan) Ansel Elgort – kanske främst känd från Steven Spielbergs nyinspelning av ”West side story” – gör en ny säsong som den amerikanske journalisten Jake Adelstein och hans mellanhavanden med maffiahöjdare i Tokyo. Michael Mann är inte inblandad denna omgång, däremot har två avsnitt regisserats av norska veteranen Eva Sørhaug, som även stått för regin i några avsnitt av
”Yellowjackets”. One day Romantisk dramaserie, 6 avsnitt, Netflix, premiär 8 februari David Nicholls romantiska, pratiga romansuccé om collegestudenterna Emma och Dexter har blivit filmatiserad en gång tidigare – fast då med den synnerligen amerikanska Anne Hathaway som nordengelskan Emma, vilket fick i alla fall delar av internetmobben att gå i taket. När Nicole Taylor nu gjort serie av den är sådana triggers borttvättade. Ambika Mod gör rollen som Emma, och fans av ”The White Lotus” kan också glädjas åt att Leo Woodall – den skumme Jack i Sicilien-säsongen – spelar Dexter. Taylor Tomlinson: Have it all Stand up, Netflix (premiär 13 februari) Netflix har langat ut ett par ovanligt briljanta stand up-specialer sista tiden, nämligen Pete Davidsons och Jack Whitehalls. Amerikanska komikern Taylor Tomlinsons tredje för strömningsjätten verkar ha hyfsad potential även den – i ett av klippen jag sett driver hon ett lysande resonemang om varför samtiden vägrar låta Marilyn Monroe vila i frid. Maryland Dramaserie, 3 avsnitt, Britbox Britbox är den överlägset mysigaste strömningstjänsten – åtminstone om man tillhör sorten som gärna förlorar några timmar i Monty Dons trädgård eller det brittiska ”Masterchef”-köket – men är kanske inte lika vass på nytt material.  ”Maryland” är nu inte helt ny – våren 2023 hade den premiär på ITV i Storbritannien – men det är ett rasande välspelat drama om två systrar som glidit isär och måste börja umgås när deras mamma dött. Håll utkik efter Stockard Channing – Rizzo i ”Grease” – som dyker upp i en biroll. Upgraded  Romantisk komedi, långfilm, 1 tim 44 min, Amazon Prime,  Är det månne romcomens återkomst vi ser?  Efter åratal om hånad och uträknad genre har meet cute-historierna börjat poppa upp igen. ”Upgraded” är proppad med genretypiska komponenter: en transatlantisk kulturkrock, glamorösa kulturyrken, en knasig bästis och en läskig chef, den sistnämnda i gestaltning av geniet Marisa Tomei. Det sista räcker för mig – men kanske kan det fresta någon att även Lena Olin har en biroll som brittisk överklassmorsa. Och just ja, Camila Mendes från ”Riverdale” gör huvudrollen, så din tonårsunge kommer också vilja titta. Mina tv-favoriter just nu 1. Mr & Mrs Smith (Amazon Prime)
2. Curb your enthusiasm (HBO Max)
2. Painkiller (SVT Play)
3. Fellow travellers (Sky Showtime)
5. One day (Netflix)

One day och grymma Netflix-specialer – SvD om tv-veckan


Nedplockade låtar, sexism-anklagelser och mystiska masker. Det har stormat runt Epadunk-drottningen Fröken Snusk inför Melodifestivalen. Men hur funkar texterna som poesi? Vild och fri – eller kuvad av klichéer?  Tar man fram den poetiska stilmedelsdetektorn för att analysera Fröken Snusks nya låt kan man konstatera att ”Unga & fria” innehåller gott om anaforer (upprepningar). Vidare går både allitteration och rim att hitta i rader som ”hör mig flämta / hör mig flåsa / alltid klädd i rosa”. Liksom såväl assonans (ljudlikhet) som inrim (rimmande vokaler) i en strof som ”Här har ni vilda flickan / Som tycker om att kittlas / Och masken sitter på”. Lyrikläsaren, däremot, vittrar litterär potential Lämnar man formfrågan kan man i stället titta närmre på frasen ”Och masken sitter på”. Tv-tittaren ser det förmodligen som en illustration av artistens huvudbonad – en luva med hål för ögon och mun á la punkbandet Pussy Riot. Lyrikläsaren, däremot, vittrar litterär potential.  Precis som i Fröken Snusks låttext är både flickan och masken centrala i gurlesk poesi – en stilriktning vars namn kommer från orden riotgirrrl, burlesque och grotesque. Gurleska texter leker med stereotypa flickroller och korsar dessa med det våldsamma och mörka.  Förklädnad och masker kan fungera som frigörande manövrer från påtvingade roller. Frågor om språk och makt ställs på sin spets. Men att leka med stereotypen är inte omstörtande i sig – risken finns alltid att den reproduceras.  I flera av Fröken Snusks tidigare låttexter finns chauvinistiskt kodade klichéer. Detta är texter som, till skillnad från ”Unga & fria”, inte är skrivna av Fröken Snusk själv.  ”Rullande horhus” handlar inte om en buss med prostituerade kvinnor, utan om ”en galen fest” I en intervju i TV4 våren 2023 underströk Fröken Snusk visserligen att texterna inte ska tolkas bokstavligt. ”Rullande horhus” handlar inte om en buss med prostituerade kvinnor, utan om ”en galen fest”. Lika lite syftar ordet ”luder” i hiten ”Rid mig som en Dalahäst” på ett lösaktigt kjoltyg, utan på ”en stark kvinna”. Det intressanta är förstås inte Fröken Snusks citat, utan hur orden i låtarna fungerar i sin kontext. Håller lyssnarna på att göra en gemensam nytolkning av misogynins ordlista, där luder blivit synonymt med amason? Eller ska det hela förstås som tecken på en ny backlash?  När Ungdomsbarometern släppte årets generationsrapport var statistiken tydlig. Sedan 2021 har andelen tjejer som uppger jämställdhet som en av de viktigaste samhällsfrågorna sjunkit från 64 till 46 procent. Rapporten saknar symptomatiskt nog motsvarande statistik för killar, men även den för tjejer och killar gemensamma stapeln har krympt, från 42 till 29 procent. Ett skäl som anges är upplevelsen att politiker pratar mindre om jämställdhet nu än tidigare – och att frågan därför anses mindre viktig. Eller som en 18-årig tjej säger apropå rapporten i DN: ”Det är många som tycker att det blivit töntigt att vara PK.” Fröken Snusks popularitet säger naturligtvis mer om oss än om artisten. Lyssna på ”Unga & fria” och betänk: vad hör ni? Är den unga flickan vild och fri? Om svaret blir nej: fundera på vad som krävs för att hon ska bli det. Gurlesk briljans – eller annalkade backlash? I den här lyrikläsarens ögon har den gurleska indikatorn helt slutat att blinka.

Fröken Snusks låt i Melodifestivalen – briljans eller backlash?


Brottsligheten har infiltrerat näringslivet och det får Ebba Busch att reagera starkt. Nu ger hon Bolagsverket i uppdrag att motverka penningtvätt och bedrägerier: ”När mandatperioden är över ska inga kriminella finnas kvar i styrelserna”. Näringsminister Ebba Busch (KD) är rejält upprörd när hon träffar SvD. Det är absurt, menar hon, att svenska aktiebolag i allt större utsträckning används som rena brottsverktyg. Att de utnyttjas systematiskt i kriminella syften och att de används som en vit fasad för att lägga beslag på skattepengar som borde gå till vård, skola och omsorg.  – Jag är förbannad över att delar av näringslivet infiltrerats av kriminella och blivit så genomruttet att vi nu är i ett läge där vi med lagstiftning ska försöka springa ikapp. Brottsupplägg säljs på Darknet SvD har i en serie artiklar granskat gängens pengar och de kriminellas användande av aktiebolag för att bedriva illegal verksamhet. Granskningen visar att den organiserade brottsligheten i Sverige är mest omfattande i norra Europa och att en tredjedel av de 13 000 personer som misstänks ingå i kriminella nätverk sitter i en bolagsstyrelse.  Dessutom säljs brottsupplägg på Darknet, bolag kapas från sina rättmätiga ägare och bolagen tillskansar sig offentliga medel genom att hitta kryphål i lagen. Såväl polis som andra myndigheter saknar verktyg för att komma åt bedragarna, inte minst på grund av stränga sekretessregler och svårigheter att samköra register.   Skriverierna har inte undgått näringsministern.  – Det är absurt att någonting av det stoltaste och viktigaste som Sverige har, nu så systematiskt utnyttjas och används som medel för kriminell verksamhet. I de kriminellas klor Det är ett kvitto på hur brett kriminella har tillåtits slå klorna i Sverige, hävdar Ebba Busch. –  Och hur viktigt det är nu att ingen myndighet, ingen del av samhället är naiv inför det här.  Ebba Busch har varit näringsminister i snart ett och ett halvt år. Hon uttrycker förvåning över att hon, som leder ett departement som borde fokusera på att underlätta för näringslivet, i stället får ägna sig åt brottsbekämpning. Än så länge har dock antalet åtgärder från regeringen för att stoppa kriminaliteten varit begränsad.  – Vi samarbetar mycket tätare med finansdepartementet och justitiedepartementet. Utredningen kring just bolag som brottsverktyg är en väldigt viktig del i det. Det är extremt viktigt att den utredningen kommer på plats. Att lagstiftningen utifrån det också kan bli verklighet. Det tar tid, säger hon, men hon vill öka tempot.  Nya åtgärder planeras SvD skrev i höstas om hur en man med kopplingar till det ökända Foxtrot-nätverket drev ett godisbolag. Bolaget hyrde lokaler mitt emot en grundskola på Södermalm i Stockholm där de förvarade knark. Mannen dömdes till sex års fängelse för grovt narkotikabrott.   Vi vet att det många gånger är den legala verksamheten som möjliggör den illegala verksamheten. Enligt svensk lag ska det brott med högst straffvärde lagföras i första hand. Därför utreds sällan bokföringsbrott om tyngre brott har begåtts samtidigt. Det får till följd att de ekonomiska brotten sällan prövas rättsligt, berättade Patrik Lillqvist, underrättelsechef på Skatteverket, till SvD då. När den dömda mannen släpps ur fängelset är det därför, enligt gällande regler, fritt fram att starta ett nytt bolag.  Nu ska det bli ändring på det, säger Ebba Busch.  – Bolagsverket får nu i uppdrag att stärka arbetet för att motverka penningtvätt och bedrägerier

Ebba Busch vill stoppa kriminella i bolagsstyrelser


Martin Linders överdrifter om hot mot demokratin och mörka krafter är hjärnspöken. Teslakonflikten blottar istället de svenska fackens oförmåga till förnyelse, skriver Adam Danieli, Timbro, i en replik.  Människor som utmanar invanda mönster och bryter ny mark uppfattas inte sällan som ett hot av personer på insidan. När Jan Stenbeck på ett minst sagt offensivt sätt valde att utmana det svenska förbudet mot reklam-tv i slutet på 80-talet höjdes röster om att det var fråga om en koordinerad attack mot det svenska folkets väl. Och när Spotify utmanade etablerade kanaler för distribution av musik krävde etablerade aktörer lagstiftning och förbud mot denna nya och otäcka fragmentisering av musikbranschen. Utmanarna ger upphov till skräckbilder hos etablerade aktörer. Det är precis en sådan som den tidigare tjänstemannabasen Martin Linder målar upp av Teslas sätt att bedriva sin verksamhet, på SvD Debatt 4/2. Med ett märkligt sammelsurium av hänvisningar till olika fenomen i USA som argument påstår han att svensk demokrati och den svenska modellen är utsatt för en attack genom företagets etablering i Sverige. Tyvärr håller det inte ihop någonstans.  USA har alltid varit trumfkortet i all kritik mot den svenska modellen. ”Vill du ha det som i USA”, har länge fungerat som slappt standardsvar från en facklig rörelse som inte har förmått att förnya sig. Linder har nu lyckats med konststycket att ta det hela ett steg till, nämligen att genom diverse disparata hopp och ihopbuntningar knyta Teslas verkstäder i Sverige till fascisten Steve Bannon och Trumps auktoritära politik. Det är svårt att ta sådan guilt by association på allvar, och den bör heller inte prägla debatten om svensk arbetsmarknad. Martin Linders text blottar dock den svåra position som fackliga insiders, nuvarande såväl som före detta, har hamnat i i kölvattnet av Tesla-konflikten. För oavsett vad Linder har fått för sig så följer Tesla lagar och regler var de än etablerat sig. För Sveriges del har det inneburit att företaget, till stort fackligt förtret, faktiskt tagit fasta på påståendet om att kollektivavtal är frivilligt.  Istället har man valt egna modeller för lönesättning och villkor, och lyckats konkurrera även om arbetskraftsbristen i branschen är stor. Man har ifrågasatt normen, men har knappast trotsat lagar eller demokratiska beslut. Tesla är även fortsatt en attraktiv arbetsgivare som lyckas attrahera arbetskraft som enkelt hade kunnat välja att arbeta någon annanstans. Att man har goda villkor vittnar även de anställda själva om.  Men trots sitt lagenliga agerande utgör företaget en uppstickare i de fackliga ledarskiktens ögon. Det har inte visat tillbörlig respekt mot facket centralt, vilket är det egentliga skälet för konflikten. Linder är givetvis högst medveten om att det finns massor av välfungerande arbetsplatser utan kollektivavtal. Men kollektivavtalet har blivit en fråga om ideologi och underkastelse inför facket snarare än en förutsättning för goda villkor.  Schismen mellan ledning och medlemmar i facket har växt sig allt djupare. Fackets ledarskikt har länge hanterat denna otakt genom att agera allt mer oberoende av medlemmarna. Överlägset längst har LO-förbunden gått, där medlemmarna inte bara utesluts när de ignorerar ledningens order i fallet Tesla. Fackets styre ger sedan många år bort medlemmarnas pengar till ett parti som medlemmarna inte vill ha och utesluter personer med obekväma åsikter. Här, snarare än på Teslas verkstäder, finns ett allvarligt problem inför framtiden.  Linders överord om demokratihot och mörka krafter är hjärnspöken från början till slut. Tesla-konflikten har knappast blottat ett hot från utlandet, utan en modell som är i stort behov av nytänkande och inflytande för medlemmarna

Facket har fastnat i ideologin, skriver Adam Danieli


Efter katastrofinvesteringen i Viaplay försöker Schibsted hitta en ny strategi. Det finns gott om kapital – men egentligen bara ett företag att köpa. Sättet som företag uttrycker sig på blir ofta parodiskt. Det talas om ”utmaningar” och ”strategiska vägval”, men alla vet vad de egentligen försöker säga. Smaka på den här formuleringen från Schibsteds senaste kvartalsrapport som släpptes på onsdagen: ”Efter en grundlig utvärdering av fördelarna med våra alternativ, och givet den förväntade förändringen i vår företagsstruktur har vi tagit beslut att avveckla och avsluta vår satsning på Viaplay.” Ett rakare sätt att säga samma sak hade varit: ”Vi gjorde en väldigt dyr och dålig investering i Viaplay, och nu ger vi upp”. Det är nämligen precis det som hänt. Den norska mediekoncernen Schibsted är på väg att delas upp i två delar. Det är det som meningen om ”företagsstruktur” syftar på ovan. Den ena delen blir kvar på börsen – alla marknadsplatser och finansiella tjänster – och den andra delen tar nyhetsmedierna och behåller namnet Schibsted.  Nyhetsdelen blir privatägd av den norska stiftelsen Tinius, som även i dag är huvudägare till Schibsted. Det fanns flera skäl att ana oråd kring investeringen i Viaplay. Den skulle inte följa med i Tinius utköp – vilket hade varit logiskt, givet att det är ett medieföretag. Och Schibsted fanns inte med när räddningsplanen för Viaplay presenterades heller. Således skulle innehavet bli väldigt utspätt när de andra storägarna sköt till nya pengar. Nu har vi svart på vitt hur det gick med den saken. Schibsted investerade 380 miljoner kronor och kvar är ett värde på runt 13 miljoner kronor. Det innebär att man har förlorat ungefär 2,5 miljoner kronor – varje dag – sedan affären meddelades i höstas. En sällsynt usel affär. I samband med rapporten meddelar också vd Kristin Skogen Lund att hon avser att avgå. Då företaget ska delas upp är det en bra tidpunkt för ett nytt ledarskap, anser hon själv. Det är ett annat typ av Schibsted som framträder i samband med uppdelningen av bolaget. Men vägen hit är minst sagt rörig. För att förstå det bättre behöver vi titta tillbaka på förra gången som Schibsted förändrades. 2019 bestämde företaget att flera av de internationella marknadsplatserna skulle särnoteras på börsen. Sajter som liknade Blocket i andra länder – däribland Leboncoin i Frankrike och Segundamano i Mexiko – placerades i ett nytt företag som hette Adevinta.  Schibsted hade dock fler marknadsplatser än så. Blocket och norska Finn till exempel. Även prisjämförelsetjänsten Prisjakt och låneförmedlaren Lendo fanns kvar. Alla hade  mer gemensamt med bolagen i Adevinta än med nyhetsverksamheten. Men tanken då var att geografin skulle vara den sammanhållande faktorn. Schibsted skulle bli ett nordiskt företag med många olika verksamheter inom sig. Nu – när uppdelningen av nordiska Schibsted är ett faktum – skapar det en rätt märklig situation. Schibsted äger fortfarande en del av Adevinta och kommer strax att äga ett bolag (med nytt namn) där alla nordiska marknadsplatser och tjänster kommer att ligga.  Bortsett från geografi gör dessa företag nästan exakt samma sak, har delvis samma ägare, men ligger som två separata bolag. Hur är det tänkt här egentligen? För att komplicera det ytterligare, köpte ett konsortium bestående av bland annat Permira och Blackstone i höstas 60 procent av Schibsteds aktier i  Adevinta.  I den affären sålde Schibsted aktier för 24 miljarder norska kronor. Det är delvis dessa pengar som Tinius – som storägare – nu kommer köpa ut medieverksamheten med. Men det finns även pengar kvar till nya affärer

Fiaskot med Viaplay bäddar för Schibsted-köp av TV4


Han vill skrota marmorgolvet på huvudkontoret. Han har petat flera direktörer från ledningsgruppen. Och han har av misstag ”entledigat” bankens kommunikationsdirektör.  Michael Green har rivstartat som Handelsbankens nya vd. Bråk och svarta rubriker har präglat hans första 30 dagar som högsta chef. Men också en stark rapport, den kom på onsdag morgon och fick den nedtryckta aktien att stiga över 5 procent.  Michael Green tycks ta dramatiken med ro.  – Jag tror jag är en ledare som har en tydlig agenda och som också är ganska trevlig och lätt att ha att göra med.  Det senare är inte säkert att Louise Sander håller med om.  Hon är tillsammans med Michael Green huvudperson i en märklig härva som har fått stor uppmärksamhet i finanssverige den senaste veckan.  Louise Sander var fram till den 10 januari i år kommunikationsdirektör på Handelsbanken. Det är en nyckelposition  som innebär nära kontakt med den högsta ledningen. Då, den 10 januari, meddelade banken sina anställda att hon hade lämnat sitt jobb och att det hade skett på egen begäran.  Sparkade cheferna – eller?  Men så några veckor senare, den 26:e januari, kom ett publikt pressmeddelande med annat innehåll. Nu var beskedet att Louise Sander hade ”entledigats” och att det hade skett på bankens initiativ. I samma pressmeddelande meddelades också att även presschefen och chefen för extern kommunikation, Viktoria Aastrup, hade entledigats. Beskedet fick uppmärksamhet, både internt och bland konkurrenter, erfar SvD. Riktigt så krasst brukar inte storbankerna uttrycka sig. De två höga cheferna hade fått sparken, på vanlig svenska.  Eller?  Sex dagar senare kom ytterligare ett pressmeddelande – ett udda sådant. Det var ett förtydligande där banken backade. De två cheferna hade inte längre ”entledigats”. Ordvalet kunde misstolkas, enligt banken. Det handlade inte om att ha ”avskedats”.  Nu hette det istället att de två hade lämnat sina befattningar ”efter individuella överenskommelser med banken.”  Enligt SvD:s källor handlar det hela om en artikel på nättidningen Realtid den 11 januari. Där intervjuades Louise Sander om det faktum att hon skulle lämna banken i samband med att Michael Green tillträdde. Intervjun avslutades med en fråga om Louis Sanders bästa karriärtips varpå hon svarade ”välj din chef”. Det svaret ska ha fått Michael Green att gå i taket. Handelsbankens nya vd är fåordig kring det inträffade men ångrar inte att banken använde ordet ”entledigad”.   – Jag ångrar absolut inte det. Men vi förstod efter några dagar att det kunde misstolkas. Det var inte vår avsikt. Och därför gjorde vi det här förtydligandet.    Vad betyder entledigad för dig?  – Ja, de fick lämna sina tjänster, det är inte värre med det. Jag stannar där, det är vad jag vill säga om det aktuella ärendet.  River upp marmorgolvet Michael Green är en trotjänare inom Handelsbanken med 30 år i företaget. Han har tidigare var chef för Capital Markets och den amerikanska verksamheten och har flera gånger pekats ut som en tänkbar vd men har aldrig nått hela vägen. Förrän nu.  De senaste åren har han varit framgångsrik chef för Handelsbanken Sverige, det största och viktigaste affärsområdet. Förra året utnämndes Handelsbanken både till Årets affärsbank och Årets småföretagarebank.  Samtidigt har aktieägarna inte haft någon särskilt festlig resa. Handelsbankens kursutveckling har i princip varit svag de senaste tio åren, upp cirka 40 procent. Handelsbanken, som länge var klassens ljus, har nu sämst lönsamhet av de fyra storbankerna (avkastning på eget kapital).  Michael Green är medveten om utmaningarna

Michael Green om rivstarten som Handelsbankens vd


Den här vintern har varit den sämsta på över tio år och svenska folket förtjänar något bättre, skriver SJ:s vd Monica Lingegård i ett mejl till tågresenärer. ”Under all kritik”, säger tågresenären Peter Eriksson. Vinterns ovanligt tuffa väder med extrema snömängder i kombination med kyla och vind har haft stor påverkan på tågtrafiken. Under december och januari ställdes 11 000 avgångar in i Sverige varav 1 900 med SJ som operatör. I slutet av förra veckan kallades SJ:s vd och andra tågföretag till riksdagens trafikutskott för att förklara sig och redovisa vilka åtgärder som vidtas. I ett mejl ber SJ:s vd Monica Lingegård nu om ursäkt till tågbolagets alla kunder. ”Jag vill börja med att säga att alla ni kunder och hela svenska folket förtjänar något bättre, helt enkelt en järnväg som man kan lita på”, skriver hon. Enligt SJ har det utmanande vädret skapat fler och svårare skador på tågen. Dessutom har islager under tågen gjort att de måste tinas upp innan verkstäderna kan laga vagnarna. Tågen har därför varit på verkstaden längre än vanligt och fler avgångar har ställts in. ”Det är heller ingen hemlighet att den svenska järnvägen är i ett alldeles för dåligt skick, och borde ha förbättrats för länge sen”, skriver Monica Lingegård i utskicket. Samtidigt påpekar hon att hon inte vill skylla ifrån sig. ”SJ har ett stort ansvar för den situation vi befinner oss i. Vi är i full gång med att sammanställa och dra lärdomar av denna vinter för att i möjligaste mån undvika samma situation kommande vintrar”, skriver hon. SvD har sökt Monica Lingegård som inte är tillgänglig för intervju. Marcus Fleetwood, presskommunikatör på SJ, säger att syftet med utskicket är att visa förståelse för SJ:s resenärer. – Vi vill påtala att vi inte är nöjda med leveransen som varit under en period. Vi jobbar successivt för att det ska bli bättre. När kommer det att bli bättre? – Vi är nöjda när vi kan leverera på normala nivåer, och det är på samma nivå som under 2023. Det kommer att ske förbättringar successivt, men det är inte osannolikt att det dröjer till sommaren innan vi är tillbaka, säger Marcus Fleetwood. På centralstationen i Stockholm är det mycket folk i rörelse på onsdagseftermiddagen. Framför tavlan med listan över avgångar och ankomster står resenären Helen Solver från Linköping. Hon har ännu inte sett mejlet från SJ, men säger att hon godtar ursäkten. – Det finns många faktorer som påverkar, och det är inte SJ som styr allt. Hon åker tåg mellan Linköping och Stockholm ett par gånger i månaden. – Det är sällan strul och förseningar. I morse när jag vaknade var det 15 centimeter snö i Linköping och jag tänkte att ”det här kan aldrig gå”, men det gick bra och jag kom fram i tid, säger hon. Resenären Peter Eriksson står en bit bort och väntar på tåget hem till Falköping. Han har inte heller sett mejlet men hittar det snabbt i mobilen när SvD frågar. – Det är under all kritik, säger han. – Två gånger av tre händer det något när jag reser. Det är inte bara förseningar. Det är toaletter som inte fungerar och kaffeautomaterna är ur funktion. Resan från Falköping till Stockholm tar två timmar, men han vågar inte boka in ett möte före klockan 11 på förmiddagen på grund av risken att bli försenad. – Det har klart försämrats. När X2000 kom var det som en klocka man kunde lita på till 100 procent. I dag kan man inte ta tåget om man vill vara säker på att komma i tid. SJ har varit ett lutande plan de senaste tio åren. SJ utlovar nu förbättring, tror du att det blir bättre? – Det kan inte vara så svårt. Det beror på var man lägger ribban, säger Peter Eriksson.

SJ:s vd ber om ursäkt för sämsta vintern på tio år


Italiens premiärminister Georgia Meloni lyckas gå ner i spagat när det kommer till utrikespolitiken, men inrikes är hon inte lika akrobatisk och kämpar med ett antal utmaningar.  För ett och ett halvt år sedan ledde Giorgia Meloni sitt parti ”Italiens bröder” till en klar valseger och sedan oktober 2022 leder hon en regeringskoalition med tre utpräglade högerpartier. I parlamentet har den ett betryggande flertal och Melonis mål är att sitta kvar som regeringschef under hela mandatperioden. En sådan politisk livslängd skulle bidra till att göra styret under Meloni till ett unikt fenomen. Inte bara är hon den första kvinnan på posten som premiärminister,  politiskt har hon sina rötter i en rörelse (MSI) som länge var helt utfrusen i efterkrigstidens Italien eftersom den tillhör resterna av arvet efter Mussolinis fascistiska diktatur. Hittills har Giorgia Meloni som politiker varit både motsägelsefull och svårfångad och kallats en pragmatisk opportunist. Utrikespolitiskt har hon skickligt lyckats bryta sig ur den politiska isoleringen. Men i Italien saknar fortfarande Meloni en långsiktig politik för att bryta den ekonomiska stagnationen. Meloni tog åt sig en betydande del av äran för den framgången. Vid EU:s dramatiskt inkallade toppmöte den 1 februari var huvudproblemet att förmå Ungerns Viktor Orbán att acceptera det långsiktiga finansiella stödet till Ukraina. I ett förmöte mötte ledarna för de tre största EU-länderna Orbán: Emmanuel Macron från Frankrike, Olaf Scholz från Tyskland och Giorgia Meloni från Italien.  Under natten före toppmötet hade dessutom Meloni ett långt bilateralt möte med Orbán. När motsättningarna löstes upp lät Meloni sin presstjänst förklara att hon spelat en avgörande roll. Hennes långa politiska vänskap med Orbán skulle ha öppnat för en lösning och Meloni tog åt sig en betydande del av äran för den framgången. Det hör till bilden att Giorgia Meloni i Bryssel också hade ett mycket kontroversiellt rättsfall att avhandla med Viktor Orbán. Det handlar om Ilaria Salis, 39 år, en italiensk antifascist som i ett gatuslagsmål i Budapest skadat två nynazister. Bilderna av hur hon hölls fastkedjad till och med under rättegången har väckt stark indignation i Italien och många har undrat om Meloni på något sätt skulle kommentera den brutala behandlingen av den kvinnliga antifascisten. Meloni har dock försökt ducka undan affären och låtsas som om Orbáns Ungern skulle vara ett normalt rättssamhälle. Hon har till skillnad från Orbán helhjärtat ställt upp bakom Ukrainas försvarskamp. Episoderna kring toppmötet belyser Melonis politiska akrobatik på den internationella parketten. Politiskt betonar hon vänskapen med Viktor Orbáns antiliberala, auktoritära regim, som hon ofta pekat ut som sin modell för Italien. Samtidigt har hon till skillnad från Orbán helhjärtat ställt upp bakom Ukrainas försvarskamp mot Rysslands aggression. Det har framför allt stärkt hennes ställning inom Nato och i förhållande till president Biden. Inför vårens val till EU-parlamentet har Giorgia Meloni också ambivalenta ambitioner. Som ledare för högergruppen ECR följer hon en tydlig EU-kritisk linje liksom sina allierade som PiS i Polen, Vox i Spanien och SD i Sverige.  Samtidigt har hon sedan länge försökt bli accepterad av den konservativa och kristdemokratiska gruppen EPP och tycks drömma om en rejäl högervridning i nästa EU-parlament. I en sådan konstellation skulle även Viktor Orbáns parti Fidesz kunna ingå. Men inom EPP finns det tydligt motstånd mot Melonis tankar. Bland annat ställs krav på att ”Italiens bröder” släcker den nyfascistiska flamman i partisymbolen. I sin utrikespolitiska akrobatik har Meloni framför allt visat förmåga att gå i spagat. Inför valet 2022 lovade Meloni att göra Italien oberoende av Bryssel, men hon tycks vara tillräckligt mycket realist för att inse att Italien behöver EU minst lika mycket som EU behöver Italien

Rolf Gustafsson: Georgia Meloni överraskar i utrikespolitiken


Nu har högerprofilen Tucker Carlson intervjuat Putin – den ryska presidentens första intervju med en amerikan på flera år. Men vad kan de vinna? Varför intervjuar Carlson Putin? Tucker Carlson, tidigare tv-ankare för Fox News, utlovade i tisdags på plattformen X en intervju med Rysslands president Vladimir Putin. Han är just nu på besök i Moskva där hans steg noggrant följs av journalister från rysk statlig tv. Kreml bekräftar att de två suttit ned för en intervju under tisdagen. Intervjun är presidentens första med en amerikansk journalist sedan den fullskaliga invasionen av Ukraina inleddes i februari 2022. Själv beskriver Carlson på X att han genomför intervjun eftersom det är journalistikens plikt att informera. Han säger att kriget är en humanitär katastrof – men hävdar att västerländska medier är korrupta, bedriver propaganda i sin bevakning genom pro-ukrainskt fjäskande och vilseleder sin publik. Han anser att invånare i väst är omedvetna om vad som pågår eftersom ”ingen har sagt sanningen till dem”. Vem är Tucker Carlson? Den konservative och kontroversielle programledaren Tucker Carlson, 54 år, var Fox News klarast lysande stjärna – men fick plötsligt sparken från högerkanalen förra året. Han tvingades bort från Fox News efter flera kontroverser. Bland annat spred han, tillsammans med kolleger, desinformation om fusk i valet 2020. Kanalen stämdes för förtal och fick betala nästan 790 miljoner dollar i en förlikning. Han har sedan dess sänt egna program på plattformen X, där han också planerar att visa intervjun med Vladimir Putin. Det är ännu inte klarlagt när den visas. Vad kan Putin och Carlson vinna på intervjun? Tv-profilen har flera gånger försvarat Putin – och kallat Ukrainas president Volodymyr Zelenskyj för en diktator som är ”vän med alla i Washington”.  Rysk statlig tv har visat otaliga klipp på Carlson och kallat honom för en ”sanningssägare”. Han har gett eko åt Kremls talepunkter om kriget, där han ifrågasatt det amerikanska stödet till Ukraina och antytt att väst bär skulden för invasionen. Ryska propagandister har använt hans uttalanden som ett bevis på att inflytelserika amerikaner sympatiserar med Rysslands invasion. USA är splittrat om den utlovade intervjun. Den tidigare republikanen Adam Kinzinger har kallat Tucker Carlson för en förrädare i samband med besöket i Moskva. Samtidigt får tv-profilen sympatier från följarskaror långt till höger. Den kontroversiella republikanska kongressledamoten Marjorie Taylor Greene försvarar tilltaget i ett inlägg på X:  ”Vi har fri press i det här landet och det är personer som Tucker Carlson som vi är beroende av för att säga sanningen.”

Vem är Tucker Carlson och varför intervjuar han Putin?


En ung kvinna jobbar på bordell för att dryga ut socialbidraget i Asta Olivia Nordenhofs hajpade nya roman. Abram Martina Lowden förförs av en rasande berättelse om marknadsekonomin och kärleken.  Efter att ha fått sitt socialbidrag halverat börjar en ung dansk kvinna arbeta på bordell. En av männen hon möter där vill ha mer än sex. Följer hon med honom utan att ställa några frågor ska hon få bra betalt. Med förbundna ögon flygs hon mot en okänd destination. Allt hon önskar sig lovar han att köpa, så länge hon stannar på sitt hotellrum. Tio år senare, under pandemin, upprepas historien. En främling hon tar ett glas vin med föreslår att hon ska åka till London med honom. Inget i Danmark håller henne kvar, så hon säger ja. Hans fashionabla lägenhet ligger nära himlen. Pandemilagarna föreskriver att hon inte får lämna den på två veckor. Frestargestalterna i de sammantvinnade historier som inleder ”Djävulsboken” känns igen från såväl de klassiska folksagorna som samtidens bästsäljande nöjesläsning. Vackra lögnare som lockar med förgyllda burar, denna världens furstar med förrädiska kontrakt. Hos Asta Olivia Nordenhof får de symbolisera marknadsekonomins löfte om att tillfredsställa alla mänskliga begär, men den här ömma, bitska, fascinerande romanen har fler bottnar än så. Även huvudpersonen är komplex, på en gång gränslös och otillgänglig. Hon anser sig ha genomskådat ”den plats jag intog i patriarkatet – horans, den som spelar kvinna så hårt att hon nästan blir en man” och gör vad hon kan av den. Därför kapitaliserar hon inte bara på sin sexualitet utan sexualiserar också sin roll som ägd, till den grad att berättelsen ekar ironiskt av både ”Femtio nyanser” och ”The rules”. Offerrollen avböjer hon: ”Jag hade haft sönder mig själv med mitt eget samtycke, och det var helt i enlighet med lagen.” Förödmjukelse är inte förödmjukelse om man får betalt. Så vad önskar hon sig av mannen som lovat henne allt? Skor, till att börja med. Många par skor. Kanske döden. Språkets växlingar mellan mjukt och hårt, klatschigt och slingrande, fångas snyggt av översättarna Johanne och Khashayar Lykke Naderehvandi. Drygt halvvägs genom romanen tar de sammantvinnade historierna slut, för att följas av två diktsviter och en rasande monolog. Jag väljer att läsa prosans och dikternas jag som olika versioner av samma person, antingen vid skilda punkter i tiden eller i parallella verkligheter. Boken blir helare och mer hoppfull så. Att hon har somligt gemensamt med författaren bör man förstås ignorera. Fiktionen har företräde, släpp den som skrev. Inledningens klaustrofobi återkommer i monologens porträtt av ett utsatt och utagerande barn. Med åren avlöser institutionernas slutna rum varandra i hennes liv, från ungdomshem till psykiatriska vårdavdelningar. Att djävlas har blivit hennes strategi för att upprätthålla sin värdighet, Lucifer och vreden hennes bundsförvanter. ”Kärlek är människor som slåss bakom stängda dörrar” tänker det barnet. Raden påminner om Maggie och Kurt, det olyckliga paret i Nordenhofs förra roman, ”Pengar på fickan” (på svenska 2021). För Maggie är kärlek den kraft som får hennes man att misshandla henne, men också den smärta som hindrar henne från att lämna honom. Finns det en annan kärlek att tro på? De frikostigt radbrutna dikterna försöker drömma fram en. Ofta blir det drabbande, ibland banalt, ibland både och. Vaga antydningar om fanor, revolution och postkapitalistiska utopier förekommer, men poetens jordiska paradis verkar främst bestå av vänskap och medmänsklighet. Hon förstår att den som farit illa vill svara med hat och hämnd. Ändå tror hon att det finns alternativa fortsättningar

Recension: Asta Olivia Nordenhofs Djävulsboken


När makten i klassrummet har förskjutits från experter till noviser har undervisningen blivit sämre. Det är dags att ta bort de destruktiva delarna med elevinflytande, skriver Douglas Thor och Alice Landerholm. Regeringens utredning av läroplanen har i grunden rätt inriktning. Stärkt fokus på grundläggande kunskaper, större fokus på fakta i yngre åldrar och en renodling av de praktisk-estetiska ämnena är viktigt för en bättre undervisning. Trots rätt inriktning når utredningen dock inte hela vägen fram. Skolministern Lotta Edholm verkar inte våga minska elevinflytandet, trots att den är roten till stora problem i dagens skola. Därför kräver Muf att regeringen ger läroplansutredaren ett tilläggsdirektiv om att se över hur man kan ta bort de destruktiva delarna med elevinflytande. Sveriges elever hade kunnat ha Europas bästa kunskaper, men dagens läroplan, lärarutbildning och styrning sätter stopp för det. Lärare som gör ett bra jobb motarbetas ständigt av trender, kunskapsmotståndare och högskolepedagoger. Estland har ökat i varje Pisa sedan start och är nu bäst i Europa, bland de bästa i världen. Där värderas kunskaper på ett helt annat sätt än i Sverige. Estland har lyckats bygga en kunskapsintensiv skola där alla elever förväntas anstränga sig och lära sig. Eleverna betygsätts från årskurs 1 och har flertalet läxor varje vecka. Deras framgång beskrivs enligt följande: hårt arbetande elever, hårt arbetande professionella lärare och stödjande föräldrar. I Sverige har vi åtminstone hårt arbetande lärare. För nyexaminerade tar det dock många år att inse vikten av kunskapsförmedling, prov och läxor – något de fått lära sig fördöma på lärarutbildningen. De som av erfarenhet blivit upplysta får slåss med en läroplan som vill minimera deras roll som kunskapsförmedlare och i stället jobba efter elevers och föräldrars önskemål. Därför är det positivt att denna regering med skolminister Lotta Edholm bestämt sig för att ändra kurs i svensk skola. Kunskap och god undervisning ska uppvärderas och därför genomförs breda reformer gällande läroplan, lärarutbildning och skolmarknad. Frågan kvarstår dock, varför har regeringen valt att blunda för det orimligt stora inflytande som elever och föräldrar har i dag. I dagens läroplan står tydligt att elever ska ha inflytande över planering, arbetssätt, arbetsformer, undervisningens innehåll och utvärdering. Ansvaret för att det efterlevs ligger på läraren. Även vårdnadshavare ska ha rätt till inflytande och påverkan. Dessa krav är en del i den kunskaps- och elevsyn som fortfarande i stor grad genomsyrar svenskt skolväsende där man försöker ta bort en hierarkisk ställning mellan lärare och elev. Den grundar sig i en inbillning om att elever sitter på insikter av stort värde. Det är fel. Elever sitter på stort värde i den potential de besitter men att vara elev innebär att just sakna de insikter som läraren har. Lärare är erfarna och särskilt utbildade i både kunskapsstoffet och kunskapsförmedling. Däri uppstår hierarkin. Utan den är en tonårings tankar om fysik likvärdiga en universitetsutbildad fysiklärares. Det är inte svårt att förstå att när makten i klassrummet förskjutits från experter till noviser så har undervisningen blivit sämre. Trots det krävs just en sådan maktförskjutning i läroplanen. Detta får märkliga konsekvenser. För några veckor sedan fick rektorn för Katedralskolan i Lund en anmärkning för att lärarna på skolan inte gett eleverna tillräckligt inflytande över planeringen av undervisningen

Moderata debattörer: Slopa elevinflytande i den nya läroplanen


De upphittade guldtackorna i huset som en humorgrupp köpt i Mölndal har blivit en riksnyhet. Men vem är egentligen den rättmätiga ägaren till det glimrande fyndet? Ett smörgåsbord av juridik står uppdukat för den som söker svar. De upphittade guldtackorna i huset som en humorgrupp köpt i Mölndal har blivit en riksnyhet. Men vem är egentligen den rättmätiga ägaren till det glimrande fyndet? Ett smörgåsbord av juridik står uppdukat för den som söker svar. Fallet med det hittade guldet är som hämtat ur en Enid Blyton-bok. Två av personerna bakom humorgruppen JLC – som jag för enkelhetens skull kommer kalla JLC – hade bestämt sig för att ägna sig åt fastighetsförvaltning vid sidan om sketcherna. De köpte ett hus i Mölndal. Planen var att hyra ut lägenheter i byggnaden. Innan hyresverksamheten satte igång skulle byggnaden renoveras. Hantverkare anlitades och började arbeta. I samband med renoveringen påträffades ett dolt utrymme med en skatt: en stor mängd guld och platina. Fyndet föranledde en brottsutredning. Åklagaren har emellertid lagt ned förundersökningen. I den mån det finns något brottsligt bakom denna historia är det preskriberat sedan länge, har åklagaren sagt till flera medier. Därmed ska tackorna lämnas tillbaka till ägaren.  Men vem är det egentligen? Hittills har köparna av byggnaden, sonen till den tidigare ägaren och hantverkarna gjort anspråk på egendomen. Låt mig vara uppriktig. Jag har ingen aning vem som har rätt. Jag inser att det är en dålig inledning på en kolumn som ska handla just om äganderätt. Men vem som till slut kommer kamma hem skatten beror vad som hänt tidigare och jag vet förstås inget om det.  Icke desto mindre erbjuder fallet redan nu ett smörgåsbord av juridik: Fastighetsrätt, sakrätt (vem som äger något är en sakrättslig fråga), avtalsrätt och ovanpå allt strössel i form av en mer än 80 år gammal lag om hittegods. Även om den mediala rapporteringen har missat viktiga faktorer i beskrivningen så erbjuder fallet en bra grund för en diskussion om synen på äganderätt i Sverige. Så vem verkar ha bäst chans? Denna historia har uppstått ur ett fastighetsköp. En fastighet är en bit land. Mark. En fastighet är inte en byggnad eller ett hus. Däremot finns det inte sällan en byggnad, till exempel ett hus, på en fastighet. Om man köper en fastighet så köper man oftast även byggnaden på marken. Det gäller till exempel om poängen med köpet är att förvärva en bostad – kanske ett hus som man tänker bo i – eller flera bostäder, till exempel ett flerfamiljshus med lägenheter som man vill hyra ut. Saker som finns i huset och sitter fast i det ingår i köpet, med vissa undantag. I Sverige, till skillnad från en del andra länder, tar man inte med sig spisen när man flyttar. Men lösa saker som glömts i en byggnad följer inte med på köpet. Om jag säljer mitt hus och glömmer en barnvagn i hallen så är den fortfarande min. Guldtackorna är alltså inte en del av fastigheten. Köparna kan alltså inte bli ägare enbart för att guldet låg i huset de köpt. Hur är det då med hantverkarna, de som hittade guldet? Det finns en särskild lag om hittegods från 1938 som entusiastiska nya juridikexperter på internet har hittat. Lagens nionde paragraf säger att om föremål påträffas ”inmurat eller intimrat i hus” eller ”nedgrävt i marken eller dolt på annat dylikt sätt, tillkomme fyndet upphittaren och husets eller markens ägare till hälften vardera, där det ej är fornfynd”. Det här låter ju lovande för upphittarna, både för hantverkarna och JLC som skulle få hälften var


Gängkopplade kan äga domstolsbyggnader och skriva under upprop för mänskliga rättigheter utan reaktion. Åklagaren Lisa dos Santos ser normaliseringen ta fart. Inte vaknade man upp till en ny skjutning i förra veckan, men likväl till en nyhet av sprängstoffkaraktär. En av landets domstolar ägs enligt DN av personer med nätverkskoppling på betydande nivå. Det är en nyhet som får en att utbrista högt: Ursäkta?! Är inte detta en nyhet alldeles för ironisk och paradoxal för att vara sann? I alla fall så alarmerande att rättskedjan borde stanna upp och vardagsagenda bytas ut mot krishantering och protester.  Men jag kommer till åklagarkammaren och konstaterar att hjulet tycks snurra på precis som vanligt. Min kollega skickar en förskräckt selfie från åklagarrummet i den påstått gängägda byggnaden, men annars händer inget särskilt.  Några dagar in i veckan ligger det inte ens ute som en notis på åklagarmyndighetens intranät. Så vi som frontar kampen mot den grova brottsligheten kuskar beskedligt vidare till domstolsbyggnaden, checkar in i åklagarrummet och tuggar i oss att nycklar och blippar och gud vet vad är i gängens händer. The show must go on, gissar jag i nödlägets frånvaro, vilket kanske är bra? Jag känner mig snurrig, rätt är fel och fel är rätt så ofta nu för tiden att kaos lika gärna kan vara det normala.  Jag kollar ett nyhetsklipp på SVT och lyssnar till en intervju med en av domarna som arbetar på domstolen ifråga och börjar hysa ett hopp om en rejäl reaktion. Känner hur jag börjar längta efter den.  Men den kommer inte.  Jag hör hur det poängteras att man som domare inte påverkas av vem som äger huset man dömer i. Oavsett om gängkriminella står på hyreskontraktet. Inte är man i händerna på dem!  Det betonas också att ägaren som pekats ut i artikeln inte är dömd för några brott. (Den känner man igen vid det här laget. Den ska alltid lyftas fram. Även i sammanhang när man pratar organiserad brottslighet, där själva poängen med hela businessen är att begå sina brott så organiserat och raffinerat att man inte åker fast.)  Vi kallar inte längre saker och ting för dess rätta namn Jag stirrar på datorn framför mig och ser vad som håller på att hända. Med vår brist på reaktionsförmåga bidrar vi till att normalisera ett sånt bisarrt faktum att gängen numera till och med äger rättvisans hus. Vi kablar i stället ut att om vi bara bibehåller ett lugnt tonläge och en fortsatt tro på samhället, så kan allt bara fortsätta helt som vanligt. Vi kallar inte längre saker och ting för dess rätta namn – utan det kan vara en helt normal sak att domstolens hus är gängens hus. På sin höjd olyckligt. Och normaliseringen fortsätter.  Under samma vecka sätter flera artister upp sina namn i ett gemensamt upprop mot kriget i Gaza. Man vill ha slut på det mänskliga lidandet och kräver bojkott av Israel i Eurovision. Nyheten går varm och jag hör i radio hur det ansenliga antalet artister betonas.  En enkel tvätt av gängnamn bland alla goda, som tycker att det är fel med krig.  Några namn lyfts särskilt fram. Dock inte de namn jag noterar när jag skrollar längre ner på listan. Namn som går till artister med gängkoppling. De slank lätt och ledigt in på listan och blandades upp med övriga. En enkel tvätt av gängnamn bland alla goda, som tycker att det är fel med krig.  Ett av namnen står även med på en annan handling i form av ett nätverks-pm, som polisen författat till alla de förundersökningar som blev resultatet av en de mest blodiga och skoningslösa gängkonflikterna. Där beskrivs personen som en ledande gestalt inom den ena falangen, enligt polisen strax under gängledaren

Lisa dos Santos: Gängen äger domstolar – utan reaktion


Först fick hot en parlamentariker att lämna sitt uppdrag. Och i söndags fick ett scensamtal med journalisten Douglas Murray flyttas. Extremister sprider skräck i landet som ledde Europas kamp mot fascismen. Platserna var slutsålda när Douglas Murray, författare och redaktör på brittiska The Spectator, skulle framträda i ett scensamtal på Apollo Theatre i London i söndags. Som värd stod en brittisk stödorganisation till det israeliska toppuniversitetet Technion i Haifa, och syftet var en insamling till värnpliktiga studenter vars studier avbrutits när de blev inkallade till militärtjänst efter den 7 oktober. Men bara timmar före evenemanget valde teatern att backa ur av rädsla för islamister. Det visade sig att namn på teaterns medarbetare hade läckt från interna e-postlistor, vilket skrämde både anställda och teaterchefen. Blotta hotet om ett hot tycks ha räckt, vilket inte är så konstigt. Demonstranter har de senaste månaderna återkommande uppmanat till jihad på gatorna i London. Bara förra veckan meddelade den konservative parlamentsledamoten Mike Freer att han kommer att lämna sitt uppdrag efter flera allvarliga hot till följd av hans ställningstagande för Israel. Arrangören lyckades hitta en annan, hemlig, lokal där evenemanget kunde genomföras. Till Apollo Theatre kom bara demonstranter för att protestera mot sammankomsten. ”Jag känner inte igen vårt land längre,” konstaterar Murray i en tv-intervju om händelsen. ”Det är fullt av islamister som paraderar runt på gatorna och hyllar terrorister, och ynkryggar på alla positioner i det offentliga livet.” Jag rekommenderar att man ser både detta samtal och andra intervjuer med Murray på Youtube. Både för innehållets skull, och för att få en bild av vad det är för yttranden som numera omges av massiva säkerhetsarrangemang i den huvudstad varifrån Churchill ledde Europas kamp mot fascismen. Passande nog har Murrays senaste bok, "Kriget mot väst", precis kommit ut på svenska på det lilla förlaget Nopolar Publishing. (Jag intervjuade Murray om boken i ledarredaktionens podd 16/6-22). I boken granskar Murray den självspäkning som västvärlden ägnar sig åt i toleransens och antirasismens namn. Samtidigt som vår demokrati och våra friheter utnyttjas av antidemokratiska rörelser. Det är omistlig läsning, särskilt nu.

Neuding: Storbritannien går inte att känna igen


Klarnagrundaren Niklas Adalberth storsatsar för ”positiv påverkan” i Afrika. Men det handlar inte om bistånd, säger han i en SvD-intervju. Bakom projektet finns techmiljardärernas nya favoritfilosofi. KIGALI Hon heter Peace och föddes fyra år efter det värsta folkmordet under efterkrigstiden. Uppemot en miljon människor slaktades på hundra dagar i det lilla landet Rwanda i Afrikas hjärta 1994. – Min mamma fick alla sina syskon mördade av dödspatrullerna. Min treåriga lillasyster dödades också. Själv föddes jag i ett flyktingläger i Demokratiska Republiken Kongo. Nu har det gått 30 år och Rwanda har tagit elefantkliv. Det planerar även Peace Ndoli att göra. Med stor entusiasm berättar hon om sitt startupföretag Lifesten när vi träffas i Rwandas huvudstad Kigali. – Vi erbjuder nutritions- och träningsprogram till större företag. Det ska hjälpa deras anställda att leva sundare och därmed bli mer produktiva, säger hon. Det stora problemet i ett land som Rwanda är inte längre undernäring utan övervikt, högt blodtryck och diabetes, säger hon. Ökad levnadsstandard har medfört att människor äter mer skräpmat och rött kött samt rör sig mindre. Var tredje person i Rwanda riskerar livsstilsrelaterade hjärt- och kärlsjukdomar. – I stället för att företag betalar för gym och kostrådgivning till anställda köper de tjänsten av oss. Peace och Lifesten har sina lokaler på en nyöppnad så kallad ”hubb” i Kigali, ett slags kontorshotell som vill bli ett slags nav för afrikanska techföretag. Bakom står den svenske Klarnamiljardären Niklas Adalberth och hans Norrsken Foundation. SvD besökte hubben efter att den formellt öppnats i slutet av 2023. Frågan är varför en Klarnamiljardär är engagerad i rwandiska startups? Är det välgörenhet eller affärer? Eller kanske något däremellan? Niklas Adalberth förklarar motiven för Norrsken när vi får tala med honom via Skype några dagar efter besöket. – Jag vill på något sätt ge tillbaka och göra skillnad. Inte bara skapa ekonomisk tillväxt utan göra livet bättre och mer hållbart för människor, säger han. – Att bara jaga ännu mer pengar känns inte meningsfullt. Adalberths och stiftelsens historia är skildrad såväl i SvD och i hans Sommar-program i P1 2020. Medgrundaren av betaltjänstföretaget Klarna lämnade företaget 2016 efter vad han har beskrivit som en existentiell kris. Han var ekonomiskt oberoende, men livet kändes tomt med bara pengar som sällskap.  Adalberth bytte spår och grundade 2016 Norrsken Foundation – en icke vinstdrivande, icke religiös och partipolitiskt obunden stiftelse. Han vill inte själv berätta för SvD hur mycket han har donerat till stiftelsen, men enligt uppgifter i amerikanska techsajten TechCrunch handlar det om cirka 125 miljoner dollar. Tidigare har Norrsken två hubbar för startups som jobbar med allt från hållbara klimatlösningar till teknikstödda hälso- och utbildningsprojekt. En i Stockholm, en annan i Barcelona. Och i november 2023 var det alltså dags för Kigali och Rwanda. Norrskens hubb i Kigali är en stor byggnad i centrum av miljonstaden med myriader av mötesrum, höga panoramafönster och prunkande växter. Mitt i byggnaden finns ett kontorslandskap och öppna ytor med ljusbruna soffgrupper. Här jobbar drygt 1 500 registrerade entreprenörer i runt 300 startup-företag. Alla är inte på plats samtidigt, vissa jobbar vid lediga skrivbord medan andra har egna kontor. Samtliga uppges syssla med samhällsnyttiga projekt i Rwanda och övriga Afrika. I korridorerna finns också några riskkapitalbolag som stöttar attraktiva projekt med finansiering

Klarnas Niklas Adalberth: Helt orimligt att jag inte betalar mer skatt


Donald Trump leder i opinionsundersökningarna inför det amerikanska valet i höst. Ändå kan nio domare i veckan fatta ett beslut som förbjuder politikern att kandidera. Är det rätt? Stina Oscarson resonerar sig fram till ett svar på frågan. Fråga:  Om jag har fattat det rätt skulle det kunna bli så att Högsta domstolen i USA förbjuder Trump att ställa upp i valet. Vad tänker du om det? Är det rätt? Personligen har jag ingen åsikt om Trump, men är intresserad av principfrågan.  /PO Stina svarar: Det stämmer. Och vad jag vet ska frågan upp till förhandling redan denna vecka. Bakgrunden är att det i hela 32 delstater pågår processer, där man med stöd i det fjortonde tillägget i konstitutionen hävdar att Trump efter händelserna den 6 januari 2021 är diskvalificerad för att kandidera till president. Åtminstone om man läser lagen bokstavligt. Det paradoxala här är dock att det är de hårdast bokstavstroende domarna, de som Trump själv tillsatt, som troligtvis också helst vill se honom som president. Men frågan är om ens de liberala gläds åt att den lagliga möjligheten att stoppa honom plötsligt ges. Det är inte självklart.  För vad skulle hända vid ett sådant beslut? Om nio jurister i Washington – och det behövs bara att fem av dem röstar ja – skulle stoppa den, enligt de senaste opinionsmätningarna, ledande kandidaten från att ens ställa upp i valet. Hur demokratiskt är det? Och med tanke på kraften i Trumps supporterskara befarar jag att det skulle kunna leda till våldsamma upplopp. Nästan inbördeskrig.  Ytterst, tänker jag, handlar den här frågan om ifall man inom ramen för demokratin ska ha möjlighet att avskaffa demokratin. Om det är majoritetens vilja.  Eller om man med lagens hjälp ska förhindra det. Konstitutionen ska skydda eviga värden från populismens tillfälliga majoriteter. Och jag hade önskat att jag här kunnat svara ja! Självklart! Det är när allting skakar man måste hålla fast vid det samhällskontrakt förfäderna skrev och som man förbundit sig att leva under. Att det är nu man måste förmå att hålla rätt och fel åtskilt från de potentiella kortsiktiga konsekvenserna. Syftet med den aktuella skrivningen i den amerikanska konstitutionen är ju att skydda eviga värden från populismens tillfälliga majoriteter. Att skydda folket genom att diskvalificera upprorsmakare – som visat sig vara redo att med våld ta makten – för att leda landet. Men på samma sätt som jag tvivlar på om journalistiken alltid ska driva idén om konsekvensneutralitet till sin yttersta gräns, tvivlar jag på om det rätta denna gång är detsamma som det man bör göra.  För vad kommer demokratin att vara värd för dem som ser sin kandidat förhindras att ställa upp i valet?  En fällande dom mot Trump skulle kunna skapa ett prejudikat för framtiden.  Det finns också en aspekt till av frågan som jag finner relevant, och det är tanken på att en eventuell fällande dom mot Trump skulle kunna skapa ett prejudikat för framtiden. Alltså själva idén att man med stöd i konstitutionen skulle kunna förhindra en meningsmotståndare att kandidera till president. I synnerhet som skrivningen i konstitutionen inte närmare definierar vad ett uppror mot staten innebär. Att händelserna den 6 januari 2021 kan betraktas som ett uppror är nog otvetydigt för de flesta i dag (i alla fall här i Sverige och för Trumps motståndare). Men signalord för att peka ut samhällets fiender (uppror, sabotage, spioneri, terrorism och så vidare) kan i händerna på nya makthavare snabbt appliceras på andra grupper och bli till ett skarpladdat vapen mot såväl människorätts- som klimataktivister. En utveckling som i dag är tydlig inte bara i auktoritära stater, utan också i många västliga demokratier

Stina svarar: Är det demokratiskt att förbjuda Trump i valet?


En förälder som avvisar, inte tröstar eller är instabil kan vara förödande för barnet. Nu finns psykologen Lindsay Gibsons succébok om känslomässigt omogna föräldrar på svenska. När Lindsay Gibsons klienter berättar om föräldrar som inte visat närhet, blivit otillgängliga när de borde ha tröstat och inte bett om ursäkt för sina utbrott – då skulle hon aldrig säga: ”Din mamma verkar vara narcissist” eller ”din pappa är ju psykopat”. – Det blir en så fruktansvärd anklagelse. Istället brukar jag tala om föräldern som ”känslomässigt omogen”, säger Lindsay Gibson, amerikansk psykolog och terapeut. 2015 lanserade hon begreppet ”emotionally immature parents” i en bok som fortfarande är en bästsäljare i USA.  Nu har den översatts till svenska: ”Vuxna barn till känslomässigt omogna föräldrar” (Akademius förlag, 2023) med undertiteln: ”Så läker du efter en uppväxt med avvisande eller självupptagna föräldrar.” ”Förvirringen hindrar oss” För att ha en mamma eller pappa som blir som en treåring när andra behöver dem kan vara förödande, förklarar Lindsay Gibson i videosamtal från Virginia Beach på USA:s östkust. De hon träffar som klienter i vuxen ålder är deprimerade och har ångest, håller tillbaka sig själva och känner skuld för att de inte tar vara på sina förmågor.  Sedan barndomen har en känsla av förvirring, skam och ensamhet följt dem – och de har alltid trott att det berott på dem själva.  – Om de kan inse att det inte var deras fel blir de mindre förvirrade, säger Lindsay Gibson. Förvirringen hindrar oss från att växa.  Föräldrarna har själva hämmats För klienterna beskriver hon deras föräldrar som ”känslomässigt omogna” som egentligen inte kan rå för hur de reagerar i nära relationer. Anledningen, förklarar hon, är förmodligen att de själva hämmats i sin utveckling under uppväxten. – De är fast i sina egna ouppfyllda känslomässiga och psykologiska behov från barndomen. De kan inte relatera till barnet på annat sätt än genom dessa icke tillfredsställda behov. En sådan förälder kan ena dagen ge beröm, andra dagen kritisera och vara elak. Eller anklaga barnet för att inte respektera eller älska föräldern, fast barnet gör det i allra högsta grad. Eller se ut som ett stenansikte när barnet behöver tröst eller hjälp att lugna sig. – Det här beteendet går inte ihop för barnet. Oförutsägbarheten när någonting inte stämmer blir väldigt oroande för barn, säger Lindsay Gibson. ”Barnet vill vara till lags” För att känna sig tryggare brukar barnen bli duktiga på att hitta strategier för att hålla föräldern stabil. De som har en tendens att internalisera tar ofta på sig skulden och anklagar sig själva. – Barnet vill vara till lags och frågar sig ”vad gjorde jag som fick mamma så ledsen” eller ”hur ska jag göra så pappa inte blir arg på mig”, säger Lindsay Gibson. Barn som externaliserar agerar oftare ut sina reaktioner, anklagar andra och blir impulsiva.  I boken skriver du att barnen känt en tomhet och ensamhet hela uppväxten. Varför blir det så? – Barn som behöver sin förälder söker efter en respons, tecken på anknytning. När en förälder inte svarar med ögonkontakt eller inte sätter sig på huk, uteblir det känslomässiga stöd och den kontakt som barnet just då behöver. Det skapar en existentiell ensamhet som jag skulle säga blir förvirrande på en ännu djupare nivå.  Ingen är moraliskt skyldig att göra vad föräldern vill.  Om barnen finns till för att ”läka” föräldern kan de bli djupt intrasslade i föräldrarnas omogna känsloliv, berättar Lindsay Gibson

vuxna barn till känslomässigt omogna föräldrar

Lindsay C Gibson om barnen till narcissistiska föräldrar


Vad utgör egentligen en traumatisk händelse, och varför är det bara vissa som får men för livet? Synen på posttraumatiskt stressyndrom har varierat kraftigt, och fortsätter att väcka kontrovers – nu senast genom införandet av diagnosen ”komplex PTSD”. Människans väg genom tillvaron har alltid kantats av fruktansvärda händelser – trauman. Vissa har utvecklat långvariga psykiska besvär efter sådana händelser. Det har dock visat sig svårt att förutspå vilka, och vad det beror på. I våra dagar har innebörden av ordet trauma kommit att inkludera sådant som obönhörligen hör livet till. Samtidigt håller den moderna psykiatrins spöke – Sigmund Freud – på att ta form i en ny skepnad när diagnosen komplex PTSD nu införs.  I boken ”PTSD: A short history” (2018) redogör sociologiprofessorn Allan Horwitz för historien om diagnosen posttraumatiskt stressyndrom (PTSD). De kontroverser som alltid kretsat kring dessa företeelser är fortfarande aktuella. För hur ska man förklara att bara vissa utvecklar psykiska besvär, men inte andra? Riskerar erkännandet av besvären genom diagnostisering eller möjligheten till ersättning att göra problemen mer kroniska? Och i vilken mån är det terapeuten eller den omgivande kulturen som bidrar till att symtomen tar den form de gör? Soldaterna i det amerikanska inbördeskriget hade inget medicinskt ramverk att förankra sina upplevelser i. Psykiska symtom tolkades som feg- eller svaghet. Ett försök att klä tillstånden i medicinsk skrud kom från läkaren Jacob Da Costa, som formulerade diagnosen irritabelt hjärta, eller soldathjärta. Symtomen var hyperventilering, kraftiga hjärtrusningar, andnöd och hög puls. Orsaken förlades till en irritation av hjärtmuskeln. Med en fysisk förklaringsmodell undvek Da Costa den känsliga frågan om psykologisk skörhet och diagnosen accepterades av både soldater och militärledning.  Järnvägens utbyggnad förde med sig många tågolyckor, och vissa personer utvecklade trötthet, sömnsvårigheter och ryggsmärta efter en tågkrasch. Det uppstod en spänning mellan dem som menade att symtomen orsakades av en skada på ryggraden och dem som hävdade att de drabbade hade sårbara personligheter. Symtomen liknade hysteri, men den diagnosen var kvinnligt kodad och gick inte hem hos de i huvudsak manliga tågresenärerna. I stället blev järnvägsryggrad en etablerad diagnos, och det fanns en förövare att söka ersättning från – tågbolagen. Här väcktes misstankar om att kompensationen i sig förstärkte en typisk symtombild. Det fanns en paradox i att de som utvecklat symtom inte hade påvisbara skador.  Det var läkarna som stod för det största bidraget till den senare PTSD-diagnosen. Jean-Martin Charcots lära låg inbäddad i 1800-talets biologiska synsätt på psykiska sjukdomar om att bara sårbara individer riskerade att utveckla symtom efter en händelse. Vissa befarade emellertid att Charcot omedvetet påverkade patienterna så att de uppvisade det som de trodde att Charcot ville se. De professionellas förmåga att förstärka symtom skulle underskattas in i våra dagar. Sigmund Freud bröt med Charcot genom sin teori om att bortglömda sexuella händelser under barndomen kunde orsaka psykiska besvär senare i livet hos vem som helst, inte bara hos de sårbara.  Likheterna mellan granatchock och hysteri var besvärande för det manliga sammanhanget. När första världskriget bröt ut hade trauman blivit en accepterad orsak till psykiska besvär. Militären noterade en epidemi av hysteriska symtom. Teorierna om järnvägsryggrad omarbetades till att innefatta de förmodade skadorna av en exploderande granat. Diagnosen granatchock uppstod och erbjöd en medicinsk förklaringsmodell som förlade orsaken till explosionen snarare än till inre sårbarhet.  Men det blev snart uppenbart att symtomen kunde uppstå även hos någon som aldrig varit i närheten av en explosion

Traumadiagnoser från ”soldathjärta” till ”Komplex PTSD”


Över tre miljarder upp i rök. Svenska staten och skattebetalarna tillhör de stora förlorarna när krisade SAS stöps om, skulder skrotas och nya ägare gör entré. I ett mejl från finansdepartementet till SvD skriver regeringskansliet att det i nuläget finns två olika lån till flygbolaget. Ett på 2,5 miljarder kronor. Ett annat på 1,5 miljarder. Totalt 4 miljarder kronor. Beskedet kommer mindre än 24 timmar efter att SAS har gått ut med ett pressmeddelande där man berättar vad de olika långivarna har att förvänta sig när det gäller att få tillbaka pengar i det amerikanska konkursförfarandet som pågår (så kallade Chapter 11). Och det är inga goda nyheter.  Beroende på vad det är för typ av lån får de olika borgenärerna en viss procentsats återbetalt i steg ett. Några lån har bättre villkor, andra något sämre. Det rör sig om 2–10 procent av det belopp man ursprungligen lånade ut som kommer att återbetalas i kontanter, enligt pressmeddelandet från SAS. I ett andra steg kan ytterligare ett mindre belopp återbetalas.  Så mycket förlorar svenska staten Det är sammantaget ett snårigt upplägg och för att få en uppfattning om summorna har SvD räknat på ett schablonbelopp – 15 procent av skulden, vilket är generöst räknat. I så fall skulle svenska staten gå miste om 3,4 miljarder av de totalt 4 miljarder kronor som man har lånat ut.  På regeringskansliet är man fåordig.  – Vi följer utvecklingen av bolagets pågående rekonstruktionsprocess noga, men har inte några kommentarer till SAS pressmeddelande, skriver finansdepartementets pressekreterare till SvD.  Regeringen har tidigare varit tydlig med att man inte betraktar sig som någon långsiktig ägare i SAS men att man kommer att agera ansvarsfullt för bolagets bästa i den akuta situationen.  Svenska statens engagemang i SAS har utvecklats till något av en mardröm. Det är inte bara stora andelar av de utbetalda lånen som ser ut att gå upp i rök, även aktiekapitalet har pulveriserats.  När den senaste räddningsplanen presenterades i början av oktober förra året föll aktiekursen handlöst, ner 80 procent. För den svenska staten, med ett ägande på drygt 20 procent, innebär raset en förlust på omkring 377 miljoner kronor på en förmiddag. Idag kostar en aktie i SAS ett (1) öre.  Även övriga aktieägare har förlorat pengar. SAS var varit tydlig med att det inte kommer att finnas kvar något värde för nuvarande ägare. SAS samtliga stamaktier förväntas bli indragna och avnoterade, troligtvis under det andra kvartalet 2024. Bolaget har i dag runt 255 000 aktieägare. Räddningsplanen SAS räddningsplan innebär att ett nybildat konsortium går in med nya pengar i bolaget. Totalt cirka 13 miljarder kronor. Konsortiet har fyra medlemmar: Danska staten, den danska finansmannen Henrik Lind, kapitalförvaltaren Castlelake och Air France-KLM.  De två största ägarna blir Castlelake och danska staten med vardera 32 respektive 26 procent av aktierna.  Men räddningsaktionen är långt ifrån i hamn. Mycket är oklart, både när det gäller ersättning till långivare, och processen att tillföra nya pengar. SAS kommer att lämna in sin nya plan för hur långivarna ska ersättas till den amerikanska konkursdomstolen i New York, som ska ta ställning till uppgifterna.  Förutom att svenska staten på sikt vill lämna SAS, tycks även Wallenberg vara på väg bort från bolaget. Historiskt har de i många decennier varit en avgörande ägare i SAS men i det nya konsortiet finns de inte med. De har visserligen inte helt stängt dörren för framtida engagemang, men vill i nuläget inte kommentera händelseutvecklingen


En ny lagändring gör det möjligt för företag att helt skippa fysiska bolagsstämmor. Nu höjs ett varningens finger: ”Det kan vara frestande att kalla till en helt digital bolagsstämma för att slippa möta aktieägarna öga mot öga.” Vårens årsstämmor i aktiebolag står snart inför dörren, med en viktig förändring. Från och med den 1 januari 2024 kan aktiebolag som har tagit in en bestämmelse i bolagsordningen om att hålla helt digitala bolagsstämmor, utan möjlighet för aktieägarna att delta fysiskt, göra det. Att ta in bestämmelsen i bolagsordningen var möjligt från den 22 november 2023, efter att Riksdagen beslutade om en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 2024. Hittills har ett antal aktiebolag tagit in bestämmelsen, enligt Bolagsverket.  Johannes Wingborg, ägaransvarig Länsförsäkringar Fondförvaltning, befarar att flera styrelser i börsbolag kommer att lägga sådana förslag i kallelsen till vårens bolagsstämmor. – Tyvärr hamnar vi då och då i en situation där ett börsbolag kör i diket och aktieägare som förlorat kapital är missnöjda. Då kan det vara frestande att avvika från Svensk kod för bolagsstyrning och kalla till en helt digital bolagsstämma för att slippa möta aktieägarna öga mot öga när kritik är befogad, säger Johannes Wingborg. Han anser att börsbolag inte behöver ändra bolagsordningen för att tillåta helt digitala bolagsstämmor, bland annat eftersom lagen redan medger att en helt digital bolagsstämma kan genomföras vid extraordinära omständigheter, som en ny pandemi. Fram till nyligen hade företag enbart möjlighet att genomföra hybrida bolagsstämmor, en kombination av digitala och fysiska möten. Pandemin ledde dock till temporära åtgärder som tillät helt digitala, eller rena poströstningsstämmor, för att minska smittspridningen. Lastbilstillverkaren Volvo AB valde till exempel en ”pappersstämma” 2020, där ingen kunde ställa frågor till bolagsledningen.  Detta tillsammans  med Volvos pågående kostnadsbesparingar ledde till kritik från bland annat Aktiespararna, som ansåg det vara en betydande försämring för aktieägarnas inflytande och insyn. Äldre vill gå på fysiska stämmor Även inför övergången till helt digitala bolagsstämmor kommer kritik från Aktiespararna. Oron för att lagändringen kan skapa avstånd mellan företagsstyrelser och ägare delas av remissinstanser som Institutionella ägares förening (IÄF), FAR och Fondbolagens förening.  – Det finns en äldre generation som inte känner sig bekväma med det digitala formatet och som föredrar att gå på stämma, för att ställa sina frågor eller få en känsla för bolaget och bolagets ledning, säger Joacim Olsson, vd Aktiespararna. Enligt Joacim Olsson tycker många att den fysiska stämman är en viktig mötesplats och att den inte kan ersättas helt av det digitala. Han anser att båda delarna behövs, i form av hybrida stämmor.  – Är man till exempel aktieägare och bor i Kalix så är det lite svårt att åka till stämman på arbetstid i Stockholm. Digitaliseringen av stämmor är viktig för att fler ska kunna nyttja sin rösträtt och det inflytande man får som aktieägare. Digitala stämmor undantagsfall Däremot tror han inte att så många börsbolag kommer att utnyttja möjligheten att ha helt digitala stämmor.

– Nej, det tror jag inte. Kollegiet har, som respons på lagändringen, uppdaterat koden och sagt att för att följa god sed ska man erbjuda fysisk närvaro på stämman. Sedan kan den fysiska närvaron kompletteras med en digital. De stora bolagen vill följa koden, och om de väljer att inte göra det måste de tydligt förklara varför, säger Joacim Olsson.  Han tror därför att rent digitala stämmor kommer att vara undantagsfall under lång tid framöver

Fysiska bolagsstämmor kan ersättas med digitala stämmor


Hovrätten friar de anställda vid HVB-hemmet där en femårig pojke dog. Personalens agerande var förvisso en anledning till dödsfallet, men oaktsamheten når inte upp till den nivå som krävs för att de ska kunna hållas ansvariga. En oväntat sträng dom. Så beskrev jag i SvD det tidigare avgörandet i tingsrätten mot två anställda på ett HVB-hem som åtalats för vållande till annans död. Bakgrunden var att en femåring rymt från hemmet och därefter drunknat. Åtalet för vållande till annans död grundades på att de anställda enligt åklagare inte hade haft tillräcklig uppsikt. Oaktsamheten bestod bland annat i att de anställda lät barnen vistas i ett rum med en stängd dörr, som gjorde att de inte kunde se om något av barnen avvek. Tingsrätten instämde med åklagaren i denna del och de två anställda fälldes. I skadeståndsdelen var det dock inte tingsrättens resonemang som överraskade.  Men det fanns en annan aspekt av domen som förvånade mer än utgången i prövningen av åtalet. De anställda ålades att betala skadestånd till de efterlevande. Det var förvånande eftersom man som anställd vanligtvis är skyddad från skadeståndsansvar för skador som man orsakar inom ramen för jobbet. Tanken är att sådana skador ska bäras av arbetsgivaren, som kan skydda sig mot risken för skadeståndsansvar genom att skaffa försäkring. I skadeståndsdelen var det dock inte tingsrättens resonemang som överraskade utan att de åtalade kvinnorna hade accepterat att betala skadestånd vid en fällande dom.  Saken blev senare föremål för en diskussion i hovrätten när huvudförhandlingen inleddes. De båda dömda hade ändrat inställning och ansåg att ett eventuellt skadeståndsansvar skulle ligga på arbetsgivaren, Humana. Arbetsgivare har nämligen ett så kallat principalansvar för sina arbetstagares vårdslöst orsakade skador. Humana kan dessutom hållas ansvariga om företaget förfarit oaktsamt vid utseendet av eller i instruktionerna till arbetstagarna. I hovrättens dom friades de åtalade nu helt. De höll med om tingsrättens bedömning att den omdiskuterade dörren varit stängd och att barnen därmed lämnats utan tillsyn i vardagsrummet en kort stund. Genom att låta barnen vara ensamma bakom den stängda dörren möjliggjorde personalen att pojken kunde rymma och ta sig till vattnet där han drunknade. Agerandet var därmed en anledning till pojkens död och lagens krav på orsakssamband var uppfyllt. Det är i denna del hovrätten gör en annan bedömning än tingsrätten. Ansvar för vållande till annans död kräver att handlandet varit oaktsamt. Oaktsamheten ska bedömas utifrån risken för utgången – inte så att säga i största allmänhet. Det innebär att de anställdas agerande måste innebära att de oacceptabelt riskerat att orsaka pojkens död. Det är i denna del hovrätten gör en annan bedömning än tingsrätten. Även om domstolen framhåller att det med facit i hand kan konstateras att situationen innebar en fara och att de anställdas agerande i viss mån var oaktsamt så var det inte tillräckligt för att det skulle nå upp till den nivå som krävs för straffrättsligt ansvar.  Hovrätten ansåg att barnens vistelse i vardagsrummet inte var en sådan särskilt riskfylld situation som ofta är fallet när regeln använts. De anställda hade inte avvikit från någon tydlig eller specifik instruktion för arbetet, även om de kände till att pojken behövde punktbevakning. Situationen var inte heller sådan att den typiskt sett riskerade att få en dödlig utgång . Sammantaget konstaterades att handlandet inte avvek från det aktsamma ”i sådan grad att det kan läggas till grund för straffrättsligt ansvar

Mårten Schultz: Därför frias personalen på HVB-hemmet i Hagfors