Gråmulet, fuktigt och enstaka plusgrader. Det dystra vädret lär bli en utmaning i Vasaloppsspåret på söndag. ”Det kommer att bli jobbigt för många”, säger Sara Brantvall, som ska åka för elfte gången.  På söndag körs det 100:e Vasaloppet. Men åkarna kommer inte att mötas av krispigt och inbjudande vinterväder. SMHI:s prognos tyder snarare på höstrusk. Det väntas bli dimmigt, regnigt och enstaka plusgrader. Otacksamma förutsättningar för den som ska åka skidor i 90 kilometer, enligt Vasaloppsveteranen och den utbildade skidcoachen Sara Brantvall.  – Jämfört med normalföre så är det jättemycket tyngre för alla motionärer, säger hon och fortsätter:  – Det kommer att bli jobbigt för många.  Hon ska åka loppet för elfte gången på 14 år. Under fredagen var hon ute och testade spåren i Mora och gjorde bedömningen att de ”inte är jättesnabba”.  Än har hon dock förhoppningar om att vädret ska skifta. – Jag är ganska cool för jag har varit med om förr att det inte alls har varit det som prognosen har sagt. Så jag har inte förfasat mig så mycket över det, säger Sara Brantvall.  Hon betonar vikten av att försöka sova bra och äta ordentligt inför loppet. Och eftersom över 15 000 personer ska delta bör man vara förberedd på oväntade händelser.  – Någon åker på din stav, eller så kliver man i en Vasaloppsbulle med sitt klister eller så ramlar någon framför en, säger hon.  Dessutom tipsar hon om ett tankeknep när orken tryter:  – När man kommit halvvägs kan man känna att “shit, är det så mycket kvar”, men då kan man komma ihåg att allt jobb som har tagit en till startlinjen gör att man är mycket mer än halvvägs när man är halvvägs. Fullt tryck i vallaverkstaden I serviceverkstaden på Skidsport Bromma i Stockholm arbetar Igor Svilar för fullt. Han har aldrig åkt Vasaloppet och ska inte göra det i år heller.  Hans uppgift är i stället att ge kunderna bästa möjliga fäste och glid i spåret. – Det krävs väldigt, väldigt mycket för att lägga valla som håller i nio mil, säger han. Veckorna inför Vasaloppet och sportlovet är den i särklass mest hektiska perioden på året. Totalt lämnas hundratals par längdskidor in för vallning.  – Det är mycket jobb, men jag har duktiga kollegor som kommer och hjälper till när det blir riktigt körigt, säger Igor Svilar.  Även han varnar för att väderleken kommer att bli ett bekymmer.  – Det blir svårare för att det inte är lika bra glid, säger han.  De långsamma spåren lär slå mot såväl elitåkare som amatörer. Enligt Igor Svilar finns det inget entydigt svar på hur man ska behandla sina skidor utifrån de ofördelaktiga förhållandena.  Hans uppmaning är dock att följa rekommendationer från materialtillverkarna.  – Alla har sitt eget recept på hur de gör när de ska åka i svåra, varma förhållanden, säger han.  Många skidpar hämtas ut av åkare så sent som på lördagen, dagen före Vasaloppet. I de fallen håller han koll på prognosen in i det sista innan han genomför de sista förberedelserna.  – Det är inte lätt, men man försöker göra det bästa man kan, säger han.  ”Nio mil att öva” Förutom att åka rullskidor och träna på stakmaskinen har Sara Brantvall, bosatt i Malmö, förberett sig genom att spela mycket ishockey. Men skidformen är inte på topp och dessutom har hon dragits med en förkylning. Sammantaget befarar hon att loppet för egen del kommer att bli ”ganska jobbigt”. För att orka med hela vägen anser hon att man bör få i sig energi tidigt in i loppet och sedan dricka var 30:e minut

Dystert väder väntas på Vasaloppet: ”Blir jobbigt”


Det är inte bara det svenska försvaret som förbereder inför Natointrädet. På Flagghuset har man tagit lärdom från när kriget i Ukraina bröt ut. ”Både sömmerskorna och vi på  tryckeriet fick jobba treskift”, säger vd Stig Kvarnryd.  Vid printern hänger stora flaggor som, nyligen tryckts och, väntar på att klippas till. ”Klipp-stationen” som utgörs av ett stort bord i ena änden av fabriken är fylld av Natoflaggor. Mitt i rummet står ägare och vd Stig Kvarnryd som precis blivit klar med en expressbeställning. Han berättar att det kan gå snabbt i branschen. I vissa fall kan jobbtelefonen till och med ringa mitt i natten.  – Ibland blir det lite panikutryckningar. I det här fallet var det dessutom väldigt bråttom. Den här flaggan skulle liksom sitta uppe inom en och en halv timme.  Beställningar av Natoflaggor har den senaste tiden också börjat rulla in. De flesta kommer från olika kommuner som förbereder sig inför det svenska medlemskapet.  Privatpersoner har beställt Natoflaggor Stig Kvarnryd berättar att beställningarna vanligtvis kommer från någon i regeringen och från kommuner.  – För man hedrar ju alltid en gäst med en flagga. Men nu har vi faktiskt två bordsflaggor till privatpersoner som kanske vill ha dem för att de tycker att det är kul eller något, säger han och skrattar.  Med den tekniska utvecklingen går det både snabbare och krävs färre personer för att tillverka en flagga. När det gäller just dessa Natoflaggor utgår man från ett vitt tyg där både den blåa färgen och den vita kompassen trycks på med hjälp av en maskin. Men processen skiljer sig beroende på beställningen. Innan flaggan är helt färdigställd klipps eventuellt överfödigt tyg bort och en sömmerska syr även kanterna. Just i dag är de tre personer som får det hela att gå runt. En som jobbar i förbutiken, Stig som trycker flaggorna och en sömmerska.  – Förut tog det betydligt längre tid men de flaggor som vi gör i dag tar omkring tre timmar. Men det är klart att storlek, material och annat påverkar leveranstiden, förklarar Stig Kvarnryd.  Toppen inte nådd än Men höjden på efterfrågan av Natoflaggor är dock inte nådd än. Därför ligger fokuset hos tillverkaren på det som komma skall.  – Just nu förbereder vi, för när det väl är klart och Sverige är med i Nato då kan det ju ringa 20–30 företag. Och då måste det finnas flaggor på lager.  Branschen kan ibland även bjuda på tvära kast då efterfrågan kan skifta kraftigt i samband med större händelser. På Flagghuset har de framför allt tagit lärdom från när Ryssland fullskaligt invaderade Ukraina.  – Både sömmerskorna och vi på  tryckeriet fick jobba treskift. Vi tryckte fram ganska många flaggor på väldigt kort tid. Och gick från att sälja fem Ukrainaflaggor i snitt per år till att tillverka 500 flaggor första veckan, säger Stig.  I anslutning till fabriken finns en förbutik där de färdiga flaggorna säljs. Där hänger allt från landsflaggor och landskapsflaggor i olika storlekar till vimplar. Men det är mer än bara officiella flaggor som tillverkas i fabriken. – Det kan ju variera. Nu har vi gjort en del flaggor för partier inför EU-valet exempelvis men imorse gjorde vi en flagga med Barbie-motiv som vi fick in en beställning på, säger Stig Kvarnryd.

Svenska Natointrädet skapar försäljningsboom – för flaggor


Det har varit tyst från Klarna kring de dramatiska turerna i styrelsen. Men nya dokument från betaljätten visar att ändringar i toppskiktet kommer att ske i mars. Det har varit några turbulenta veckor i Klarnas styrelse. I mitten av februari rapporterades att riskkapitalbolaget Sequoia, största ägare med 22 procent av aktierna, försökte avsätta styrelseordföranden Michael Moritz.  Han var länge partner på Sequoia och ledde även bolagets första investering i Klarna 2010. I fjol lämnade han riskkapitalbolaget och har suttit kvar i Klarnas styrelse som oberoende ledamot.  Den som ska ha initierat petningen av Moritz var Matthew Miller, enligt källor till The Information och Financial Times. Han är partner på Sequoia och klev in i Klarnas styrelse så sent som i januari. Men bara några dagar efter avgångskravet tvärvände plötsligt Sequoia, och uttryckte sitt stöd för Moritz. I stället skulle Matthew Miller bytas ut i styrelsen. Ny ledamot från Sequoia Klarna har inte kommenterat konflikten i media. Men nya dokument från Bolagsverket, med vd:n Sebastian Siemiatkowski som avsändare, bekräftar att ändringar kommer att ske i styrelsen. Det handlar om en ansökan om fortsatt undantag från bosättningskravet för styrelsen, något som företag behöver göra när flera av styrelsens ledamöter är bosatta utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.  Ansökan gäller för Michael Moritz, som är bosatt i USA och i nuläget har dispens till och med juli 2026. Men det framkommer även information om styrelseförändringarna. ”Avsikten är att Andrew Reed kommer att utses till ny styrelseledamot vid extra bolagsstämma den 12 mars 2024. I samband med detta kommer Matthew Miller att lämna styrelsen”, står det i dokumenten som SvD tagit del av. Andrew Reed är även han partner på Seqouia, och har arbetat på bolaget sen 2014. Han sitter bland annat i styrelsen för transportappen Bolt och mjukvarubolaget Figma.  Närmar sig börsen I anslutning till bolagsstämman ska Klarna lämna in en lämplighetsprövning till Finansinspektionen gällande Andrew Reed. Något som inte längre är aktuellt för Matthew Miller. ”Eftersom Matthew Miller kommer att lämna såväl styrelserna i bolaget (Klarna Holding, reds anm) såväl som Klarna Bank i samband med bolagsstämman kommer varken ledningsprövning eller ägarledningsprovning att lämnas in avseende honom”, står det i ansökan. Några uppgifter om vad som ligger bakom bytet framkommer inte.  Men i ett uttalande till aktieägare, som bolaget även delat med SvD, skriver Sebastian Siemiatkowski att Andrew Reed passar ”perfekt för Klarna” och att han ser fram emot samarbetet.  ”Jag uppskattar det långvariga stödet och partnerskapet med Sequoia och Michael, speciellt nu när vi accelererar vår spännande resa mot en börsintroduktion i en era av generativ AI”, säger han och tillägger att det nu är ”fullt fokus framåt”. Berömmer ordföranden Att det är viktigt för Klarnas vd att Michael Moritz fortsätter som ordförande understryks också i handlingarna.  ”Michael Moritz har en unik profil och kompetens och bedöms vara av stor betydelse för bolagets verksamhet i dag och för bolagets framtida utveckling”, skriver han och betonar att Klarna ska fortsätta växa, med ett särskilt fokus på USA.  ”Sedan Michael Moritz tillträdde som styrelseordförande har expansionen på den amerikanska marknaden fungerat väl och marknaden är nu en av bolagets viktigaste.” Minskar förlusten På onsdagen släppte Klarna årsrapport för 2023. Den visade på en miljardförlust men samtidigt ett kraftigt förbättrat resultat, ökad omsättning och minskade kreditförluster. Tidigare i veckan uppgav källor för Bloomberg att Klarna siktar på en värdering på 20 miljarder dollar inför en notering på New York-börsen senare i år. Sebastian Siemiatkowski återkommer till vikten av den amerikanska marknaden flera gånger i dokumenten


Armémuseums nya utställning ”Korsvägar” skildrar Sveriges djupa kontakter med Ukraina. En tunn handskrift från 1710 är en av rariteterna och innehåller en av de tidigaste demokratiska författningarna i Europa. Förbindelserna mellan Sverige och det som i dag är Ukraina är av mycket gammalt datum, så det är klart att det är läge för en utställning i ämnet. ”Korsvägar” öppnade på Armémuseum lagom till tvåårsdagen av det fullskaliga ryska anfallskriget. Utställningen är ett samarbete mellan Armémuseum, Riksarkivet och Krigsmuseet i Kiev (som också kallas The National museum of the history of Ukraine in the second world war), och visar drygt hundra föremål, varav åtskilliga är inlånade från olika håll i Sverige och Ukraina. Det första nedslaget i historien är äktenskapet mellan Olof Skötkonungs dotter Ingegerd och storfurst Jaroslav den vise på 1000-talet. I en monter visas bland annat ett mynt från Jaroslavs tid, påträffat på Gotland, präglat med den numera välbekanta symbolen för Ukraina, den störtdykande falken. Nästa avdelning tar sikte på kontakterna mellan Sverige och det blivande Ukraina på 1600-talet. Krimtatarerna hade lierat sig med de kosackgrupperingar som stred mot grannarna i väster och norr, Polen-Litauen och Ryssland, och sökte stöd från flera håll. Från Riksarkivets samlingar visas här några vackert präntade brev från tatarerna till drottning Kristina, och Armémuseum visar upp en del av sin stora trofésamling, däribland ett antal fanor och en praktfull sköld med ukrainskt ursprung som erövrades under Karl X Gustavs polska fälttåg. Här kan man också se några stiliga dräkter som ger en bild av hur kosackfamiljerna och deras hövdingar, de så kallade hetmanerna, kunde klä sig. Men det är i 1700-talsavdelningen som man finner det förmodligen märkvärdigaste föremålet i hela utställningen, också det från Riksarkivets samlingar. Det är en tunn liten skrift, nedtecknad på latin med sirlig handstil i Bender år 1710. Upphovsman var hetmanen Pylyp Orlyk (Filip Orlik), efterträdare till Karl XII:s allierade Ivan Mazepa, och dokumentet brukar kallas Ukrainas första konstitution. Kanske fick kungen motta ett exemplar eftersom han hade åtagit sig att vara beskyddare för de ukrainska kosackerna i deras kamp för självständighet. Under åren 1716–1719 levde Orlyk i exil i Kristianstad. I 1700-talsavdelningen visas också mycket annat, däribland ett antal ukrainska praktföremål från tiden, och exempel på sådant som ingick i de svenska arméernas utrustning under fälttågen. Det sista nedslaget i historien berättar om 1900-talet, med fokus på Gammalsvenskby, den lilla orten i södra Ukraina där det än idag lever ättlingar till de estlandssvenskar som tvångsförflyttades dit i slutet av 1700-talet. Med ett porträtt av drottning Silvia som hittades på flodstranden sedan ryska invasionsstyrkor drivits bort för något år sedan landar utställningen i situationen för dagen. Här belyser man naturligtvis också det svenska militära stödet till Ukraina under de senaste åren. Initiativet till ”Korsvägar”, och samarbetet med museet i Kiev är berömvärda, och många av föremålen är högst sevärda. Samtidigt har det i medier (ETC och Proletären) förekommit uppgifter om interna bråk kring utställningen, att den skulle vara politiskt vinklad och nationalistisk. Som besökare kan man konstatera att utställningen dessvärre ger ett spretigt intryck, och den som inte är inläst på historien kan få svårt att orientera sig, inte minst i 1600- och 1700-talens europeiska stormaktsspel. Det skulle inte skada med en röd tråd att följa mellan de historiska nedslagen

Recension: ”Korsvägar” på Armémuseum visar rariteter från Ukraina


KULTURDEBATT | När Alva Dahl inte ville stryka ett stycke om en palestinsk författare i sin essä refuserades den av bokförlaget Stolpe, som hör till Ax:son Johnson-sfären. Här skriver hon själv om censuren.  Entydiga paroller får mig att skruva på mig. Jag dras till nyanser och paradoxer och trivs bäst med att läsa och skriva långa, reflekterande essäer. Av någon anledning har jag därmed sett mig som en ofarlig skribent. Jag har fått texter refuserade för att de ansetts för långtråkiga, udda eller ofärdiga, men att själva stoffet skulle anses för kontroversiellt? Knappast. Visst kan ämnena väcka upprörda känslor, men jag är ju ingen debattör! Men kanske är komplexitet och saklighet det som stör mest i dagens offentliga samtal? Tanken slår mig när jag läser ETC:s granskning den 22/2 av arbetssituationen vid Armémuseum, där de anställda blev tystade när de i en utställning om relationen mellan Ukraina och Sverige ville visa hur denna har skiftat under århundradena. Museiledningen krävde en entydig bild. I mitt eget fall gick censuren till så här: Jag fick i uppdrag att skriva en längre essä om översättning till en antologi om läsning. Jag utgick från de två projekt som upptog min tid just då: Dels Bibelsällskapets nyöversättning av Nya testamentet, NT 2026, där jag ingår i redaktionskommittén. Dels Isabella Hammads roman ”Enter ghost”. I inledningen reflekterade jag över att båda dessa projekt för mig till ungefär samma trakter kring Medelhavet, där mitt medvetande vandrar runt i solen på dagarna medan min kropp sitter vid skrivbordet i ett blåsigt Luleå. Men att det skiljer två tusen år mellan texterna gör att arbetet går till på radikalt olika vis. Kulturella företeelser i dagens Israel och Palestina som är mig radikalt främmande, men tillhör vardagen för lokalbefolkningen i detta omstridda land – begrepp som skunk water och administrative detention – kan en enkel googling bringa klarhet i. Den antika kultur som Nya testamentets texter skildrar är däremot gåtfull, omtvistad och svårbegriplig på ett helt annat plan. Ännu krångligare blir det av att ett i sig entydigt ord som slav kan väcka helt olika associationer för en nutida svensk och för en romare under antiken. Det förlagets ledning krävde, bara ett par veckor innan boken skulle gå i tryck, var att jag skulle stryka hela stycket om Isabella Hammads bok. Märk väl: jag ombads inte omformulera eller ta bort något specifikt. Hela stycket om ”Enter ghost” skulle bort. Först hävdades det att avsnittet ”stack ut”. När jag invände kom argumentet att ”det pågående kriget gör att det blir en annan läsning”. Eftersom jag inte ville stryka stycket plockades mitt bidrag bort ur antologin. Men stycket stack inte ut, utan var en nödvändig tråd i den väv som min text utgjorde. Och att jag skulle vägra kännas vid en palestinsk romans plats i min översättarverksamhet på grund av kriget mellan Israel och Hamas är givetvis uteslutet. Det vore befängt. Förlaget Stolpe ägs av Ax:son Johnson-sfären (som nu fått representanter i den kommitté som ska ta fram regeringens kulturkanon). Deras agerande är skrämmande, inte minst mot bakgrund av de inställda framträdanden, påhopp och finansieringssvårigheter som nu drabbar kulturarbetare som själva är palestinier eller som på allvar vill diskutera kriget eller palestiniernas sak. Själv har jag inte drabbats av mer än en refuserad text. För palestinska författare tycks hela existensen bli refuserad. Titeln ”Enter ghost” är hämtad ur ”Hamlet”, en pjäs som bokens huvudpersoner sätter upp på Västbanken. Det finns ett gränsland mellan liv och död, påpekar Shakespeare och Hammad. Det lik som inte finner frid med de omständigheter hen dött i kan bli en vålnad

Alva Dahl: Bokförlaget Stolpe stoppade text om palestinsk roman


Katastrofen i matkön i Gaza får Miljöpartiet att kräva att den svenska regeringen agerar mot Israel. USA:s president Joe Biden anser att händelsen försvårar samtalen om vapenvila. Katastrofen vid 30 lastbilar som delade ut nödhjälp i form av mat och medicin väster om staden Gaza under torsdagsmorgonen skapar reaktioner världen över. Exakt vad som skett är ännu inte helt klarlagt. Terrorstämplade Hamas hävdar att det handlar om en massaker och Gazas hälsoministerium, som Hamas styr, säger att 104 personer dödades av israelisk eldgivning, rapporterar Sky News. Vårdinrättningar har rapporterat om kroppar, och svårt skadade, med skottskador på överkropparna. Och en skottskadad man har berättat för nyhetsbyrån AP att den israeliska armén sköt honom i benet efter att den hade öppnat eld mot folkmassan två gånger. Allt enligt Sky News. Samtidigt hävdar Israels armé att personer trampades till döds och skadades när de omringade lastbilarna och plundrade dem, rapporterar Sky News. En talesperson för Israels regering har sagt att lastbilarna körde genom folkmassan och dödade tiotals personer, rapporterar Sky News. Armén hävdar att den först sköt varningsskott och sedan öppnade eld mot benen på människor som rörde sig mot en stridsvagn och trupper vid en militärpost, enligt tidningen Times of Israel. Militären påstår att färre än tio av personer föll offer för israelisk eld, enligt tidningen. I USA har president Joe Biden sagt att rapporterna om israelisk skottlossning i matkön försvårar samtalen om en tillfällig vapenvila. Tidigare trodde han att det skulle kunna bli ett avtal före måndag, men inte nu längre. Förslaget gällde en sex veckor lång paus i striderna och utbyte av israelisk gisslan mot palestinska fångar. I Sverige kräver Miljöpartiets utrikespolitiske talesperson Jacob Risberg att regeringen kallar upp Israels ambassadör. – När man uppenbart öppnat eld mot en folksamling som väntar på mat så kräver det en förklaring av Israels ambassadör, säger han. Det är väl inte helt klart vad som har hänt, blev det inte panik i folkmassan? – Vad gör de där med vapen riktade mot folkmassan som vill ha mat? Han pekar på den folkrättsliga principen ”Responsibility to protect”, som antogs av FN 2005. – ”Responsibility to protect” betyder att man inte bara står tyst och väntar på att någon annan ska göra något. Principen togs fram efter Srebrenica och Rwanda, säger Jacob Risberg. Principen handlar om en stat ska skydda sina medborgare mot folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Om inte staten kan det ska det internationella samfundet göra det. Och om inte staten gör något har det internationella samfundet en plikt att agera. Jämför du det som händer i Gaza nu med Srebrenica och Rwanda? – Nej, men principen har uppkommit efter de folkmorden. Svält ingår i folkmord och det finns gott om rapporter från norra Gaza om spädbarn som dör av för lite näring. Det finns ett ansvar när man ser folk som svälter ihjäl. När Israel inte tillåter nödhjälp att komma in är det fråga om det inte är krigsbrott. Är det krigsbrott? – Vi kunde höra högt uppsatta representanter från FN redan i november prata om att Israel begår krigsbrott. Så förmodligen har båda sidor begått eller begår krigsbrott. Hamas begick krigsbrott den 7 oktober. Gisslantagandet både från Hamas och Israels sida kan mycket väl vara krigsbrott det också. Socialdemokraterna ser i nuläget inget behov av att regeringen kallar upp ambassadören. ”Det här är en fruktansvärd händelse. Sverige bör kräva att Israel omedelbart släpper in oberoende utredare från internationella brottmålsdomstolen, ICC, för att utreda vad som hänt. De ansvariga måste ställas till svars”, skriver Socialdemokraternas utrikespolitiska talesperson Morgan Johansson i en kommentar. SvD har sökt utrikesminister Tobias Billström (M), som dock inte går att nå eftersom han är utomlands, enligt sin pressekreterare

MP: Kalla upp Israels ambassadör efter katastrofen i matkön


Johan Rencks första film efter serien ”Chernobyl” är ett ambitiöst rymddrama med Adam Sandler och en rymdspindel. Det finns mycket att tycka om, men till slut bryr man sig inte riktigt.  I ”År 2001: Ett rymdäventyr” från 60-talet – än i dag en ofta efterhärmad förebild inom science fiction-genren – hjälps människosläktet på traven i sin utveckling av en gudalik utomjordisk intelligens vid Jupiter. I ”Spaceman” – baserad på en roman av tjeckiska Jaroslav Kalfař – hjälps en människa på traven i sitt äktenskap av en luden, utomjordisk spindel vid samma planet. Jakub Procházka (Adam Sandler) är, som ensam kosmonaut från det tjeckiska rymdprogrammet, på väg mot Jupiter för att undersöka ett lila rymdmoln som oförklarligt synts på jordens himmel i två år. Teknologin har kommit så pass långt att han kan stå i direkt telefonkontakt med sina medmänniskor på jorden, men trots det känner han sig ensam. Kanske beror det på den krisande relationen med hustrun Lenka (Carey Mulligan), som känner sig lika ensam på jorden och vill skiljas. Men med hjälp av ett främmande väsen får Jakub tillfälle för självreflektion. Medhjälpare från Jupiter åsido lutar den lågmälda ”Spaceman” tematiskt mer åt Tarkovskijs ”Solaris” från 1979, än den storslagna ”2001”. Och den påminner kanske ännu lite mer om Duncan Jones ”Moon” från 2009. Dels i skildringen av ensamhet i rymden, med enskilda rymdfarare som utför sina uppdrag utan övrig besättning; dels i hur den skildrar den monotona vardagen och visuellt låter interiörerna kännas lite slitna, skåpiga och tråkiga, snarare än futuristiska och förkromade. Men där ”Moon” hänger all sin mystik på det mänskliga psyket, hänger ”Spaceman” det i stället på en luden specialeffekt. Ett genidrag i filmen är anlitandet av Adam Sandler. Hör man hans namn och tänker fåniga komedier är det förvisso förståeligt, men ett gravt förbiseende. Regissörer som Paul Thomas Anderson (”Punch-drunk love”), bröderna Safdie (”Uncut gems”) och Noah Baumbach (”The Meyorowitz stories”) har förstått detta, och nu kan ”Spacemans” regissör, svenska Johan Renck, sälla sig till den skaran.  En gömd svärta i Sandlers komiska persona gör honom till en utsökt tragiker, lite som den klassiska paradoxen om den ledsna clownen.  Även i denna film gör han en fin insats, med en slätare dialekt än vanligt, men fortfarande är det något som skaver. Och därmed kommer vi till den stora spindeln i rummet. När Jakub närmar sig Jupiter dyker den utomjordiska varelsen Hanuš (vars röst görs av Paul Dano) upp. Han presenterar sig som en uråldrig utomjording, men Jakub misstänker att han är en hallucination. Oavsett om han är verklig eller inte är det lika obegripligt att det rör sig om en jättestor, hårig spindel. Hanuš vill förstå människor i allmänhet och Jakub i synnerhet, och han fungerar som ett slags vergilisk ledsagare i Jakubs undermedvetna och minnen, framför allt i relationen till Lenka. Ju mer de utforskar desto mer förstår Jakub vad som brustit i deras relation. Åtminstone är det så det ska verka – det vi får se är brottstycken, och ibland samma fras upprepad om igen. Specialeffektsspindeln, med sina klotrunda ögon och en liten människoliknande mun som skymtar fram under käkarna, är gullig (åtminstone när man vant sig vid åsynen av den) men något oklar. Sandler gör sitt bästa för att tuta i oss att spindeln är hans bästa vän, men det når inte riktigt hela vägen fram

Recension: Spaceman av Johan Renck med Adam Sandler på Netflix


Irene Svenonius lämnar politiken helt och hållet. Hon gör det 17 månader efter ett val som gjorde henne till oppositionsregionråd efter fem år som Moderaternas starkaste namn i Stockholmspolitiken. ”Nu pågår hemläxan med att ompröva vår politik”, säger hon till SvD. Irene Svenonius, 56 år, gör nu en snabb sorti från alla politiska uppdrag. Redan på måndag börjar hon på nya jobbet som överdirektör på Statens fastighetsverk.  Förutom regionpolitiken lämnar hon även platsen i styrelsen för Sveriges kommuner och regioner, sin post i Moderaternas partistyrelse och den parlamentariska Vårdansvarskommittén som utreder frågan om staten helt eller delvis ska ta över huvudmannaskapet för sjukvården. – Jag återgår till den normala värld som jag varit i tidigare som tjänsteman. Sju år är en lång tid i politiken där Moderaterna axlat ett stort ansvar för utvecklingen i Stockholmsområdet.  Hon säger att oavsett valresultatet 2022 så hade hon bestämt sig för att lämna under första halvan av den här mandatperioden – Så att min efterträdare hinner etablera sig ordentligt. Men varför inte direkt efter valförlusten? – En del går direkt efter en käftsmäll, men jag är ansvarstagande och ville inte lämna en organisation vind för våg. Nu pågår jobbet med att ompröva vår politik, flera arbetsgrupper har sjösatts för att göra hemläxan inför valet 2026. Irene Svenonius tog över som finansregionsråd 2017 efter Torbjörn Rosdahl som inte ansågs vara rätt person att leda partiet i valet 2018 efter skandalen med Nya Karolinska som SvD avslöjade. Var en kontroversiell politiker Hon fick uppdraget att städa upp i NKS-krisen, både när det gäller partiets egen hantering av affären och att omförhandla det guldkantade avtal som Skanska fått med regionen för att bygga och driva Nya Karolinska fram till 2040. – Jag har levererat på beställningen, att få ordning på sjukhuset, få ner kostnaderna med flera miljarder och att åstadkomma det sjukhus som var visionen. Det behövdes en helt annan styrning av sjukhuset, en ny ledning och nu har stockholmarna ett världsledande sjukhus när man blir riktigt svårt sjuk. Irene Svenonius har under åren varit en mycket kontroversiell regionpolitiker. Uppskattad av vissa och väldigt illa omtyckt av andra. En politiker som väcker starka känslor, ungefär som moderaten Filippa Reinfeldt gjorde en gång i tiden som sjukvårdslandstingsråd i Stockholm. – Jag står för min uppfattning, är rak och vill göra tydligt skillnaderna mellan olika politiska förslag. Vissa kallar det att vara omstridd, men jag gör noga skillnad på sak och person. Jag är oerhört noga med att inte attackera Aida Hadžialić (S) som person utan bara hennes politiska förslag. Men flera gånger har Irene Svenonius hamnat i rejäla blåsväder. Exempelvis i samband med den jävsituation som uppstod när hon var med och fattade beslut i ett NKS-ärende när hennes make då var upphandlingschef på sjukhuset. Men det har också handlat om sjukhusvarsel, den starka privatiseringsviljan och barnmorskekrisen för några år sedan. – BB-krisen var ett skolboksexempel på personal som slog larm därför att deras chefer inte lyssnade på dem. Jag gjorde det och gick ut och mötte arga demonstranter och lade fram konkreta förslag om ytterligare resurser. Det gav ju effekt, säger hon. Har backat tre val i rad Hennes svartaste minne från politiken är annars ”hatkampanjer” som hon och hennes familj drabbats av.  – Det var jobbigt, det borde inte förekomma. Det gick ut över min familj när mitt hus vandaliserades och man gick till attack precis utanför ena dotterns sovrum, säger hon. Från 2006 styrde Moderaterna tillsammans med Alliansen region Stockholm med fast hand ända fram till valet 2014. Därefter började Alliansen att vackla, men fortsatte att styra regionen i minoritet innan man 2018 lyckades värva Miljöpartiet från det rödgröna laget

Irene Svenonius (M) lämnar politiken: ”Ett misslyckande”


Tusentals videos tystnade på Tiktok när skivbolagsjätten Universal protesterade mot dåliga villkor. Konflikten eskalerar nu – och maktkampen mellan teknik och musik trappas upp rejält. Det är en vedertagen sanning är att Spotifys främsta bedrift inte var den tekniska innovationen. Att med en knapptryckning kunna spela all världens musik var förvisso en imponerande bedrift. Men det riktigt svåra var att övertala skivbolagen om att delta. I en tidig intervju med The Guardian 2013 beskrev vd Daniel Ek det så här: ”Jag sov bokstavligt talat utanför deras kontor och kom in, vecka efter vecka, för att slå ner argument för argument”. Utan skivbolagens goda vilja, inget Spotify. En fråga som musikbranschen nu ställer sig är om samma sak gäller sociala mediejätten Tiktok. I slutet av januari tystnade nämligen tusentals videor på Tiktok efter att licensavtalet med världens största musikbolag – Universal Media Group (UMG) – gått ut. Förhandlingarna strandade efter att UMG ville ha mer betalt för sin musik, vilket Tiktok inte gick med på. UMG stängde då helt enkelt av all sin musik från plattformen. De som ville lyssna på Taylor Swift eller Billie Eilish möttes i stället av total tystnad. Resultatet blev lite märkligt, då allt ljud på dessa videor försvann. Videon fanns kvar men var nu knäpptyst. Således inte lika kul att titta på. Mycket talar för att detta bråk är på väg att bli väsentligt mycket större. Läget har blivit problematiskt för både Tiktok och dess innehållsskapare. Flera av dem tjänar sitt levebröd genom kommersiella samarbeten med varumärken, och tar betalt för att exponera dem i sitt innehåll. När många videor nu blev tysta sjönk populariteten rejält, vilket fick stora ekonomiska konsekvenser för skaparna. Nu finns det mycket som talar för att detta bråk är på väg att bli väsentligt mycket större. I musikbranschen finns det, något förenklat, två olika sorters rättigheter. Det finns rättigheterna som hör till själva inspelningen av låten – det som tidigare var en skiva, och som nu allt som oftast är ett inspelat spår som ligger på Spotify. Det är dessa som UMG har plockat bort från Tiktok hittills. Den andra sortens rättigheter tillhör de som har skrivit och producerat själva låtarna. De kallas för förlagsrättigheter. Varje låt – som alla som sett Melodifestivalen vet – kan dessutom ha en lång rad låtskrivare. Under tisdagen började UMG med det som branschen nu kallar ”the nuclear option”. Det innebär att skivbolaget plockar bort musiken för alla låtar där de representerar minst en låtskrivare. Exakt hur stor del av all populärmusik det omfattar är omdebatterat. Branschexperter sätter siffran på runt 80 procent, medan Tiktok själva menar att den är närmare 30 procent. I takt med att allt mer musik nu försvinner ökar pressen på Tiktok.  Bråket utmanar den maktbalans som musikbranschen haft med Tiktok sedan plattformen slog igenom. Många populära artister – däribland Lil Nas X, Olivia Rodrigo och Doja Cat – har alla slagit igenom stort med hjälp av sin popularitet på Tiktok. Och just sättet som tjänsten låter användarna hitta ny musik är ett argument som Tiktok trycker hårt på. ”Det är sorgligt och en besvikelse att Universal Music Group har satt sin egen girighet över sina artisters och låtskrivares intressen. [...] de har valt att välja bort det kraftfulla stödet från en plattform, med långt över en miljard användare, som fungerar som ett medel för gratis marknadsföring för deras talanger”, skrev Tiktok i ett uttalande.  UMG å sin sida skrev att Tiktok endast stod för 1 procent av deras intäkter, och tillade följande: ”I slutändan försöker Tiktok bygga en musikbaserad verksamhet utan att betala det verkliga värdet för musiken.” Det är minst sagt hårda ord


Delia försöker få ordning på tillvaron med fyra jobb, ett hushåll och tre barn, samtidigt som hennes lynnige man utövar våld mot henne. Samtidigt är filmen så rolig att man måste skratta mitt i eländet. Lika bra att säga det på en gång. Det här är en alldeles fantastisk film. En riktig fullträff. Paola Cortellesi är en superkändis på den italienska film- och tv-scenen, med en karriär som sträcker sig från satir till dramatik. Tyvärr är hon inte så känd i Sverige, i alla fall inte av mig. I ”Det finns alltid en morgondag” debuterar hon som filmregissör, manusförfattare och huvudrollsinnehavare. Och vilken debut! Filmen utspelar sig 1946 i en förort till Rom och är gjord i svartvitt som en kärleksfull hyllning till den italienska neorealismen. För cineasten är det bara att pricka av de många blinkningarna till Roberto Rossellini och Vittorio De Sica och inte minst till deras kämpande hjältinnor spelade av Anna Magnani och Sofia Loren i sina slitna klänningar och osminkade ansikten. Men det är neorealism med feministiska glasögon. Inte för inte ekar filmens titel – på italienska ”C'è ancora domani” – den kämpande Scarlett O’Haras mantra ”tomorrow is another day” i ”Borta med vinden”. Kvinnan som aldrig gav sig. När husmodern Delia (Paola Cortellesi) vaknar i den äktenskapliga sängen möts hennes ”godmorgon” av en örfil från maken Ivano (Valerio Mastandrea). ”Ärthjärna” och ”träskalle” är bara några av de invektiv han kastar på henne. Vad maken sysslar med får vi inte se. Sätter han briljantin i håret ska han spela kort med gubbarna, sprayar han sig med rakvatten ska han gå till hororna. Delia springer däremot mellan minst fyra jobb: lagar kläder, reparerar paraplyer, medicinerar en gamling och tvättar lakan, förutom att sköta hushållet, hålla isär sina bråkande småpojkar, stötta sin vuxna dotter och ta hand om den sängliggande svärfadern. För allt detta belönas hon med stryk. Det är så vardagligt att det bokstavligen tar sig i uttryck som en dans, en two step med invanda steg och rörelser, en rutin som ingen protesterar mot. ”Jag är ju lite lättretlig efter att ha upplevt två krig”, ursäktar sig Ivano. Det är sådana dubbelt ironiska repliker som gör filmen så rolig att man måste skratta mitt i eländet. Delia blir med tiden mer och mer medveten om det patriarkala förtrycket, som inte bara drabbar henne utan alla kvinnor oavsett samhällsklass, ett förtryck som bara pågår som något självklart och ofrånkomligt och förs vidare från generation till generation, från far till son. Men när Delia anar att även dottern Marcella kommer att utsättas är gränsen nådd och hon börjar försiktigt förbereda sig. Men på vad? Valmöjligheterna i Delias liv är få. Väninnan Marisa uppmanar henne att sticka, den amerikanska soldaten William erbjuder hjälp och den gamla kärleken, bilreparatören Nino som hon borde valt i stället för sin man, vill ta med henne norrut. I en underbar scen ler de längtansfullt mot varandra med choklad på tänderna. Men är något av valen realistiskt? När slutet kommer, tar det en helt oväntad och fantastisk vändning, som inte ens den mest osentimentala kritiker kan värja sig mot. Plötsligt ser man också de spår som omärkligt har lagts ut under berättelsens gång. Det är genialt.

Recension: Det finns alltid en morgondag är en fantastisk film


I Nato blir Sverige tryggare – men får nya förpliktelser, säger Ulf Kristersson (M) till SvD. Betyder det att vi kan skicka Jas-plan för att hjälpa Ukraina? ”Vi har inte kommit närmare något beslut”, säger statsministern. Trots att han i decennier kämpat för att Sverige ska överge 200 år av alliansfrihet ville Ulf Kristersson (M) inte fira när Ungern i måndags röstade bort det sista hindret för Sveriges Natomedlemskap. Det får vänta tills Ukraina vunnit sin frihet, sa statsministern. När han träffar SvD i Rosenbad på torsdagen berättar han vad han tänkte när det stod klart att bara formalia återstår innan svenska flaggan kan bli den 32:a att hissas utanför Natohögkvarteret i Bryssel.  – Att det var väldigt bra. Nu är alla de stora besluten fattade i en resa som vi kan diskutera när den började. Men nu närmar den sig slutet.  – Vi blir säkrare, men i en väldigt osäker tid.  I sitt tal till nationen på torsdagen sa dock president Putin att Ryssland nu måste stärka sin västliga gräns mot Nato, efter att Finland och Sverige gått med.  ”Väntat”, säger Kristersson.  – Att de inte gillar Finlands och Sveriges Natomedlemskap är rätt uppenbart, och har varit det hela tiden.  Ville gå med tillsammans med Finland Nu när Sverige står på randen till Nato vill statsministern backa och prata historia. Inför intervjun skickar hans medarbetare en punktlista som börjar med att dåvarande Folkpartiet blev första parti att förespråka ett svenskt medlemskap, 1999, följt av Moderaterna 2003.  Själv börjar Ulf Kristersson ännu tidigare.  Han talar om hur Sverige efter andra världskriget gick från en pragmatisk syn på att hålla landet utanför kriget till en mer ideologiskt syn på alliansfrihet och neutralitet. Och det dröjde alltså till efter kalla krigets slut innan något började hända.  Efter Rysslands annektering av Krim 2014 svängde Kristdemokraterna och Centerpartiet i frågan och sa ja till Nato. – Sedan var det en ganska lågintensiv process som jag kan överblicka, i alla fall för egen del, egentligen med start då jag blev partiledare 2017.  Det som hände efter krigsutbrottet 2022 var att Socialdemokraterna på bara några månader bytte fot. Allt skedde hand i hand med Finland, vars socialdemokrater också svängde.  Hade det varit möjligt eller lämpligt att gå med innan Finland svängde?  – Jag såg ett stort egenvärde i att göra det tillsammans med Finland, men med den stora skillnaden att jag tidigt var övertygad om att Finland skulle ändra sig.  Är du på någon punkt kritisk mot Socialdemokraterna och den förra regeringen i den här processen?  – Nej, inte alls. Tvärtom. Jag är jätteglad över att de ändrade sig, och det säger jag inte bara för att jag förutspådde det.  – Jag har respekt för partier som har haft en ståndpunkt och som skaffar sig en ny ståndpunkt.  Det var alltså den socialdemokratiska regeringen som lämnade in Natoansökan, men det blir Ulf Kristerssons regering som inom en snar framtid tar det i mål. Han beskriver processen mot Natomedlemskap som glidande där Sverige under lång tid närmat sig försvarsalliansen genom olika samarbeten.  En stor förändring är att Sverige kommer att omfattas av artikel fem, löftet om hjälp vid ett militärt angrepp.   – Blir vi angripna så är vi också med i den mest avskräckande, mest fredsbevarande, organisationen som finns. Men där finns också förpliktelser. Om ett annat land blir angripet så kommer vi delta.  Lyfter fram svensk styrka kring Östersjön Exakt hur ett sådant deltagande ska kunna se ut diskuteras just nu i Försvarsberedningen.  Det som kommer ske relativt omgående i och med inträdet är att Sverige kommer att delta i det löpande ”vardagsarbetet” i Nato, till exempel med ”air policing”, det vill säga luftpatrullering

Ulf Kristersson till SvD om Sveriges roll i Nato


Magdalena Andersson har jämfört en punkt i Tidöavtalet med angiverisystem i auktoritära stater. Protesterna väller in till regeringen. Men S-ledarens linje får mothugg internt i partiet. Motståndet är enormt.  – Jag förstår inte varför man är så upprörd som många av mina kollegor är.  Det säger socialdemokraten Kristina Edlund som är kommunstyrelsens ordförande i Linköping. Enligt henne har debatten spårat ur.  – Jag tycker att man behöver sansa sig lite.  Det handlar om förslaget att införa så kallad informationsplikt.  En sådan skulle innebära att offentliganställda blir tvungna att anmäla personer, som misstänks befinna sig olagligen i landet, till polis och Migrationsverket.  En utredning skissar på den exakta utformningen och vilka situationer som eventuellt bör undantas.  Trots att det färdiga förslaget ännu inte presenterats så har protesterna varit massiva. Kritiker pratar om en ”angiverilag”.  Arbetsgivarorganisationen SKR (Sveriges Kommuner och Regioner) vill att samtliga deras anställda ska undantas och fler än 60 kommuner och regioner har inkommit med kritiska skrivelser till regeringen. Bland flera av dem sitter samma partier som i regeringsställning lagt fram förslaget. Däribland den västsvenska kommunen Bollebygd, där Moderaternas Ingridh Anderén är andra vice ordförande i kommunstyrelsen.  – Vi är en väldigt liten kommun och ser hela tiden till det perspektivet. Vi måste kunna känna tillit till varandra och kan inte gå runt och fundera på vem som har satt fast någon annan. Migrationsminister Maria Malmer Stenergard (M) har argumenterat för informationsplikten och betonat vikten av ”ett offentligt Sverige som drar åt samma håll”. Men partikollegan Ingridh Anderén i Bollebygd tror inte att det är rätt sätt för att bekämpa illegal invandring.  – Det kan inte vara personalens ansvar att ange personer. Vi har Migrationsverket och polisen. Det här är deras ansvar, tycker jag. Det ska inte ligga på en enskild skolsköterska eller LSS-bedömare, säger hon.  Om en skolsköterska misstänker att någon befinner sig olagligen i landet utan polisens vetskap, vad är faran med att hon anmäler det? – Att hon blir rädd, till exempel. Det kan bli så att hon utsätts för repressalier eftersom det ses som hon har ”golat”. Det kan skapa en hotbild.  I sociala medier har Magdalena Andersson tidigare skrivit att förslaget ”påminner om angiverisystem som vi sett i auktoritära stater”. Men Kristina Edlund, socialdemokraten från Linköping, håller inte med. – Jag tycker inte att det är så kontroversiellt att den SD-stödda regeringen lägger fram förslag om informationsplikt. Det är en förlängning på Socialdemokraternas arbete från förra mandatperioden. Kristina Edlund är sjuksköterska i grunden och ser framför sig undantag från informationsplikt i vissa situationer. Hon nämner akutsjukvård och förskoleverksamhet.  Samtidigt ser hon en stor poäng med att allt från socionomer till personer som jobbar med offentlig upphandling blir tvungna att anmäla personer som vistas olovligen i landet. Det kan också finnas anledning att viss vårdpersonal omfattas, tycker hon.  – Vi ser ett växande skuggsamhälle i Linköping och vi har dålig koll på vår befolkning.  Hur ser du på risken att informationsplikt sår misstro och splittring mellan människor, som en del befarar? – Den splittringen ser jag redan nu på daglig basis i Linköping, utifrån en rad allvarliga händelser som har inträffat här.  Att Kristina Edlund och styret i Linköping har tagit ställning för regeringens förslag har mötts av blandade reaktioner, berättar hon.  – En del partikollegor har haft svårt för att vi har landat i olika slutsatser, men många Linköpingsbor har kommit fram och varit positiva till vårt ställningstagande.

Oenighet både hos S och M gällande föreslagen informationsplikt


PODD När Reddit noteras i New York är det första sociala mediebolaget som går till börsen på fem år. Det finns bara det ett stort problem – de egna användarna.   Det är USA:s tredje största sajt efter Google och Youtube. Med 76 miljoner användare varje dag, och totalt över en miljard poster i mer än 100 000 communities.  Nu ska internetforumet Reddit till börsen på en värdering av 5 miljarder dollar. Det är den första noteringen av ett sociala mediebolag sedan 2019 – och ett test för den skakiga techmarknaden.  Flitiga användare av Reddit kommer att få förtur att köpa aktier innan bolaget gör debut på New York-börsen. Men användarna – och innehållet på forumet – kan också komma att ställa till för bolaget.  Hör Björn Jeffrey och Erik Wisterberg diskutera porren, storägaren Sam Altman och ”assholes” på Reddit.  Dessutom: En konkursvåg sveper över svensk tech. Kommer riskkapitalet att rädda krisande startups?   Med humor och initierade källor tar SvD:s journalister med dig när framtiden skapas. Med Björn Jeffery, Sophia Sinclair, Erik Wisterberg och Henning Eklund. Producent Marcus Morey-Halldin, redaktör Claes Lönegård.  Lyssna på SvD Tech brief  SvD Tech brief produceras av Svenska Dagbladet och distribueras av Acast. Förutom att lyssna här på SvD.se kan du även höra podden i följande kanaler: Hitta podcasten genom att söka efter ”SvD Tech brief” – eller klicka på länkarna.

Reddit till börsen – med porr och Altman


I ”Den sista resan” försöker Filip Hammar ingjuta lite ny livsglädje i sin far med hjälp av sin vän Fredrik Wikingsson och en gammal Renault. Det är oavbruten underhållning.  Filip och Fredrik har redan utnämnt ”Den sista resan” till årets svenska film. Det är lite tidigt att avgöra kan tyckas. Men det är ingen tvekan om att duon besitter så väl berättarglädje som drivkraft, vilket de redan bevisat i filmer som ”Trevligt folk” om ett somaliskt bandylag och ”Tårtgeneralen”, om mannen som ville baka världens längsta smörgåstårta, med Mikael Persbrandt i titelrollen. Denna gång handlar det om någon som ligger Filip lite närmare om hjärtat, nämligen hans pappa Lars Hammar, älskad fransklärare i Köping. Lars Hammar är i 80-årsåldern och har tappat geisten. Allt det där som skulle göras efter pensionen har inte blivit av. Lars sitter mest i sin fåtölj och stirrar. Den många hundra sidor långa boken om den före detta franske presidenten de Gaulle blir liggande oläst. Lars har gått in i en depression. Filip tycker att något måste göras för att få upp pappa på banan igen. Det tycker även Lars fru och Filips mamma Tiina. Sagt och gjort. Filip och Fredrik bestämmer sig för att ta pappa Lars på en resa till Frankrike, till hans gamla älsklingsplats Beaulieu på Rivieran, i en orange Renault 4. Precis som familjen Hammar brukade göra varje sommar under Filips uppväxt. Det börjar dåligt. Redan första hotellnatten i Malmö ramlar Lars ur sängen och slår sig illa. Det blir sjukhusvistelse och rehabilitering innan färden kan fortsätta med rullator. Lars är inte glad men Filip och Fredrik ger inte upp. De kör bilen genom Europa medan Lars tar flyget och så möts de vid franska gränsen där de tillsammans baxar in bilen i drömlandet med pappan vid ratten. Allt ska bli som förr, är tanken. Det blir det inte men det blir kul ändå. För Filip och Fredrik ordnar hela tiden överraskningar för den intet ont anande pappan. Lars uppskattar särskilt det franska temperamentet och för att göra honom glad ordnar duon ett ”äkta” uppträde runt en felparkering. Mycket roligt. Ett annat arrangemang då Lars ska dra sin berömda historia om Belafonte för sina franska grannar funkar inte lika bra, men själva organiserandet, inklusive ett tåg som ska dundra förbi i rätt ögonblick, är fantastiskt. Det är oavbruten underhållning. Som alla råskinn – Filip och Fredrik brukar inte lägga fingrarna emellan som programledare – är Filip oerhört känslig och sentimental när det handlar om honom själv. När den allra sista överraskningen presenteras för Lars, där han sitter nere vid medelhavets strand, är Filip nära att dränka filmen med sitt tåreflöde medan pappan lugnt tittar på. Han är nämligen snäll rätt igenom. En enda synd har han begått i sitt liv och den får han förlåtelse för av en katolsk präst.

Recension: Filip och Fredriks ”Den sista resan”


Kommittén bakom de nya näringsrekommendationerna håller med kritikerna: det finns en ”robust” koppling mellan ultraprocessad mat och hälsa. Men sedan går åsikterna isär i den nordiska forskarstrid som brutit ut. Kommittén bakom de nya näringsrekommendationerna håller med kritikerna: det finns en ”robust” koppling mellan ultraprocessad mat och hälsa. Men sedan går åsikterna isär i den nordiska forskarstrid som brutit ut. Debatten kring ultraprocessad mat väcker starka känslor. När de nya Nordiska näringsrekommendationerna (NNR2023), som bland annat ligger till grund för Livsmedelsverkets kostråd, presenterades förra sommaren utbröt en infekterad forskarstrid. De experter som på NNR-kommitténs uppdrag gått igenom all forskning kring ultraprocessad mat kände inte alls igen sig i det slutförslag som sedan togs fram av den beslutande kommittén. I ett brev lyfte de fram 13 allvarliga avvikelser. ”Ultraprocessat grov definition” Jacob Juel Christensen är näringsfysiolog och forskare vid universitetet i Oslo och ledamot i NNR-kommittén som han flera gånger offentligt företrätt i den norska debatten. Han försvarar beslutet att inte rekommendera en begränsad konsumtion av ultraprocessad mat. – Det finns punkter där vi är överens. Vi är helt eniga om att när det kommer till observationsstudier, som det med tiden blivit väldigt många av, så är det ett väldigt tydligt samband mellan ultraprocessad mat och hälsoutfall. Den effekten eller associationen är väldigt robust och väldigt reproducerbar, säger Jacob Juel Christensen. Men han betonar att detta gäller då man ser på totalen av vad människor äter – men inte vad gäller alla enskilda produkter. – Problemet är som vi ser det att den definitionen är för grovkornig. Den fångar upp väldigt många osunda matvaror men också väldigt många sunda matvaror eller matvaror som i vart fall inte har någon negativ inverkan. Visst fullkornsbröd ultraprocessat Nyligen visade en studie att det finns skillnader vad gäller risken för typ 2-diabetes för olika undergrupper av ultraprocessad mat. Ett exempel var fabrikstillverkat fullkornsbröd – där Jacob Juel Christensen framhåller att hälsoeffekten på vissa punkter kan vara positiv, exempelvis genom att bidra med fullkorn. Kan riskerna som kopplas till ultraprocessad mat bemötas via andra kostråd? – Ganska mycket. Det finns andra rekommendationer som att begränsa socker, mättat fett och salt som jag tror till stora delar överlappar vad man skulle uppnå genom att begränsa ultraprocessade varor. En kärnfråga i debatten tycks vara om bearbetningen i sig spelar en roll för hälsan, eller om mat enbart är en produkt av dess kända beståndsdelar. Vad anser du? – Både och. Ofta sägs det i debatten att det är antingen eller. Förr handlade allt om mikronäringsämnen och nu är det bara bearbetning som gäller. Men vi vet att vi måste ha näringsämnen för att kroppen ska fungera. Samtidigt frigörs många näringsämnen av bearbetning som i vanlig matlagning, säger Jacob Juel Christensen. ”Sund mat ska vara billig mat” Men det vi diskuterar här, fortsätter han, är inte vanlig bearbetning utan ultraprocessande – där det kommer in nya metoder som framför allt industrin använder sig av, och även moderna tillsatser. – Där är saken ännu inte helt avgjord och där behövs forskningsstudier, särskilt kliniska studier (på försökspersoner, reds anm), som ser på hälsoeffekterna. Det är massor vi inte vet, särskilt när det kommer till mekanismerna. Jacob Juel Christensen menar att man också måste väga in målet om jämlik hälsa. – För kunden är pris och tillgänglighet helt avgörande. Alla har inte råd att köpa bageribröd. Därför hänger det tätt samman med arbetet för en jämlik folkhälsa att få ett processat bröd som är så hälsosamt som möjligt. Det är viktigt att den sunda maten ska vara den billiga maten

Livsmedelsverket får kritik – forskarstrid om ultraprocessad mat


Tvåbarnsmamman Irina, 38, har bott och arbetat i Sverige i snart två år. Men de byråkratiska svårigheterna har blivit övermäktiga. Nu ska hon och sönerna återvända till krigets Ukraina.  Väskor ska packas, ytterkläder ska kläs på, tider ska passas. Det är sportlovsmorgon i huvudstaden. På schemat för Irinas två söner, som är sex och åtta år, står fotbollsläger och de måste skynda iväg till tunnelbanan med sin moster för att komma i tid.  Vardagen rullar till synes på som vanligt, men de halvtomma hyllorna i lägenheten vittnar om den kommande förändringen.  Irina och sönerna ska snart flytta tillbaka till Ukraina. Efter nästan två år i Sverige har hon gett upp.  – Jag är emotionellt och psykiskt utmattad.  Hon anlände till Stockholm för knappt två år sedan tillsammans med sina söner, sin syster och sin tonåriga systerson. De tillhör en grupp av totalt 59 900 ukrainare som har kommit till Sverige via EU:s massflyktsdirektiv sedan Ryssland inledde den fullskaliga invasionen av Ukraina i februari 2022.  Här känns det som att man är en andra klassens invånare.  Samtidigt stannade hennes man kvar i deras gemensamma hem utanför Kiev. Sedan dess har Irina och barnen tagit varje chans att besöka honom. Nu ska de snart återförenas permanent.  Sverige sticker ut Ett av skälen till att Irina väljer att återvända är de hinder som hon anser att ukrainska flyktingar möter i Sverige. Hon är kritisk mot systemet.  – Om jag hade vetat detta hade jag inte valt Sverige. Jag hade valt Polen eller Tyskland i stället. De behandlar en som en medborgare, speciellt om du arbetar. Du respekteras, du blir en del av samhället. Och här känns det som att man är en andra klassens invånare.  Såväl hjälporganisationer som oppositionen har hävdat att de ukrainska flyktingarna har undermåliga förutsättningar. Framförallt har dagersättningen på 71 kronor ifrågasatts. Men Sverige sticker ut även i andra hänseenden. I april 2023 släppte Nordiska rådet en rapport som jämförde villkoren för ukrainska flyktingar i de nordiska länderna.  Rapporten slår fast att Sverige – utöver att ha lägst ersättning – även erbjuder sämre tillgång till välfärdstjänster som språkutbildning och sjukvård.  Dessutom får ukrainarna inget svenskt personnummer. Till följd av detta har de inte rätt till ersättning vid vård av barn eller föräldrapenning.  Det sistnämnda blev droppen för Irina. I augusti i fjol fick hon veta att hon är gravid med parets tredje barn, deras första dotter. – Då började jag förbereda eftersom jag tänkte att det inte kommer att ändras. Jag väntade på att läget kanske skulle förändras, men sedan visste jag att det skulle förbli likadant när barnet föds.  Irina hade redan löst ett heltidsjobb vid ett globalt företag när hon kom till Sverige i april 2022. Avsaknaden av personnummer har dock lett henne in i en byråkratisk labyrint.  Den främsta bromsklossen: Hon kan inte identifiera sig digitalt. All kontakt med myndigheter och banken måste ske på plats och hon kan inte skaffa bank-ID eller swish.  Fick nej av banken tre gånger Det tog ett halvår innan banken – efter tre avslag – till slut godkände hennes ansökan om att starta ett svenskt konto.  – Jag tror inte att de själv förstår det här systemet de har infört i Sverige. De förstår inte att vi redan är skadade mentalt från kriget. Ge oss ett enklare liv, inte ett svårare, säger Irina.  Situationen har inneburit ständiga besök på myndigheter för att reda ut oklarheter eller lämna in dokumentation. Hon blir frustrerad och uppeldad när hon beskriver läget. – Det är så tidskrävande, och det påverkar mitt jobb negativt hela tiden

Flyktingen Irina återvänder till Ukraina


Han slutar som den längst tjänstgörande senatsledaren i USA:s historia i november. Med Mitch McConnells sorti blir det republikanska partiet ett annat.   NEW YORK Mitch McConnell tillträdde som senator 1985.  En 43-årig republikan från Kentucky i sidbena och polisonger.  På onsdagen meddelade han att han slutar som sitt partis ledare i senaten i november. En post han innehaft längst av alla republikaner i landets historia.  McConnell, nyss fyllda 82, sa att det var dags för nästa generations ledare att ta vid. Att han väntat på rätt tillfälle.  Budskapet var att det var ett beslut som växt fram efter en tids kontemplation.  Beskedet var samtidigt inte oväntat.  McConnell har i sviterna av en hjärnskakning efter en fallolycka på ett hotell framstått skröplig. Ändå är det inte i första hand hans hälsotillstånd som föranlett spekulationer om att han varit på väg att lämna.  För Trumprepublikaner representerar McConnell status quo. Den gamla sortens republikanska parti, stöpt av Reagan.  Ett parti med diametralt annan syn på USA:s roll i världen, grundad i vad som brukar kallas amerikansk exceptionalism. Uppfattningen att USA baserat på sin politiska historia och sina värderingar är unikt lämpad för - och skyldig till - en framträdande plats på världsscenen.  En uppfattning som den populistiska högern idag avvisar till förmån för en isolationistisk hållning. America first, som den säger.  I sitt tal på onsdagen tillstod McConnell att han är medveten om partiets förflyttning.  ”Tro mig, jag känner till politiken inom mitt parti just nu. Jag har många fel. Att missuppfatta politiken är inte ett av dem.”   Han gjorde också tydligt vilken sorts republikan han är, och refererade till Reagans berömda avskedstal som president.  ”Med det sagt tror jag mer än någonsin att USA:s globala ledarskap är grundläggande för att bevara den ”glänsande staden på kullen” som Reagan pratade om. Så länge som jag andas på denna jord kommer jag att försvara amerikansk exceptionalism.”  McConnell har gjort sig känd som en skicklig taktiker, men onsdagens besked illustrerar hans ideologiska principfasthet. Hans insisterande på fortsatt militärt stöd till Ukraina, vilket är en vattendelare i partiet. McConnell har uppmanat kongressen att rösta för ett hjälppaket på motsvarande 600 miljarder kronor men har mött motstånd.  Texassenatorn Ted Cruz, till exempel, har sedan en tid uppmanat McConnell att lämna sin post.  Det är heller ingen hemlighet att McConnell har en ansträngd relation till Donald Trump, även om den i början var relativt välfungerande. Duon samarbetade i tillsättningen av konservativa domare och skattereformer, men efter att McConnell gjorde det tydligt att han ansåg Trump ansvarig för stormningen av Kapitolium försvann all sämja.  Ställningstagandet skedde till ett personligt pris. En del anser att han borde gjort mer och röstat för att fälla Trump i riksrätten som följde, samtidigt som många partikamrater tycker att han gått för långt.  Reaktionerna på minoritetsledarens besked på onsdagen säger något om hur det politiska landskapet ritats om.  ”Vi slåss som fan men han har aldrig, aldrig, förvrängt något”, sa president Biden som kallade relationen ”jättebra”.  Några av partikamraterna var kyligare.  ”Våra tankar är med våra demokratiska kollegor i senaten vid pensioneringen av deras med-majoritetsledare Mitch McConnell (D-Ukraina)”, skrev det Trumpkonservativa frihetsutskottet på X. Vad som händer med det republikanska partiet efter att McConnell lämnar sin post (han stannar kvar som senator mandatperioden ut) beror förstås på vem som efterträder honom.  Tre John har aviserat sitt intresse: John Thune från South Dakota, John Cornyn från Texas och John Barrasso från Wyoming.  Om det blir någon av intressenterna återstår att se. Det är möjligt att Donald Trump och hans allierade kommer att yrka på ett annat namn.  Med Mitch McConnells sorti blir det republikanska partiet sannolikt än mer Donald Trumps


Chaïm Soutine levde länge i utanförskap och fattigdom, men hans inflytande på senare konstnärer kan inte överskattas. Nu visar Louisiana den första stora nordeuropeiska utställningen med hans intensiva, fascinerande måleri. ”Mot strömmen” heter den första utställningen i Nordeuropa med Chaïm Soutine. Men frågan är om konstnären inte skapade en helt egen ström inom den frambrytande modernismen i början av 1900-talet. Under en kort och intensiv karriär kom han att skapa expressiva målningar vars motiv löses upp i färg. Utställningen på Louisiana, som är kronologiskt hängd och grupperar verken efter motiv, följer hans konstnärskap genom hela dess bredd. Hans porträtt, landskap och enkla stilleben som strålar av intensiva färger, och det är lätt att förstå hans betydelse för kommande konstnärsgenerationer. Det är svårt att tänka sig konstnärskap som Willem De Koonings, Francis Bacons, Cecily Browns eller Marlene Dumas utan Soutines förmåga att måla fram ett skälvande liv ur färgens gytter. I porträtten möter vi vanliga människor fångade inifrån och med föga hänsyn till anatomi. Kocken, konditorn, skådespelerskan och barnet är målade som landskap där inre eufori möter vardagens leda. Född 1893 i en shtetl utanför Minsk i vad som idag är Belarus, i en barnrik judiskortodox familj och uppväxt under yttersta knappa förhållanden, valde Soutine tidigt konstnärsbanan. Från att ha varit utfattig och okänd fick han skäligt betalt för sina verk och ett erkännande. Efter studier i Vilnius kom han 1913 som tjugoåring till Paris, rakt in i stadens bohemiska och nyskapande konstnärsmiljö. Där förblev han dock i många år i utanförskap och fattigdom, med konstnären Modigliani som en av få vänner och stöttepelare.  Viktiga förebilder både tekniskt och motiviskt var de gamla mästarna på Louvren, Chardins intima köksstilleben, El Grecos färgexplosioner och anatomiska förvrängningar och den slaktade oxe som Rembrandt målade, och likaså hur impressionismen fångade ögonblicket med penseln. En stor grupp emigranter från Östeuropa var aktiva inom den tidiga modernismens strömningar. Många samlades i ateljékollektivet La Ruche i Montparnasse som ofta blev första anhalten i Paris. Målningarna är i rastlös rörelse mellan olika tillstånd, ett ständigt nu, mellan liv och död. Termen Parisskolan myntades 1925 och kom också att användas nedsättande om utländska och judiska konstnärer från hela världen, när 1930-talets alltmer antisemitiska strömningar fick fotfäste hos franska konstkritiker. Det var konsthandlaren Léopold Zborowskis stöd och den inflytelserike amerikanske samlaren Albert C. Barnes som blev vändpunkten för Soutine. Från att ha varit utfattig och okänd fick han skäligt betalt för sina verk och ett erkännande. Men den stabilitet det gav blev kortvarig, då nazisternas ockupation av Frankrike ledde till att han med vacklande hälsa fick fly ut på landsbygden för att undkomma deportation och senare till hans död 1943 i Paris i samband med en akut operation. På Louisianas utställning ligger fokus på perioden från första världskriget till depressionen 1929, en av de mest produktiva för konstnären. Målningarna är i rastlös rörelse mellan olika tillstånd, ett ständigt nu, mellan liv och död. Mellankrigstiden kan jämföras med vår, en tid när världen håller andan, full av förändringar, sociala omvälvningar och utsatthet. I ett tidigt stilleben målade Soutine tre storögda salta sillar och gafflar som tycks gripa tallriken som händer. Hungern är inte långt borta

Recension: Chaïm Soutines målningar lyser på Louisiana


Satir om Centraleuropa, Johan Rencks nya rymdexkursion och en hungrig globetrotter – SvD Kultur guidar till höjdpunkterna i tablån.  Satir om Centraleuropa, Johan Rencks nya rymdexkursion och en hungrig globetrotter – SvD Kultur guidar till höjdpunkterna i tablån.  The completely made-up adventures of Dick Turpin Serie, 6 avsnitt, Apple TV+ (premiär 1 mars) Svenska tittare känner kanske främst igen Noel Fielding som en av domarna i ”Hela England bakar” – i hemlandet kom dock berömmelsen redan via nollnolltalsserien ”The mighty boosh”. Nu spelar han stråtrövaren Dick Turpin, en person som visserligen funnits på riktigt, men som efter att blivit hängd 1739 förvandlats till ett slags romantisk, mytomspunnen legend i England. Tv-serien är däremot uttalat påhittad, och proppad med ironiska blinkningar, metahumor och med Hugh Bonneville i en biroll. Typisk replik: ”Mitt första överfallsrån! Såhär uppspelt har jag inte varit sen jag upptäckte mina kindben!” The regime Tv-serie, satirisk komedi, 6 avsnitt, HBO Max (premiär 4 mars) Serieskaparen Will Tracy var en av författarna och producenterna till ”Succession”, vilket nog räcker långt för att sälja in den här på papperet utstuderat skruvade serien. Själv nöjer jag mig med att geniet Stephen Frears regisserat några avsnitt, och att Kate Winslet rekryterats till en osedvanligt tramsig roll som diktator i ett tidsmässigt och geografiskt vagt definierat land i Centraleuropa: trailern antyder inte mycket av den faktiska handlingen, men det finns ett småkul klipp där hon tar ett isbad under ett zoommöte, och också en konfrontation med Hugh Grant i rollen som politisk motståndare. Hugh Grant? Japp, jag sa ju att det verkade kul. Eller lovande i alla fall. Bror Ungdomsserie, 10 avsnitt, SVT Play SVT kämpar på med sina välmenande men ibland onödigt duktiga ungdomssatsningar, och nu är det dags för säsong två av Malmöproduktionen ”Bror”, den amatörfrontade serien om killgänget i Skånehålan Eslöv som i första säsongen bröt sig in i ett ödehus och kom över en stor trave kontanter. Nya säsongen borrar sig vidare i relationerna och gymnasietillvaron: det festas, drogas, känns känslor och käkas snabbmat. Sympatiskt! Somebody feed Phil Reality, 8 avsnitt, Netflix (premiär 1 mars) Innan producenten och manusförfattaren Phil Rosenthal fick sin egen matserie på Netflix var han nog mest känd som hjärnan bakom klassiska sitcomen ”Alla älskar Raymond” (och som ett av Larry Davids oräkneliga hatobjekt i ”Curb your enthusiasm”). I ”Somebody feed Phil”, som nu går in på sin sjunde (!) säsong, åker han jorden runt och pratar och käkar – ett beprövat på gränsen till uttjatat mat-tv-format visserligen, men det blir ofta intressant och alltid mysigt. Dubai, Kyoto, Washington DC och Island finns med bland destinationerna. Veckans höjdare Adam Sandler flabbar såklart hela vägen till banken oavsett vad folk tycker om honom – men det är ändå värt att påminna om vilken väldigt bra skådis han kan vara när han väljer rätt material, som ”Funny people” och ”Uncut gems”. Rollen i ”Spaceman”, Johan Rencks första stora projekt efter briljanta ”Chernobyl”, kan kanske bli ännu en av prestigerollerna. Det rör sig om ett slags spejsad dystopi baserad på en tjeckisk roman där Sandler spelar en trött astronaut ute på expedition som börjar bonda med någon sorts spindelvarelse på rymdskeppet. Carey Mulligan, Isabella Rossellini och Paul Dano i biroller. Mums, säger jag. ”Spaceman”, science fiction, långfilm, Netflix (premiär 1 mars) The completely made-up adventures of Dick Turpin Serie, 6 avsnitt, Apple TV+ (premiär 1 mars) Svenska tittare känner kanske främst igen Noel Fielding som en av domarna i ”Hela England bakar” – i hemlandet kom dock berömmelsen redan via nollnolltalsserien ”The mighty boosh”

Streamingtips: The regime på HBO och Spaceman på Netflix


Humoristisk matpodd, perfekt true crime och en undersökning av en gigantisk förtalskampanj – SvD Kulturs Alexander Dominici tipsar om de bästa brittiska poddarna. Poddar ”reser” inte, det vill säga, de lyssnas inte på i andra delar av världen. Detta blir tydligt när man går igenom topplistorna i olika länder. Att vi i Sverige lyssnar på svenska poddar, liksom de lyssnar på danska poddar i Danmark, är kanske inte en jätteskräll med tanke på språkbarriären.  Faktum är dock att inte ens länder med samma modersmål har särskilt många poddar gemensamt. Amerikaner ägnar dumt nog väldigt lite tid på brittiska poddar. Vi svenskar också, trots att de flesta av oss kan språket. Det är synd eftersom det görs så mycket bra. Den här veckan har jag därför gått igenom utbudet på de brittiska öarna och plockat ut tre guldkorn. Enjoy! Produktionsbolaget Tortoise Media har gjort sig ett namn de senaste åren genom några populära dokumentärserier. Främst är det tack vare den hyllade ”Sweet Bobby” om ett väldigt utstuderat personbedrägeri och som nyligen släpptes i en svensk version hos Podme. Förra årets uppföljare ”Hoaxed”, om en konspirationsteori med osannolika vändningar, blev även den en snackis i poddvärlden. Nu har avsnitt från en ny Tortoise-serie, på ett lite oväntat tema, börjat släppas i öppna poddflöden varje vecka. ”Who trolled Amber” handlar om rättegången mellan superstjärnorna och före detta makarna Johnny Depp och Amber Heard. Vid ytan kan serien lätt misstas för ännu en dussinprodukt om det snaskiga i rättsfallet, men det ska visa sig att ambitionerna här sträcker sig rätt mycket längre. ”Who trolled Amber” är en undersökning av en ganska djärv teori om vad som egentligen hände under rättegången. Det finns nämligen de som menar att Amber Heard var utsatt för ett noggrant planerat sabotage som kan ha påverkat domen. Detta ska ha utförts av en armé av nättroll med målet att genomföra en av tidernas största förtalskampanjer. Reportern Alexi Mostrous (känd från nämnda ”Sweet Bobby” och ”Hoaxed”) har tagit hjälp av dataanalytiker och experter på trollfabriker för att gå igenom de enorma mängder kritiska inlägg mot Heard som dök upp i sociala medier när rättegången pågick. Målet har varit att spåra var de kom ifrån och om det finns tydliga mönster som kan visa på att något inte stod rätt till. En grymt spännande berättelse om det kollektiva medvetande som skapas på internet och hur modern desinformation funkar. Podd: Who trolled Amber?
Medverkande: Alexi Mostrous m.fl.
Längd: 35 minuter långa avsnitt
Avsnitt: Släpps på tisdagar
Produktion: Tortoise Media Upplägget i ”Off menu” påminner om inslaget där en inbjuden gäst skulle arrangera en fantasimiddag med olika världskändisar i SVT:s långkörare ”Go’kväll”. Här är det i stället en drömmeny, från förrätt till efterrätt, som komponeras av brittiska komiker och skådisar. Ed Gamble och James Acaster som leder podden är två av Storbritanniens just nu skarpaste humorister, med klippkort på gästplatser i de stora humorformaten.  Bland gästerna finns celebriteter som Paul Rudd, Jada Pinket Smith och Steeve Coogan, men mitt favoritavsnitt hittills är det med Peter Capaldi. Satirikern och skådisen, kanske mest känd för sitt besinningslösa svärande i kultfilmen ”In the loop”, roar med sin bistra leverans. Trams i grund och botten, men med briljanta spaningar instuckna här och där, som den om det stora problemet med calamari: att det är bläckfisk

Poddtips: Saboterades Amber Heard av nättroll?


Bidens besök vid gränsen mot Mexiko visar att han tar en fråga som han länge kritiserats för att skjuta ifrån sig på allvar. Att det sammanfaller med att Trump också åker dit ställer en av valets viktigaste frågor på sin spets. NEW YORK. President Biden insisterar att tajmingen är oavsiktlig. På torsdag besöker han gränsen mot Mexiko – samma dag som Donald Trump. En PR-duell som är avgörande för honom att ta hem.  De amerikanska väljarna anger migrationen som en topprioritet. Sex av tio väljare i vågmästardelstater lägger skulden för rekordmånga illegala gränskorsningar på Biden. 7,2 miljoner människor har, enligt siffror från gränsbevakningen, korsat gränsen illegalt sedan Biden blev president. Ytterligare 1,8 miljoner migranter uppskattas vara så kallade ”gotaways” som aldrig registrerats.  Guvernörer och borgmästare ropar oavbrutet på federala medel för att ge migranter tak över huvudet. I New York, till exempel, föreskriver lagen husrum.  Väljare oroar sig å sin sida för påfrestningar på ekonomin och ett inflöde av droger och kriminalitet. Rapporter om gripanden av kartellmedlemmar och migranter med allvarliga brottsregister bidrar till rop om hårdare kontroll.  Förra veckan skakades landet när en 22-årig sjuksköterskestudent kidnappades och mördades under en löprunda på campus i Georgia. Hon misshandlades så illa att hennes skalle deformerades.  En 26-årig venezuelansk migrant som korsade gränsen vid El Paso illegalt i september förra året misstänks för dådet.  Länge avfärdades migrationsfrågan som en republikansk besatthet. När reportrar frågade Biden varför han inte besökt gränsen svarade han att han haft viktigare saker för sig. Det tog honom 718 dagar att bevista den. 2,7 miljoner personer hade då tagit sig in i landet utan tillstånd under föregående år. En miljon fler än tidigare rekord. Genom att prata om annat verkade administrationen hoppas att väljarna skulle göra detsamma.  En inställning som man tvingats ompröva.  I sin valkampanj lovade Biden att riva upp Trumps gränspolitik, vilket han i mångt och mycket också gjorde. Presidenten såg till att återinföra ”catch and release”-praxisen som syftar till att hellre släppa migranter fria än att häkta dem, hävde Trumps ”stanna kvar i Mexiko”-program och pausade byggandet av gränsmuren.  I slutet av förra året sålde administrationen av överblivet byggmaterial, för att veckor senare godkänna bygget av en ny mursträcka.  Med nio månader kvar till valdagen pratar Biden nu om migrationsfrågan som brådskande.  Nyligen uppmanade han kongressen att ”visa lite ryggrad” och klubba den överenskommelse om striktare gränspolitik och stöd till Ukraina som demokrater och republikaner arbetat fram.  Överenskommelsen kollapsade efter att flera republikaner motsatte sig den. Biden skyller vändningen på Trump. En anklagelse som inte saknar grund. Det var efter att Trump kritiserade den då stundande överenskommelsen som den föll. Konservativa republikaner, som sedan oktober insisterat på att koppla stöd till Ukraina till insatser vid gränsen, ansåg plötsligt att migrationsdelen inte gick tillräckligt långt och blockerade uppgörelsen.  Biden förklarar Trumps agerande i kulisserna med politiskt spel. Att det knappast ligger i hans intresse att överenskommelsen klubbas.  Det är lätt att förstå logiken i Bidens resonemang. Den bristande kontrollen vid gränsen är ett av Trumps  viktigaste kampanjargument. En kaosartad fond som han kontrasterar sig själv – både sitt renommé och sina vallöften – emot.  Går situationen mot en uppklaring mitt under valrörelsen förlorar Trump en viktig stridsfråga.  Samtidigt är frågan med vilken trovärdighet väljarna anser att Biden tar kommandot i frågan. Om de har överseende med hans sena respons, eller ser den som motiverad av en vilja att vinna valet snarare än ett genuint engagemang

Trump och Biden möts vid gränsen – kan avgöra USA:s val


Ryssland följer nu ”noga vad som kan upprättas militärt och vilka vapen som forslas in Sverige”. Så lyder den första officiella kommentaren från Kreml till SvD efter Ungerns ja till Sveriges Natoansökan. ”Potentiell konfrontation väntar”, säger utrikesministerns talesperson. GENÈVE Sedan Ungern på måndagen sa ja till svenskt Natomedlemskap har Kreml inte kommit med något officiellt uttalande.  Den ryska ambassaden i Stockholm har publicerat ett meddelade på plattformen Telegram där det varnats för motåtgärder utan några konkreta detaljer. Men varken president Vladimir Putin eller hans talesperson Dmitry Peskov har gjort något uttalande.  På tisdagen deltog SvD i en pressbriefing med ryske utrikesministern Sergej Lavrovs talesperson Maria Zakharova. Briefingen hölls i Moskva med 14 Rysslandsbaserade journalister och SvD deltog via länk.  Hur ser Ryssland på att Sverige nu går med i Nato? – Sveriges Natomedlemskap leder oundvikligen till att den här delen av Europa omvandlas från en zon av stabilitet och samarbete till en zon av potentiell konfrontation, säger Maria Zakharova. ”Kan bli zon för konfrontation” Hon går inte in på hur denna konfrontation kan se ut, utan beklagar att Sverige nu övergett 200 års militär alliansfrihet.  Det enda skälet till att Sverige går med i Nato är Rysslands fullskaliga invasion i Ukraina i februari 2022 och att Ryssland nu ockuperar en femtedel av landet. – Den svenska alliansfriheten var en viktig faktor för stabilitet i den baltiska regionen och norra Europa. Det är nu borta, säger hon. Lavrovs talesperson hävdar även att växande antiryska stämningar ligger bakom att Sverige nu går med i försvarsalliansen.   – En upptrappad antirysk hysteri i Sverige är en viktig komponent som lett fram till landets Natomedlemskap. Denna hysteri har i sin tur uppmuntrats av det politiska och militära ledarskapet i Sverige, och även från utlandet. Ilmari Käihkö, docent i krigsvetenskap vid Försvarshögskolan i Stockholm, konstaterar att Moskva inte medger eget ansvar för den uppkomna situationen, utan väljer att se sig som ett offer. – Det är Rysslands storskaliga invasion av Ukraina som ökat spänningen, minskat stabiliteten och mer eller mindre eliminerat allt samarbete länderna emellan. Det som saknas här är ett erkännande av Rysslands eget ansvar i situationen, säger Ilmari Käihkö och fortsätter: – Natoopinionen ändrades i Sverige först efter Ryssland oprovocerat invaderade Ukraina. Om det ryska utrikesdepartementet vill leta efter orsaker till att vi vill ansluta oss till Nato så får de se sig i spegeln.  Enligt SOM-institutet vid Göteborgs universitet ledde Rysslands invasion av Ukraina till den största och snabbaste opinionsförskjutningen som hittills uppmätts i SOM-undersökningarna. Andelen positiva till ett svenskt medlemskap i Nato ökade med 35 procentenheter mellan 2021 och 2022, enligt SOM-institutets rapport i maj. Ryssland anföll Ukraina i februari 2022.  Maria Zakharova hävdar i stället att Sveriges och Finlands Natomedlemskap minskar stabiliteten.  Vad betyder det för Ryssland att både Sverige och Finland nu blir Natomedlemmar – och försvarsalliansen därmed har expanderat, vilket Ryssland absolut inte ville? – Genom att Sverige och Finland gått med i Nato har den geopolitiska situationen i världen destabiliserats och förvärrats. Nu ökar risken för konflikter mellan stater som står på varsin sida om linjer som dragits upp av Washington. Vi tror att spänningarna kommer att öka liksom västvärldens russofobi, säger Maria Zakharova. Kreml: ”Vi följer Sverige noga” Lavrovs talesperson säger att Ryssland noga kommer att följa vad Sverige gör efter inträdet i ”det aggressiva blocket Nato”. Det ska hjälpa Ryssland att besluta om motåtgärder och vedergällning, säger hon

Maria Zakharova till SvD: Följer vad Sverige gör i Nato


Föreställningen om att män inte kan ge varandra komplimanger är gravt förenklad. Åtminstone när det gäller styrketräning. Björn Werner gör ett rekordlyft – och möts av en värme han knappt fick som nybliven pappa. Det är alltid tomt på mitt gym. Det gör bänkpressen extra skräckinjagande. Och nu hade jag för första gången i mitt liv lastat på hundra kilo. Att ensam lägga sig ned och pressa en skivstång lastad med precis så mycket som du klarar av att lyfta över kroppen, hålla det stilla där, och sedan långsamt sänka ned den till bröstnivå är farligt på riktigt. Om styrkan sviker riskerar du att klämmas fast under stången. Har du riktig otur rullar den ner över din hals. Krossar ditt luftrör.  Jag lade mig ner på bänken. Vred upp volymen på thrashmetal-bandet Slayers ”Raining blood” till högsta nivå. Fattade stången, händerna i linje med axlarna. Väntade in de 43 sekunder som det tar innan låten skiftar från atmosfärisk uppbyggnad till frenetisk elgitarr. Jag lyfte av stången från ställningen, sänkte den långsamt mot bröstet. Sedan uppåt. En gång. Ryggen spänd i båge. Armarna skakande – men raka. En gång till. Upp, ner. Tredje gången bara upp, på ren vilja, innan stången tryggt låg tillbaka på startpositionen. Jag klarade det.  Manliga vännernas hyllningar  Minuterna senare kom kvittot på mitt mandomsprov från mina manliga tränande vänner som jag genast skickat resultatet till. En oironisk och ärlig värme få av dem lyckades utstråla ens när jag blev pappa. I varje fall var det så det kändes – och fortfarande känns när jag smusslar in budskapet om mina gains över en öl.  Reaktionen är alltid densamma.  – Bror! Snyggt jobbat!  Det är märkligt. Att kunna bänka hundra kilo är i dagens inte bara postagrara utan till och med postindustriella samhälle en direkt menlös förmåga. Precis som det egentligen saknar nytta att lägga på sig – och aktivt underhålla – mer muskelmassa  än vad som krävs för att sitta bakom ett skrivbord. Ändå verkar det i just denna aktivitet som att män kan acceptera varandra som välmenande jämlikar. Så är det som bekant inte annars.  DN:s Andrev Walden beskrev i november hur svårt det är för män att såväl ge som ta emot varandras komplimanger. Att något så enkelt som att berömma en annan man för hans fina frisyr kan väcka akuta obehagskänslor i båda led. Även om de flesta män nog kan känna igen sig i iakttagelsen är det inte en universell sanning. Den homosociala manliga tillvaron är inte bara en emotionell stenöken. När det kommer till styrketräning och muskelbyggande är min erfarenhet snarare en välfylld charkdisk av goda råd, uppmuntran och komplimanger.  En vänskaplig miljö Styrketräningsinternet speglar detta tillstånd. En plats som, precis som gymmiljön i stort, är betydligt mindre toxisk än allmänna fördomar gör gällande. Den dominerande faktorn här är inte, som man skulle kunna tro, män som försöker överglänsa varandra med vem som är störst, bäst och vackrast.  Tonen är i stället den manliga vänskapens signum: att förklara saker för varandra. Youtube kryllar av videos med tips på goda och proteinrika recept och halvvetenskapliga försök att förklara hur det populära kosttillskottet kreatin egentligen fungerar. På den populära svenska sajten Styrkelabbet guidar man styrketränare till maximal framgång – genom kostråd och genomgångar av de bästa övningarna.  Också kulturen har sin beskurna del av muskelbyggandets kamratskap, även om den inte alltid är förbehållslös

Björn Werner: Jag bänkade 100 kilo – reaktionen var märklig


Om Ryssland tar kontrollen över den knappt 7 mil långa getingmidjan kan Moskva skära av landtransporter mellan Polen och Baltikum. Det är här, vid Suwalkikorridoren, som militärexperter fruktar att Ryssland ska testa Natos förmåga att aktivera artikel 5. Med den ryska exklaven Kaliningrad västerut mot Östersjön och Aleksandr Lukasjenkos öppna, vitryska landskap som inkörsport från öster betraktas den glest befolkade så kallade Suwalkikorridoren som överkomlig för Vladimir Putin. Det handlar om den 65 kilometer långa gränsen mellan Natoländerna Polen och Litauen. – Vi har gjort krigsspel med olika scenarior i området, berättar Robert Dalsjö, överingenjör vid FOI:s enhet för strategi och policy, med inriktning mot militärpolitiska frågor. Situationen har inte blivit mindre angelägen sedan Ryssland angrep Ukraina och enligt Financial Times även sänkt sin tröskel för att använda taktiska kärnvapen. Enligt FOI:s (Totalförsvarets Forskningsinstitut) uppskattning förfogar Ryssland över cirka 2 000 kärnladdningar som kan vara taktiskt integrerade med trupp. Den förmågan har till exempel inte USA. Dessa skulle, enligt en analys i tidskriften Foreign Policy, kunna utgöra en central del i en rysk ambition att på allvar testa Natos artikel 5 om att ett väpnat angrepp mot en eller flera av parterna i Europa eller Nordamerika betraktas som ett angrepp mot samtliga parter – grunden för alliansens kollektiva försvar. Baltikums läge extra sårbart Baltikums läge, med direkt gräns mot Ryssland, gör det extra sårbart. Med tanke på de stora resurser som går åt till kriget i Ukraina bedöms Ryssland inte mäkta med en fullskalig invasion mot hela Baltikum. Åtminstone inte just nu. Däremot skulle en ockupation av ett mindre landområde, med taktiska kärnvapen som uppbackning, på allvar testa Natos villighet att försvara en liten gränsstat. Speciellt om det inte längre står klart att USA är berett att försvara länder i Europa. Ett scenario som militärexperter lekt med är att Kreml därför skulle kraftsamla för en offensiv mot just Suwalkikorridoren för att skära av landtransporter mellan Polen och Litauen. Därmed skulle Nato omedelbart hamna i underläge. Suwalkikorridoren kallas ibland ”Suwalki gap” på engelska.  För att ytterligare försvåra kalkyleras med att Ryssland skulle använda sig av cyberattacker, desinformation och sabotage i varierande Natoländer för att försvaga alliansens underlag för beslut. Och i Baltikum skulle även etniska ryssar utsättas för påverkanskampanjer, för att ytterligare försvaga Natos position i regionen, enligt analysen. Sveriges roll som transitland Gunilla Herolf, statsvetare och associerad seniorforskare vid UI (Utrikespolitiska Institutet), konstaterar att Baltikums geografiska läge är utsatt: – Jag förstår att balterna är rädda. En rysk offensiv där skulle vara ett möjligt område att testa artikel 5, säger hon. Ett avskuret Polen skulle få andra implikationer: – Om det inte skulle gå att transporter därifrån påverkas Sveriges roll som transitland, säger Gunilla Herolf som för tillfället deltar i ett program med forskare i Litauen för att Europa ska bli starkare. Huvudtemat är att Europa ska bli mer kapabelt att fatta beslut.  – Men än så länge tycker vi att tyngdpunkten i de framlagda förslagen ligger alltför långt söderut i kontinenten, säger hon. Farhågan är vad som ska hända om Donald Trump vinner presidentvalet i USA i höst och realiserar sina förtäckta hot om ett amerikanskt tillbakadragande från Nato. – Det har jag ändå svårt att tänka mig. Även om Trump är svårkontrollerad finns det förhoppningsvis andra kompetenta krafter omkring och ett presidentbeslut är inte tillräckligt för ett tillbakadragande. Just nu är det valkampanj, sedan blir det försvarspolitik – om han skulle vinna valet, säger Gunilla Herolf

Ryssland kan utmana Natos artikel 5 vid Suwalkikorridoren


Att inte stödja Ukraina kan leda till en snabb fred med en rysk seger, men den långsiktiga effekten riskerar att bli mer lidande när Ryssland och Kina inser att krig mot demokratier lönar sig. Det skriver Marco Nilsson, konfliktforskare. Att inte stödja Ukraina kan leda till en snabb fred med en rysk seger, men den långsiktiga effekten riskerar att bli mer lidande när Ryssland och Kina inser att krig mot demokratier lönar sig. Det skriver Marco Nilsson, konfliktforskare. Mot slutet av kalla kriget började det spridas tankar bland beslutsfattare och militärer i väst om att Sovjetunionens numerära överlägsenhet kunde motverkas med ett militärteknologiskt övertag. Så länge kärnvapen inte användes skulle krig kunna vinnas snabbt, om det skulle komma till kritan, tack vare västvärlden högkvalitativa vapensystem. Bland forskare utmynnade detta, till exempel, i den så kallade offense-defense-teorin som antog att effektiva offensiva vapensystem borde göra krigen kortare med ett avgörande slut. Antagandet visade det sig vara empiriskt felaktigt. En statistisk studie som jag gjorde om alla krig sedan Napoleon bidrog till att ifrågasätta teorin då militärteknologin inte visade sig ha den förväntade effekten på krigens längd. Dessa slutsatser avspeglas i dag också i en ny amerikansk rapport som ska ligga till grund för landets nya försvarsstrategi. Rapporten bygger på en analys av kriget i Ukraina där högteknologiska vapen inte varit lika effektiva som förväntat. Både den statistiska studien och de nya observationerna i Ukraina var dåliga nyheter för Nato och västvärlden. Alla visste naturligtvis att faktorer som storleken på ett lands militär och ekonomi är avgörande i krig, men när den nya militärteknologin inte verkade påverka krigens längd återstod frågan: finns det överhuvudtaget något nytt som gör det? Det var lätt att se att det inte bara varit militärteknologin utan också de relativa maktförhållandena bland de stora staterna som hållit på att förändras. När jag tog mig an frågan i en efterföljande statistisk studie var resultaten nedslående. Det visade det sig att polariteten i det internationella systemet hade en trolig effekt på krigens längd. När världen domineras av en hegemon, så som USA, är krigen i genomsnitt kortare, men när polariteten ökar med flera stormakter som är mer jämlika och tävlar om ledarskapet i det internationella systemet blir krigen längre. Exempel på det sistnämnda är naturligtvis världskrigen, men vi kan se detta även i Ukrainakriget som fortfarande pågår utan slut i sikte. Man kan tycka vad man vill om USA:s ledande position i världspolitiken, men att krigen riskerar att bli längre med USA:s minskande relativa makt kan få förödande konsekvenser i form av ökat mänskligt lidande. De döda och sårade i Ukraina och Ryssland kan redan räknas i hundratusentals. Också den ekonomiska kostnaden för krigföring ökar, vilket lett till frågor om hur länge Ryssland kommer att klara av att leva i en krigsekonomi och hur länge västvärlden vill bidra till de enorma kostnader som kriget innebär. Allt är dock inte lika mörkt. Det finns nämligen forskning om att längre krig innebär inte bara ökat mänskligt lidande utan också en minskad risk för att angriparen vinner vilket borde avskräcka länder från att anfalla varandra. Antagligen var Putin mer upptagen med hypernationalistisk expansionsiver än att sätta sig in i forskningen och grundligt överväga riskerna med att anfalla Ukraina. Men Kina observerar noggrant händelseförloppet i Ukraina. Kina, inte Ryssland, är i dag den främsta utmanaren till den USA-ledda världsordningen

Marco Nilsson: Stöd till Ukraina kan förebygga nya krig


Högre pensionsavgift och en ”gas” som låter överskottet i pensionssystemet regna över nuvarande och kommande pensionärer ska utredas. Du som jobbar kan få betala in mer pengar till din egen pension via lönen, eller också kan pensionsavgiften höjas på annat sätt.  Både du som har pension och du som jobbar kan få högre pension om en gas införs där delar av överskottet i pensionssystemet – i dag 1 300 miljarder kronor – delas ut till dagens och framtidens pensionärer. De här två tankarna presenterade pensionsgruppen, som numera består av alla riksdagens åtta partier, vid en pressträff på onsdagen. Ingenting är dock beslutat.  Frågan om höjd avgift ska en statlig utredning titta på i ett år. Och frågan om gasen ska en arbetsgrupp i regeringskansliet analysera i nio månader. I botten ligger problemet med att garantipensionen kan bli nästan lika hög som inkomstpensionen för en person som har jobbat hela sitt liv, enligt äldre- och socialförsäkringsminister Anna Tenje (M). Hon är även ordförande i pensionsgruppen. – Därför behöver inkomstpensionerna på något sätt stärkas, säger hon till SvD efter pressträffen. Grundtanken är att man ska betala in pengar till sin egen pension när man jobbar och att det ska löna sig att arbeta hela livet. Men just i år är skillnaden i pension mellan den som har jobbat hela livet och den som har jobbat lite eller inte alls mindre än någonsin. Det så kallade respektavståndet mellan intjänad pension och garantipension har krympt.  Det beror bland annat på att garantipensionen räknas upp med inflationen och höjs med 9,1 procent i år medan inkomstpensionen, som utgår från inkomstutvecklingen, räknas upp med 1 procent. – Respektavståndet måste återupprättas, säger Anna Tenje. Men om man höjer avgiften nu får väl dagens pensionärer inte det bättre? – Det är klart att om man ska lägga ett sådant förslag, att bara höja avgiften, då tar det 40 år innan det får full effekt. Hon påpekar att det är gasen som ska få effekt för dagens pensionärer, om den blir av. Vi har många pensionärer, skulle en gas ge mycket i plånboken för var och en? – Jag vill inte spekulera i kronor och ören. Hans Eklind (KD) har drivit på för en gas sedan 2020. – Med gasen kommer både de som är pensionärer i dag och de som ska bli pensionärer att få ett tillskott. Det i sin tur kommer att leda till att färre personer kommer att behöva garantipension, säger han. När det gäller eventuell höjd avgift påpekar han att den även skulle få andra effekter. – Om du höjer pensionsavgiften tar du en del av löneutrymmet i anspråk. Det kommer aldrig vara så att det är någon annan som betalar att man höjer pensionsavgiften, säger han. Löntagarna betalar i dag 7 procent i allmän pensionsavgift, men det dras av på skatten. Medan arbetsgivaren betalar 10,21 procent på anställdas lön och andra skattepliktiga ersättningar. Även Anders Ygeman (S) säger att en höjd avgift påverkar arbetsmarknaden. – Beroende på hur man gör det så kommer det att få olika effekter på arbetsmarknaden, säger han. Han fortsätter: – Men det kommer också att ha den effekten att man kommer att kunna ge dem som har jobbat ett hårt arbetsliv högre pensioner, säger han. Martina Johansson (C) påpekar att det kan finnas andra sätt att behandla en höjd avgift, som att kompensera arbetsgivaren eller att höjningen blir en egenavgift för den som jobbar.

Pensionsgruppen: Höjd avgift kan höja pensionerna


Från uzbekernas brist på introspektion till Knausgård. Sociologen Roland Paulsen försöker analysera psykoterapins psyke – men diagnosen blir förenklad, skriver Jenny Jägerfeld. Sociologen Roland Paulsen har tagit på sig den mastiga uppgiften att analysera själva psykoterapins psyke. Hans spaningar spänner från självmordsfrekvensen bland Wiens psykoanalytiker på 1930-talet till uzbekernas brist på introspektion och Knausgårds internaliserade bögskräck – men tyvärr är diagnosen aningen förenklad. Paulsen har gått till en sömnig psykoanalytiker – och det är bara att beklaga – men har han någonsin gått i någon annan terapi? Satt sig in i teori och praktik? Utifrån hans tvärsäkra påståenden om psykoterapins natur och tillämpning, så undrar jag. Jag är helt enig om att den ökande psykiska ohälsan är alarmerande. Jag tror även, precis som Paulsen, att det faktum att vi tar mer hänsyn till hur det står till med ekonomin än med människan är en bidragande orsak till att vi hamnat i den här situationen.  Vi vet att politiska, ekonomiska och sociala omständigheter påverkar hur vi mår, likväl som kulturella normer och faktorer som klass, kön och sexuell läggning. När den tredje klienten med utmattningsdepression klev in på min mottagning samma dag, utan att det ens hade blivit dags för lunch, undrade jag också vad jag höll på med som mentalt plåstrade om människor i ett system där de förmodligen åter skulle fara illa så fort de gick tillbaka till arbetet. I terapi fokuserar man givetvis på den enskilda klientens upplevelse, känslor, tankar och lidande, men sätter alltid detta i ett sammanhang.  Vad skulle alternativet vara? Det finns andra problem som drabbar människor som också har en samhällelig grund. De ökade luftföroreningarna kan orsaka andningsproblem, astma och lungsjukdomar. Radon, tunnare ozonskikt och giftiga kemikalier kan ge upphov till cancer. Ska vi strunta i att skicka dessa människor till läkare bara för att problemet egentligen ligger på samhällsnivå?  Paulsen utbrister plötsligt att vi såklart inte ska sluta gå i psykoterapi, vilket förbryllar, eftersom han ägnar tiotusentals tecken åt att beskriva varför vi inte ska göra det.  Ett skäl till att allt fler söker vård och uppger att de mår dåligt är att stigmat har minskat – ett faktum som Paulsen underlåter att ta upp. Vi har betydligt lättare att både erkänna och tala om vår egen psykiska ohälsa i dag, utan att det ses som en svaghet. Om det resulterar i några sommarprat med ”standardiserade livsberättelser om svåra erfarenheter” är det kanske något vi får hacka i oss. På samma vis även att psykologer får ta större plats på den mediala arenan. Jag är den första att erkänna att jag har aktier i målet. Jag är psykolog, har bedrivit psykoterapi och uttalar mig ofta om psykologiska frågor i tv, radio och tidningar. Om man är svartsjuk på en influencer så är det fortfarande svartsjuka. Skälet till detta är att jag har tyckt att det finns en poäng med att avmystifiera psykologisk kunskap, att göra den mer tillgänglig och begriplig för människor, så att de kanske kan förstå sig själv och andra bättre, förbättra sina relationer och hantera svårigheter på ett mer konstruktivt vis. Ofta handlar psykologens roll om att normalisera, inte patologisera, som Paulsen tror. Och om man är svartsjuk på en influencer så är det fortfarande svartsjuka. Arenorna kanske har ändrats, men i grunden är det universellt mänskliga känslor vi talar om. Riktigt märkligt blir det när Paulsen börjar orera om tredjepersonsförklaringarnas makt. För även om det var något som Freud och hans gäng ägnade sig åt, så är det inget som psykoterapeuter använder sig av i dag.  Jag vet inte heller om Paulsen medvetet gör sig blind när han jämför psykologisk forskning med medicinsk

Jenny Jägerfeld: Roland Paulsens utfall blir vilseledande