Det finns en grupp att värna i grunden, nämligen de individer som föds med oklar könsidentitet. Men det innebär inte att staten ska göra det enklare att byta juridiskt kön.  Snart kan det bli betydligt enklare att ändra juridiskt kön – det vill säga det kön som anges i ID-handlingar. Hittills har detta krävt både medicinsk utredning och ett godkännande från Socialstyrelsen, vilket är en process som kan ta flera år. Enligt ett nytt förslag ska i stället den enskildes självidentifikation bli avgörande, och åldersgränsen sänkas från 18 till 16 år med vårdnadshavares medgivande. Bara två partier motsätter sig den nya lagen: Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna. (Även S-kvinnorna och dess ordförande Annika Strandhäll har tagit ställning mot – något som ska ha väckt ”stor irritation” inom moderpartiet.) Trots splittringen i regeringen har Moderaterna och Liberalerna valt att gå vidare med förslaget, men på ett mycket ovanligt sätt: I stället för att låta frågan beredas i regeringskansliet går M och L via riksdagen. Och i riksdagen har L och M en majoritet med sig. Vi föds till man eller kvinna, inte till hen. Att ändra lagen så att den vilar på självidentifikation kan låta tolerant och vidsynt. En självklarhet för den som inte är fobisk eller inskränkt. Så bör den dock inte betraktas. Det finns en grupp att värna i grunden, nämligen de individer som föds med oklar könsidentitet. Under det gångna halvseklet har också runt 6 000 svenskar som diagnostiserats med transsexualism fått byta juridiskt kön. Men detta innebär inte att människan generellt är en hermafroditisk art. Vi föds till man eller kvinna, inte till hen. Som Agnes Wold, professor i klinisk bakteriologi, sammanfattar i Expressen: ”Principen att man kan bestämma sitt kön själv strider mot vetenskap och erfarenhet. Könet kodas av kromosomer som finns i varje cell i kroppen. Att ett fåtal personer upplever att de har ett annat kön än vad biologin säger, kan inte ändra vetenskapliga fakta.” Men samhällsdebatten domineras av en ideologisk föreställning om att kön i första hand är något som individen avgör själv. Denna föreställning har sannolikt haft stor betydelse för att allt fler unga söker behandling för könsdysfori. Flickor, särskilt med autismspektrumsyndrom, har dykt upp som en ny patientgrupp. Normal pubertetsångest tolkas som att vara ”född i fel kropp”. Och transvården har redan skakats av ett antal skandaler där unga farit mycket illa. Under en tid fanns en förväntan om att människor skulle tala om ensamkommande ”barn” även när det uppenbart rörde sig om vuxna. Nu ställs människor inför samma förväntan att säga sig se en kvinna när de i själva verket har en man framför sig, och vice versa.  Vi har varit med om liknande situationer förut, med liknande ideologiska fenomen: Både vad gäller de apatiska och de ensamkommande barnen blev en sanning starkt dominerande, just eftersom den uppfattades som den enda anständiga. Konsekvensen blev att sårbara barn råkade illa ut. Det finns ytterligare en likhet: Under en tid fanns en förväntan om att människor skulle tala om ensamkommande ”barn” även när det uppenbart rörde sig om vuxna. Nu ställs människor inför samma förväntan att säga sig se en kvinna när de i själva verket har en man framför sig, och vice versa. Sådana påbud, där den enskilde ska göra våld på sitt eget samvete och omdöme, är något som fria samhällen ska vara mycket vaksamma mot. Sverige har, tack och lov, inte varit mest progressivt i transfrågan. I Norden är Sverige det enda landet som ännu kräver omfattande medicinska utredningar för att byta juridiskt kön

Neuding: Underlätta inte juridiskt könsbyte


En diffus känsla har jagat henne i en hel månad. Först i mötet med sin barndoms mobbare förstår Maria Maunsbach innebörden. Januari har velat mig något. Det började utanför Sagrada Familia där jag fick syn på kvinnan mitt ex envisades med att kalla för ”den som visat honom vad kärlek egentligen är”. Hon är brittisk, bor i England, och jag har egentligen bara sett henne på internet – men där stod hon. Livs levande framför både mig och evighetsbygget. Jag stirrade som en idiot och det jag såg var: en helt vanlig kvinna som närmar sig fyrtio. Varken mer eller mindre. Men eftersom jag är trögfattad förstod jag inte vad januari ville med detta och därför, någon vecka senare, hamnade jag bredvid min barndoms mobbare på krogen. Han kände igen mig, men mindes uppenbarligen inte att han plågat mig med öknamnet PADDAN i flera års tid. Jag sade inget om det utan pratade om andra saker.  Han berättade om olika killar vi kände i Höör, anekdoter om storslagna slagsmål, och deras tragiska dödsfall. ”Ja, du vet hur det var i Höör” sade han ”men jag minns de ljusa stunderna”. När han kom in på sin barndom – en tillvaro präglad av våld och fattigdom – spelades ”Don’t look back in anger” i bakgrunden.  Då förstod jag vad januari velat hela tiden. Det är dags att släppa taget och förlåta.  Jag har följt den danska influencern – och före detta litteraturkritikern – Katherine Diez så länge att jag hängt med under tre av hennes kärleksrelationer. Först var det änkemannen, en dubbelt så gammal musiker vars fru dött bara någon månad innan de träffades.  Sedan blev hon ihop med Danmarks dåvarande miljöminister, för att abrupt lämna honom och finna den stora kärleken hos Adam Price (mannen bakom både ”Borgen” och ”Spise med Price”). Diez har gjort sig ett namn på en grogg bestående av en romantisk fäbless för litteratur och klassisk kultur, långa texter om feministiska frågor – där den viktigaste för henne varit att man kan vara en intellektuell kvinna och ändå ha ett mycket feminint utseende – samt att själv se ut lite som Barbie.  Hon har ofta hamnat i blåsväder, som när hon gjorde reklam för en maskin som påstods bränna enorma mängder fett, men inget har varit värre än det hon nyligen råkat ut för. Ett gäng användare på Reddit har sett över hennes texter på Instagram och upptäckt att hon ganska ofta snott dem. Skandalen granskas i allt från Politiken till danska Se og Hør, och Berlingske, där hon tidigare skrev litteraturkritik, har startat en utredning för att ta reda på om det är så att hon även plagierade när hon arbetade för dem.  Med allt detta sagt, jag håller tummarna för att den svenska litteraturvärlden kan uppbåda något liknande – det hade piggat upp. Den tårta som jag tänkt på som Min Tårta, som min mor, från det att jag var ett litet barn fram till i dag, bakat på min födelsedag har börjat dyka upp på receptsidor. Bland annat lade konditorn Tea Malmegård upp receptet och benämnde tårtan något i stil med ”Min mosters tårta”. Jag har reagerat på detta som en sur unge, obenägen att dela med mig. Helt ointresserad av att andra ska ha känslor inför Min Tårta.  Jag förstår förstås vad det är som hänt – maktfaktorn Buffé och Allt om mat har varit i farten igen. Den plats där man ska verka om man på riktigt vill arbeta med emotionell påverkan.  Trettio år efter ett recept figurerat där har receptmakaren all makt över de nu vuxna barn som vuxit upp med maträtten ifråga. Bara genom att visa att deras tårta inte är enbart deras blir de förlamade av chock. Program: ”Gogo for the gold”.  Tårta: Daimtårta. Instagram-mormon: @ballerinafarm

Maria Maunsbach: Då förstod vad januari ville mig


En skeptisk hållning till drickande, utan att bli nykterist, det tror alkoholläkaren Sven Andréasson på. ”Ibland fyller alkohol en funktion och därmed bör man ha en öppen dörr för det”, säger han. Sven Andréasson är professor emeritus i socialmedicin vid Karolinska Institutet och har ägnat större delen av sitt yrkesliv åt frågor kring alkohol och beroende. I höstas kom han ut med boken ”Att dricka mindre” (Hjalmarson & Högberg) där han bland annat lyfter fram ”sober curious”-rörelsen som handlar om en nyfikenhet på det nyktra alternativet, men utan att alltid avstå från alkohol.  Begreppet lanserades av den brittiska författaren Ruby Warrington som skrev en bok med samma namn, ”Sober curious” (Harper One) för några år sedan.  – I boken frågar hon sig själv: Är det här värt det? Att dricka när det stökar till livet på så många olika sätt? säger Sven Andréasson.  ”Alkohol invävt i samhället” Warrington kommer fram till att drickandet berövar många människor ett harmoniskt liv. Och att de betalar ett högt pris för sin berusning. – Men hon konstaterar samtidigt att det är en stor utmaning att avstå eftersom alkohol har vävts in i vårt sociala samhälle, och förväntas och uppskattas nästan överallt, säger Sven Andréasson.  Själv gillar han öppenheten inom sober curious-rörelsen. Att fokus ligger på att vara en kritisk konsument som värderar för- och nackdelar med alkohol.  – Nackdelarna med att dricka är i allmänhet mycket större än fördelarna, men ibland fyller alkohol en funktion. Det kan vara trevligt att ta ett glas på en fest och man kan vara öppen för det. Därmed är man inte ”sober sober”, utan ”sober curious”.  Vill inte sluta dricka helt Det förhållningssättet ligger i linje med hans egen forskning kring alkohol där befolkningsstudier visat att det finns en stor grupp människor med alkoholberoende som inte nås av vården. I snitt har 4–5 procent av befolkningen ett alkoholberoende (enligt ICD10) vilket motsvarar ungefär 300 000 personer i Sverige.  Men väldigt få av dem hade sökt, eller fått vård. Bland annat för att de inte visste vart de skulle vända sig. Den vård de kände till var riktad till personer med grava problem och det här rörde sig om ”vanligt folk”, som levde vanliga liv med familj och arbete. – Men som har det här tillståndet med alkoholberoende som naturligtvis utgör ett hot på sikt mot hälsa och det sociala livet. Förordar inte total nykterhet Ett viktigt skäl till att många i studierna inte ville ha med vården att göra, var att de inte ville sluta dricka helt.  – Utan de ville dricka mindre, och det trodde de inte att de kunde få hjälp med, säger Sven Andréasson. Det är den forskningen som gör att han i dag inte förordar total nykterhet för alla. Uppföljande studier visade också att flertalet som en gång varit beroende, tre år senare inte längre var det.  – Det är inte möjligt för alla, men för många, säger Sven Andréasson. För dem kan idéen med sober curious leda till ett minskat drickande eller nykterhet.  Fler sober curious-alternativ Han poängterar att det finns en ”tyngre grupp” där det verkligen är motiverat med en bra beroendevård. För dem är det mycket svårt att dricka måttligt. – Men risken att man skulle locka någon i fördärvet genom sober curious är mycket liten, anser Sven Andreasson. Han ser hur sober curious-alternativen dyker upp på alltfler ställen i samhället. Exempelvis hos Stockholm 12. En mötesplats som välkomnar såväl beroende och nyktra. Ett annat exempel är dryckesföretaget Oddbird som grundades av tidigare socionomen Moa Gürbüzer med syftet att ”utmana den rådande alkoholnormen” med vad hon kallar ”alkoholbefriade alternativ”

Professor gillar ”sober curious”-rörelse: Alkohol fyller funktion


Den mordmisstänkte 19-årige svenske medborgaren som frihetsberövats i Bagdad kommer inte att begäras utlämnad till Sverige. Svensk polis vill inte få hem mannen och har delat uppgifter med irakiska kollegor, enligt uppgifter till SvD. Det har snart gått fyra veckor sedan den 34-årige gängledaren Mustafa ”Benzema” Aljibouri sköts ihjäl i Bagdad. Den som misstänks ha hållit i vapnet är en svensk 19-åring som greps kort efter dådet. Han är dömd för narkotikabrott och har förekommit i en mordutredning av en gängrelaterad dödsskjutning. Att mannen är svensk medborgare innebär däremot inte att han kommer att utlämnas till Sverige. Det skulle kräva en konkret brottsmisstanke på svensk mark, enligt kammaråklagaren Christer Sammens, som varit inkopplad i tidigare fall som omfattar 19-åringen. – Som åklagare måste vi ha ett ärende eller någon anledning till att man ska begära honom utlämnad från Irak till Sverige. Men det finns inte, säger Sammens. Handlingar som SvD tagit del av visar att 19-åringen i tidig ålder började sälja narkotika och drogs in i den kriminella miljön. Han har beskrivit sig själv som en impulsiv person utan konsekvenstänkande.  Nu står han inför en irakisk rättsprocess. Om rätten finner 19-åringen skyldig till mordet riskerar han dödsstraff. Ytterligare två svenska medborgare har frihetsberövats misstänkta för inblandning i mordet. Det rör sig om en 23-årig man och en 25-årig man, enligt uppgifter till SvD. 25-åringen är skriven i norra Sverige och har suttit häktad för grova krigsförbrytelser och mordförsök, men friades i båda fallen. Han är däremot dömd för flera våldsbrott.  23-åringen är hemmahörande i Stockholm och har tidigare dömts för medhjälp till utpressning och rattfylleri. Irakiska myndigheter har inte begärt att Sverige ska bistå utredningen av mordet. Det har däremot funnits kontakt med svensk polis som delat underlag och underrättelser med kollegor i Irak, enligt uppgifter till SvD. Begränsat med information ska ha gått i motsatt riktning. Irak har tydligt markerat att de vill sköta fallet själva. Det är något som svensk polis inte ”ligger sömnlös” över, säger en poliskälla med insyn. – Vi har försökt hjälpa till så mycket vi kan. Samtidigt är vi tydliga med att det är ett brott som skett i Irak. Vi kommer inte starta någon förundersökning i Sverige. Vem som ligger bakom mordet i Bagdad är inte klarlagt. Klart är däremot att Aljibouri månaderna före mordet hade skaffat sig många fiender. När det kriminella nätverket Foxtrot splittrades under hösten, allierade sig Aljibouri med ledaren Rawa Majid – mot rivalen Ismail Abdo. Under våldsvågen som följde utsattes Aljibouri och anhöriga till honom för flera mordförsök.  I slutet av förra året bröt Aljibouri även med Rawa Majid. Han började istället figurera som ledare för ett eget gäng och hetsade mot både Majid och Abdo på sociala medier.  Efter att skotten fallit i Bagdad firade personer kopplade till olika kriminella nätverk mordet på sociala medier. Den mordmisstänkte 19-åringen har kopplingar till falangen som leds av Abdo, enligt uppgifter till SvD.

19-åring inför rätta i Irak – kommer inte utlämnas till Sverige


Är Putin i allt väsentligt en ny Hitler? Var 2022 vårt 1939? I sin nya bok sätter Wilhelm Agrell ljuset på de många parallellerna mellan de omständigheter som ledde till andra världskriget och dagens geopolitiska instabilitet.  Efter Rysslands angrepp på Ukraina i februari 2022 har försvars- och säkerhetspolitik fått förnyad aktualitet runtom i Europa. Det gäller som vi märkt även i Sverige. Med några få undantag är dock debattörernas tidshorisont begränsad, oavsett vilket parti eller intresseorganisation som de representerar. Till exempel lämnade statsminister Ulf Kristersson inte den nära samtiden under sitt tal på Folk och försvars rikskonferens för några veckor sedan. Den utveckling som han tecknade hade sin startpunkt vid motsvarande konferens i januari 2018.  Kontrasten var slående när Maimo Henriksson, Finlands ambassadör i Sverige, äntrade talarstolen. Förvisso uppehöll hon sig, i likhet med Kristersson, huvudsakligen vid det ryska anfallet mot Ukraina samt Finlands och Sveriges Nato-ansökningar, men alltid mot bakgrund av de många finsk-svenska ansatserna till försvarssamarbete under de senaste hundra åren. Oviljan att blicka bakåt är ingalunda ny i Sverige, och den har varit särskilt påtaglig i just försvars- och säkerhetspolitiska sammanhang. Efter Berlinmurens fall, kalla krigets slut och Sovjetunionens kollaps dominerades den politiska diskussionen av uppfattningen att konflikter i närområdet hörde till en svunnen era. En konsekvens av förändringarna var beslutet 2009 om att avskaffa värnplikten till förmån för en yrkesarmé: de omfattande stridskrafter som förut skulle kunna bekämpa en invasionsmakt ersattes med ett begränsat insatsförsvar.  Att denna nyordning innebar en fortsatt nedrustning stod, om inte förr, klart år 2013, då Fredrik Reinfeldt benämnde försvaret ”ett särintresse”. Underförstått kunde skattemedel som förut gått till inköp, konstruktion och underhåll av kanoner, stridsvagnar och flygplan i stället fördelas på vård, skola, omsorg och andra liknande ändamål.  Argumentationen hade föregångare, men i ett annat parti. Socialdemokrater som Per Albin Hansson och Ernst Wigforss menade i första världskrigets efterföljd att det inte existerade någon nation som kunde tänkas gå till attack mot Sverige. De förespråkade att resurser som nyligen plöjts ner i försvarsanslag skulle göra bättre nytta i andra sammanhang. I den nyutkomna ”En tid för krig. Europas väg mot storkonflikt 1939 och 2022” (Historiska Media) tar historikern och underrättelseforskaren Wilhelm Agrell sin utgångspunkt i en notering i Astrid Lindgrens krigsdagbok. Redan under konfliktens första dag såg hon vad som komma skulle i form av en helt ny och omvälvande tillvaro. Samtidigt funderade hon över det vardagliga och triviala, såsom körförbud för privatbilister och huruvida det skulle vara möjligt att handla kakao framöver. Lindgren var långt ifrån ensam om att blanda stort och smått. Medan löpsedlarna basunerade ut att ett nytt krig brutit ut fick personalen vid den brittiska underrättelsetjänsten Secret Intelligence Service nya förhållningsregler för inköp av kontorsinventarier och möbler. Det sistnämnda exemplet sätter tonen. Visserligen är boken en i väsentliga avseenden konventionellt upplagd historisk redogörelse, med betoning på de händelseutvecklingar som ledde fram till det tyska anfallet på Polen 1939 respektive det ryska angreppet på Ukraina 2022. Men Agrells poäng är inte i första hand att bidra med (ännu) en bok om modern historia i största allmänhet. I stället syftar de omsorgsfulla skildringarna av politik och diplomati under mellankrigstiden och efter murens fall till att påvisa både skillnader och (inte minst) likheter

Recension: ”En tid för krig” av Wilhelm Agrell


”Mr & Mrs Smith” med paret Brangelina från 2005 har fått en nyversion i form av en tv-serie. Den är full av relationsproblem och samtidssatir – och farsartad action.  Många saker kan få en att känna att man åldras. Att se sina barndomsfilmer göras om som remakes innan man hunnit fylla 30 är en av dem. I ”Mr & Mrs. Smith” från 2005 gestaltade Doug Liman ett gift men uttråkat yrkesmördarpar, spelade av Brad Pitt och Angelina Jolie, som fastnat i en medelklassig tillvaro där sexlusten dött ut i takt med gardininköpen.  Franscesca Sloanes och Donald Glovers adaption i serieformat för Prime Video delar inte många likheter med förlagan annat än namnet. Maya Erskine och Donald Glover spelar två personer som får i uppdrag att flytta ihop och under täckmantel agera som det gifta paret John och Jane Smith. De gör ett avtal: tjäna multum med pengar, inte ha sex och sen gå skilda vägar när uppdraget är slut. Man behöver inte vara CIA-agent för att kunna gissa vad som sker istället.  Seriens relationskonflikter lyckas få in några skarpa samtidssatiriska minuter per avsnitt men det kompenserar inte för åtta timmar av farsartad action och en hemlig chef som delar ut morduppdrag över ett chatGPT-liknande program som snarare hade platsat i ”Spy kids”. Phoebe Waller-Bridge, skaparen av ”Fleabag”, var ursprungligen med i produktionen men hoppade av projektet med hänvisning till att ”kreativa samarbeten är som äktenskap och vissa äktenskap fungerar inte”. Vilken riktning serien hade tagit med henne ombord kan man bara spekulera i. I filmen från 2005 bodde Brad Pitt och Angelina Jolie i en ljust inredd förortsvilla utan några andra kulturella markörer än rödvin och välstekt rostbiff. De uppfyllde drömmen om det perfekta paret som skulle kunna smälta in var som helst. Dagens John och Jane är däremot 2020-talets uppdaterade dröm om en urban medelklass med eklektisk men välputsad smak. Hemmet utrustas med storslagna målningar och etiopisk jazz spelas ur högtalarna. John blir svartsjuk på grannen som delar Janes intresse för Khalil Gibrans bok ”Profeten”. Men kulturen är inte bara dekorativ utan tvärtom konstant laddad och till skillnad från Brangelina är dagens Smiths inte neutrala i något rum. När ett uppdrag ska utföras på en lyxig konstauktion bestämmer sig John för att smyga in med servitörerna för att inte väcka uppmärksamhet i den homogent vita miljön. Att kombinera arbete och kärlek har dock sina nackdelar och John och Jane uppsöker därför en parterapeut. Jane är bland annat arg för att John skämtat om hennes japanska bakgrund inför några afroamerikanska gangsters med målet att vinna deras förtroende. Det finns en självsäkerhet i serien som vågar skapa humor av terapeutens budskap att ”vissa sätt att kommunicera inom ramen för en grupp är tillåtna” men att på sin frus bekostnad bonda genom rasistiska skämt är inte okej.  Yrkesmördarpremissen är överdriven och samtidigt perfekt för att ta sig an problemen som ett par av skilda etniciteter ställs inför när de tvingas anpassa sig efter olika sociala rum. Men relationen och berättelsens helhet faller till slut på att detta är och förblir Glovers show. Han är en av seriens exekutiva producenter och får de bästa scenerna och replikerna, inklusive de mindre smickrande. Det skapar en obalans som inga kulsprutor under diskbänken kan åtgärda.  Borde Glover ha fått mer inflytande att fullfölja sin vision eller skulle han ha lyssnat mer på de andra kreatörerna? Jane berättar i första avsnittet att det var ryska KGB som uppfann metoden med att agenter arbetar bäst i par. Om det talar för eller emot att serieskapare ska göra detsamma får förbli en öppen fråga.

Recension: Mr & Mrs Smith – actionfylld remake på Amazon Prime


Elbilsmarknaden hackar men Volvo Cars tänker inte ändra strategin. Snart är det bara elbilar som gäller. Det gör vice vd Björn Annwall klart i en intervju. Däremot släpper Volvo elbilstillverkaren Polestar. Volvo Cars fick en strålande torsdag på börsen. Aktien steg som en raket efter att Volvos ledning sagt att de siktar på att avveckla sina aktier i Polestar och inte tänker skjuta till några ytterligare pengar till bolaget. Vid 15.30 var den upp 27 procent.  Beskedet togs emot med lättnad av investerarna. Volvo Cars, som äger hälften av Polestar, har redan lagt in mycket pengar och det förlusttyngda bolaget väntas snart behöva nya tillskott. Polestar har kort sagt blivit ett sänke för Volvo och nu blir det i stället kinesiska Geely, som kontrollerar både Volvo och Polestar, som får skjuta till framtida pengar.  Något som också märktes när Polestars aktie började handlas i New York på eftermiddagen svensk tid. Den föll med 14 procent i den inledande handeln. Björn Annwall, vice vd och kommersiell chef för Volvo Cars, gör samtidigt klart att Polestar, som också har sitt huvudkontor i Göteborg, har spelat en väldigt viktig roll för Volvo. Försäljningen av elbilar ökar inte lika snabbt som tidigare. Det har fått stora bolag som Tesla, Volkswagen, Renault och GM att omväxlande sänka priserna och dra ned på produktionstakten.  Dessutom skärps konkurrensen ytterligare när kinesiska tillverkare som BYD, MG, Nio och Xpeng försöker slå sig fram på den europeiska marknaden. Hur har det påverkat era egna elektrifieringsplaner med hälften elbilar till 2025 och bara elbilar från 2030? – Det är mycket prat om att tillväxttakten avtar och att det är väldigt dåliga marginaler. Men Volvo har lyckats växa och leverera starkare marginaler, säger Björn Annwall. Han förklarar skillnaden mellan Volvo Cars och många andra tillverkare med att elbilsmarknaden består av två delar. De mer påkostade bilarna i premiumklassen och massmarknadsbilarna. – Vi är ju i premiumdelen och där har kunderna mindre bekymmer med inflation och höga räntor. Vi har också varit noga med att vi måste få ned kostnaderna för en elbil till samma nivå som för en förbränningsmotorbil. Det är svårare att klara för de som riktar in sig på massmarknaden. Men det går väl trögare på elbilsmarknaden överlag än vad ni hade räknat med? – Nej. Men de som trodde att man bara skulle kunna smälla ihop en elbil, trycka ut den på marknaden och göra lite reklam på nätet. De får ju tänka om. De kinesiska tillverkarna då, hur påverkas ni av att de kommer till Europa? – Det förändrar inte konkurrensbilden just i vårt segment. Ska du sälja en premiumbil måste du också bygga upp ett varumärke, ha ett återförsäljarnät, service och ett bra andrahandsvärde. Det kommer att ta tid innan de kinesiska biltillverkarna lyckats bygga upp det, säger Björn Annwall. – Men över tid kommer det att finnas kinesiska tillverkare som kommer in i Europa och gör det bra. Precis som japaner och koreaner redan har gjort. Men det kommer att ta tid. Polestar är en ren elbilstillverkare och erfarenheterna från att bygga upp det bolaget har Volvos ledning kunnat utnyttja när de själva försöker ställa om från en traditionell biltillverkare till ett elbilsbolag. – Genom att vi haft Polestar har vi fått hjälp att bli snabbare och mer precisa i vår egen omställning. Så Polestar har spelat en jätteviktig roll i Volvos utveckling och kommer att fortsätta göra det, säger Björn Annwall. De båda bolagen ska fortsätta samarbeta när det gäller utveckling av nya bilar och produktion i Volvos fabriker. Polestar och Volvo delar även tekniska plattformar för sina bilar samtidigt som det finns en viss konkurrens mellan företagen som båda säljer bilar i de högre prisklasserna

Volvo Cars släpper Polestar – rusar på börsen


Ebba Busch föreslår att SVT borde ställt fler kritiska frågor till KD-kollegan Sara Skyttedal. ”När ni gjorde om i tablån, avsatte ett extraprogram och flög ner till Bryssel”, säger hon till SVT.  Det var förra veckan som SVT-programmet ”30 minuter” for till Bryssel för en extrainsatt intervju med EU-parlamentarikern Sara Skyttedal.  Skyttedal hade plötsligt petats som Kristdemokraternas toppnamn inför det kommande EU-valet, för att i stället ersättas med högerdebattören Alice Teodorescu Måwe.  Orsaken till petningen var att Sara Skyttedal i höstas tog kontakt med Sverigedemokraterna för att erbjuda någon typ av tjänst. Vid tidpunkten såg hon inte ut att bli KD:s toppkandidat.  Skyttedal berättade att hon hela tiden varit öppen med sin kontakt med SD och att partiledaren under lång tid haft kännedom om vad som inträffat. Men i en ny intervju med ”30 minuter” berättar Ebba Busch att det tillkommit ny information i omgångar.  SVT-journalisten Anders Holmberg frågar vad det är för ny information som kommit Ebba Busch till kännedom.  – Är det relevant? frågar partiledaren.  – Spelar det någon roll om man har rätt att uppbära förtroende för ett parti, anser du Anders Holmberg, om man har sökt någon typ av kontakt med annat parti medan man fortfarande är folkvald?  Ebba Busch passar under intervjun på att rikta kritik mot ”30 minuter”, vars intervju har sålts in som en partiledarutfrågning inför EU-valet. – Nu sitter vi här och pratar i SVT om en person som inte kommer företräda oss i det här valet, i stället för att ge utrymme åt frågor som hjälper väljarna göra välgrundade val, säger hon till SVT.

Ebba Busch ryter ifrån i SVT om anklagelserna från Skyttedal


Mycket går rätt för den extremt lönsamma kasinojätten Evolution. Men vd Martin Carlesund är inte nöjd med investeringstakten: ”Man måste vakna på nätterna och ifrågasätta sig själv.” Det är Sveriges största techbolag sett till börsvärde. Runt tionde störst totalt, större än både H&M och Ericsson. Aktien är dessutom en av Sveriges mest handlade – och den som gett allra bäst avkastning på Stockholmsbörsen under de senaste fem åren (plus 1 100 procent). Och när nätkasinoleverantören Evolution nu redovisar siffrorna för det sista kvartalet 2023 ökar omsättning och vinst rejält. Vinstmarginalen landar på 59,5 procent, och aktien stiger på torsdagsförmiddagen med över 5 procent. – Jag är nöjd. Vi ökar expansionstakten, under 2023 har vi anställt nästan 2 200 personer, säger vd Martin Carlesund. En liten bom var investeringarna i den egna verksamheten, som under hela 2023 uppgick till 94 miljoner euro. Bolagets prognos var 120 miljoner. – Det handlar om organisk tillväxt genom att bygga studior, rekrytera, bygga programvara. Det är inte pengar som är begränsningen, utan att man ska få människor att göra rätt saker och på rätt ställe. Vi är lite långsammare än jag velat under 2023, säger Martin Carlesund. Han har varit vd sedan 2015, samma år som Evolution gick till börsen. I dag hamnar han på plats 33 på listan över de största ägarna, vilket innebär att han äger aktier värda nära 900 miljoner kronor. Vd:n pekar ut den egna tekniken för videodistribution som nyckeln till framgången. Den möjliggör för en croupier att sitta i Georgien och visa ett kort för någon spelar i Sverige, nästan utan fördröjning. – Vi har lyckats behålla hungern och drivkraften som finns i ett litet bolag och se till att varje dag försöka bli lite bättre än vad vi var i går. När så många personer gör det, då blir det ett enormt momentum. Hur gör man det när bolaget är så stort, och utspritt geografiskt? – Det är jättesvårt. Framför allt så måste man vakna på nätterna och ifrågasätta sig själv, är jag rätt person att göra det här? Du kan inte förvänta dig någonting från någon annan, som du inte gör själv, säger han.  – Det handlar om att göra lite bättre varje dag. Det kan du inte lära dig på någon managementkurs. Vaknar du på nätterna och tänker på det? – Ja. Jag tänker väldigt mycket på det som jag gjort dåligt och väldigt lite på det jag gjort bra. Jag tror man ska vara självkritisk. Vad är du mest självkritisk över? – Jag borde ha expanderat snabbare 2023, och tagit bättre fart för det under 2022. Men det är lätt att vara efterklok. Framöver tror Martin Carlesund att den snabba tillväxttakten som bolaget haft kan bli svår att upprätthålla. – Det är klart att det inte riktigt går att växa med samma procenttal varje år när bolaget är så stort. Men vårt mål är att växa snabbare än onlinekasinomarknaden, och det tror jag är möjligt. Han tar upp Svenska spels stängningar av Casino Cosmopol i Malmö och Göteborg som ett tydligt exempel på utvecklingen. – Nu stängs landbaserade kasinon för att folk inte går dit. Men globalt är 80–85 procent av allt kasinospel landbaserat. Och vi är övertygade om att online kommer att bli den stora delen. Samtidigt som Evolution hoppas på att fortsätta vara en storspelare lanserar flera konkurrenter liknande tjänster. Men det är inte Martin Carlesunds största huvudvärk. – Jag är alltid oroad, man vill hela tiden öka avståndet och springa fortare. Men konkurrensen har varit ganska konstant under min tid som vd, och det är ganska många år. Jag vaknar inte på natten på grund av våra konkurrenter

Evolution: Martin Carlesund om tillväxten och framtiden för onlinekasino


Konstnären Anna Odell blev gravid med en skötare när hon tvångsvårdades – i strid med både lag och etik. Oförlåtligt av vården, kommenterar psykiater Peder Björling. Livräddande, enligt Odell själv. Omtumlad lämnar jag utställningen ”Rekonstruktion – Psyket” av Anna Odell. När Odell var inlagd med psykiatrisk tvångsvård för psykos på 1990-talet blev hon förförd av en mentalskötare och fick barn med honom. Verket undersöker ett tabu, när vårdpersonal utnyttjar en patients underordnade ställning i strid med både lag och etik. För vem är i ett mer utsatt läge än den människa som både är psykotisk och under tvångsvård? Odell hävdar dock att hon ville detta, att relationen, graviditeten och barnet var det som gjorde att hon kunde återvända till livet. På utställningen hör vi Odells rekonstruerade telefonintervjuer med sina vårdare. De beskriver att de verkligen brydde sig om henne. Att de därför gick utanför de professionella ramarna i hållning och ibland handling. De verkar åtminstone i efterhand förstå att detta inte var okej. Samtidigt sägs det att den vårdare som deltog i denna tvångsvård förförde Odell och höll det hemligt för kollegerna i flera månader.  Då relationen avslöjades fick vårdaren lämna arbetslaget. I övrigt verkar inget ha hänt. Överträdelsen varken anmäldes eller journalfördes. Ann Heberlein, som själv har erfarenhet av sluten psykiatrisk vård, beskriver utifrån Odells verk, patientens utsatta situation som inlåst och underkastad vårdens regler och välvilja. Vårdens uppdrag är att skydda patienterna. En sexuell relation mellan personal och patient är alltid fel. Hon avslutar med att påtala att psykiatrin är ett låst rum och man behöver fråga vad som händer där inne egentligen. Jag ställer mig samma fråga. Hur kan sådant ske? Även den gränslösa omtanken är skadlig. Jag har arbetat som läkare inom psykiatrin i drygt 20 år. Jag har då och då hört om relationer eller rena övergrepp som patienter utsatts för av vårdpersonal. Jag har också några gånger träffat patienter som varit med om det, allt från flörtande vid enstaka tillfällen till övergrepp. I samtliga fall har det varit mycket skadligt för patienten. Konsekvenserna är flera: minskad tillit till vården, självtvivel, skam, skuld och andra problem. I en vårdmiljö, där den utsatte är sjuk och har sökt hjälp, blir konsekvenserna av övergrepp extra allvarliga och det blir en så kallad vårdskada. I en undersökning i Belgien för några år sedan framkom att drygt 3 procent av psykoterapeuterna haft något sorts sexuell relation med en klient. Just nu söker Stockholms universitet terapeuter för en studie om erotisk överföring i terapi, vilket inte är detsamma som att något fysiskt skett förstås. Trots detta pratas det sällan i vården om att någon skulle vara för nära en patient eller att man misstänker en relation. Kanske är det ett problem, att det är så otillåtet att det inte kan pratas om och därför kan inte medarbetarna hindra att det sker? Vi måste våga se och prata om det för att hindra att det sker. Även den ”gränslösa omtanken” är skadlig. Ofta finns en outtalad eller uttalad önskan från patienten: Bryr du dig på riktigt? Tror du på mig? Kan du tycka om mig? Svaret från oss i vården måste dock alltid vara professionellt och bygga på patientens behov, inte våra egna. Att patienten uppfattar sin behandlare som engagerad och lagom varm är viktigt för bra resultat i behandlingen, det är tydligt visat i forskning. Många patienter kan beskriva hur otroligt viktigt det var med sjuksköterskan som höll om dem då de hade ångest en kväll på avdelningen. Andra patienter skulle må dåligt av samma handling.  Återigen belyser Odell vårdens ofullkomlighet

Hur kunde tvångsvårdad Anna Odell bli gravid med en skötare?


Elly Conway skriver spionromaner om agenten Argylle – men när handlingen i böckerna blir verkliga dras hon in i den kriminella världen. Det blir inte särskilt spännande.  Innan ljuset släcks och pressvisningen tar sin början ber filmbolaget församlingen i bänkraderna att inte avslöja för mycket i sina recensioner. Som om det faktiskt fanns något att avslöja. Det finns en författare, Elly Conway (Bryce Dallas Howard), som skriver spänningsromaner om en överdängare till superspion, Argylle (Henry Cavill). Ja, eller också finns det en verklig värld av farligheter och hemligheter, frammanad av Elly Conways magiska superförmåga att skåda in i det allra mörkaste skumraskets fördolda, en spionvärld i vilken hon blir indragen just på grund av sin förmåga att sanndrömma. Eller också… tja, saken är dessvärre den att det spelar ingen som helst roll. Vad som helst är möjligt; de döda återuppstår och såväl identiteter som lojaliteter flyter omkring likt diffusa klimpar i en sockrig saftsoppa. Och då har man gjort själva intrigknåpandet ganska enkelt. Man placerar sina gestalter i de mest infernaliska knipor, och sedan trollar man litet grann. Hoppsan, knäpp med fingrarna och en total rockad utspelar sig inför allt mindre vantrogna ögon. Vilket kanske kan låta skojigt, men resultatet blir ju ofrånkomligen noll och ingen spänning. Man lär sig hur det funkar. Actionscenerna är bara spex, som vore de tecknade. Ingen tyngd, ingen svindel, ingen intensitet á la ”Mission impossible”. När Bryce Dallas Howard trycker fast knivblad under skosulorna och åker skridskor över utspilld råolja samtidigt som hon eliminerar ett helt kompani av fiendesoldater i någon sorts hårdkoreograferad cirkusrutin, passeras en gräns för grov obscenitet och det knastrande som hela tiden anas under det skrälliga musikspåret är helt enkelt ljudet av pengar som brinner upp. Det ligger nära till hands att tro att det utrerade pajasvåld som alltmer etablerar sig på vita duken, liksom i tv-serier som ”Reacher”, härstammar ifrån spelkonsolerna. När vår avatar med bara nävarna enkelt klarar av tjogvis med tungt beväpnade men illa siktande skurkar, är det mindre raffel än bröl och skrål som eftersträvas. Det är närmast omöjligt att förstöra spänningen i de övningar som heter ”Argylle”, men jag ska ändå försöka. Här kommer det: fler skurkar än du kan räkna stryker med. Så, nu vet du. Nu kan du själv fatta ett informerat beslut beroende på hur mycket tid du har att fördriva.

Recension: Actionfilmen Argylle är full av pajasvåld och bröl


En redan upptagen kvinna reser till sin sommarstuga och faller för sin snygga snickare. ”När Sophia mötte Sylvain” är en film om passion – som ändå når fram till verkliga smärtpunkter.  I bröderna Coens ”The big Lebowski” (1998) visar Julianne Moore en porrfilm för Jeff Bridges. Intrigen går ut på att Peter Stormare – eller Karl Hungus, som hans rollfigur heter – knackar på hos en lättklädd Tara Reid – Bunny – och frågar om det är hon som har problem med kabel-tv:n. ”Jag är en expert” intygar Karl Hungus med kraftig tysk brytning medan han fingrar på sitt snickarbälte och sneglar vällustigt på Bunny. I sin tredje långfilm leker den kanadensiska skådespelerskan och regissören Monia Chokri (mest känd från landsmannen Xavier Dolans filmer) också med klichébilden av den heta hantverkaren. Han som dyker upp och erbjuder allehanda tjänster till sexuellt utsvultna kvinnor. Det hintas även till ett mer klassiskt verk, D H Lawrences ”Lady Chatterleys älskare”. För det är mitt ute i skogen, vid den nyinköpta sommarstugan, som Sophia (Magalie Lépine Blondeau) först ser honom, stående i motljus som en halvgud: Sylvain Tanguy (Pierre-Yves Cardinal), den lokala snickaren som ska hjälpa henne och sambon att få ordning på torpet.  Sophia har åkt dit ensam; sambon (efter tio år tillsammans har de skilda sovrum) är på konferens med forskarkollegor i Ottawa. Det dröjer inte länge förrän det säger klick, eller snarare pang, som från en älgstudsare. Monia Chokri laborerar lustfyllt med musik och foto så att kärleksscenerna får en fläkt av Harlequinroman över sig. Parallellt med det fysiska ruset drabbas båda av känslan av att ha hittat sitt livs kärlek. Trots att Sophia, som leder kvällskurser i filosofi för seniorer i väntan på en lärartjänst på universitetet, är väl insatt i Schopenhauers teori om att romantisk kärlek egentligen bara är ett uttryck för sexuella instinkter. Varningsklockorna ringer men kontrasterna – hon kommer från akademikerkretsar, han från bullrig arbetarklass på vischan med viss skepsis mot invandrare – intensifierar bara attraktionen. En ganska lättsam ton till trots hittar filmen fram till verkliga smärtpunkter. Marie-Ginette Guay är rörande som den jagsvaga svärmodern som babblar om barnbarn och inte känner av den förestående separationen. Den yviga, intellektuella vänkretsen, inklusive porträtt av föräldragenerationen, är fint fångad och påminner om den i debuten ”Jag och min bror” från 2019. Skildringen av arbetarklassen är däremot lite tillkämpat välvillig, klassperspektivet tvingar uppenbart Chokri ur hennes bekvämlighetszon. Det är å andra sidan det som ger liv åt berättelsen.

Recension: När Sophie mötte Sylvain skildrar intensiv passion


Han har inte ställt upp på en intervju på 30 år. Men i SvD:s nya poddserie berättar Johan Lundberg, affärsmannen som äger Villa Söderås, för första gången sin historia om den mytomspunna lyxvillan som stått tom i tio år. Chanserna för en intervju är ”mikroskopiska”, meddelar Johan Lundbergs talesperson när SvD:s Lars Berge först hör av sig. Den hemlighetsfulle affärsmannen har inte talat med en journalist på 30 år. Men i sista avsnittet av poddserien ”Lyxvillans hemlighet” sker det faktiskt.  Lundberg tar emot på en exklusiv medlemsklubb i London och ger sin version av vad som skett med Villa Söderås på Lidingö – och kommenterar sina egna påstådda band till Ryssland. ”Lyxvillans hemlighet”, en följetong från SvD:s dokumentärpodd Blenda, berättar historien om Villa Söderås. Huset på östra Lidingö har blivit känd i medierna som ”Sveriges dyraste hus”. Det har varit till salu i snart tre år utan att bli sålt och stått tomt i över tio år. Under tiden har det spridits rykten om vad som pågår i huset. I SvD:s podd lägger Lidingöbor fram teorier som att villan ska bli Vladimir Putins sommarställe, att den köpts av Bruce Springsteen och att den varit tänkt som en plats där oligarker och andra affärsmän kan ses och göra upp korrupta affärer  I intervjun avfärdar Johan Lundberg alla dessa idéer, som han kallar för ”spekulationer och dumheter”. Hans vanligaste svar på frågorna är: – Du hör ju själv hur galet det låter.  Ska man tro Lundberg finns det inget spännande svar på frågan vad som pågått i huset.  – Det finns ingen story. Det enda vi har gjort är att restaurera en fastighet som har blivit oerhört vacker, säger han. En del av ryktena har utgått från att Lundberg ansetts ha kopplingar till Ryssland, han har bland annat varit bosatt där och hyrt ut en bostad till Rysslands ambassadör. Men själv vill han inte kännas vid att han skulle ha någon särskild relation till landet. – För det första har jag lämnat Ryssland sedan länge tillbaka. Sedan har jag varit i 76 länder och haft förmånen att besöka och lära känna olika kulturer. Så Ryssland är inte det enda landet jag historiskt jobbat i.  Däremot bekräftar han något annat som flera av SvD:s källor uppgett: att det fanns planer på att göra Villa Söderås till en ambassad. – Det är en möjlig potentiell köpare, säger han.

Villa Söderås ägaren Johan Lundberg svarar på ryktena i Blenda


Stormen Ingunn har dragit in över Sverige och fört med sig rekordvindar. I orten Klimpfjäll har Kjell Bertil Fjellström, 55, varit ute och röjt snö sedan tidig morgon. ”Vi måste pröva att gräva fram byn”, säger han.  Den norska stormen Ingunn drog in över Sverige under natten mot torsdag. Vid mätstationen i Stekenjokk i Jämtland, nära gränsen till Norge, uppmättes på morgonen medelvindar på 51,8 meter per sekund.  Om siffran verifieras av SMHI innebär det ett nytt rekord. Det nuvarande rekordet, på 47,8 meter, uppmättes också i Stekenjokk i januari 2017.  SMHI har utfärdat orangea varningar för vind i stora delar av nordöstra Sverige. På torsdagsmorgonen gick man dessutom ut med en röd vindvarning i Norrbotten.  Och ovädret har slagit hårt mot orter i området. I Klimpfjäll, cirka två mil från Stekenjokk, har Kjell Bertil Fjellström, 55, varit ute med traktorn sedan tidig morgon för att röja undan snö från vägarna.  – Vi sitter i traktorerna och skottar hela tiden. Vi måste pröva att gräva fram byn, säger han.  Han har bott i Klimpfjäll hela sitt liv och sällan upplevt något liknande.  – Det är jättelängesen som det har varit något sånt här. Förut så kanske man inte mätte och man hade kanske inte någon större koll på vindhastigheten. Men det här är som ett gammaldags styggväder, säger han. Snöröjningen går framåt trots att arbetsförhållandena knappast är optimala. Under morgontimmarna var det hårda vindbyar på upp emot 30 meter per sekund på orten, enligt SMHI.  – Du ser ingenting framför allt. Det är jättebesvärligt och du har ingen sikt, säger Kjell Bertil Fjellström.  Han bedömer ändå att ”delar av byn” har kommit fram.  – Men inte hotellen och näringarna. De är fortfarande insnöade. Det är gatorna som måste upp först, säger han.  Vad väntar härnäst?  – Lite kaffe och sen fortsätta sitta i traktorhytten.  Veronica Rossi Boije, 44, arbetar på hotellet i Klimpfjäll och även hon anser att ovädret sticker ut. Hon fick använda en plogbil för att överhuvudtaget kunna ta sig till jobbet.  – Det tog en timme att skotta sig fram för att ta sig ut i morse och ta sig till jobbet. Jag har bott här i fem år och jag har aldrig varit med om något liknande, säger hon.  Men hon njuter trots allt av situationen.  – Jag är väl sjuk, men jag älskar det här. Jag tycker det är jättehärlig känsla när det bara nyper i, säger hon.  Gästerna på hotellet får hålla sig inomhus och skjuta fram skoteråkning och andra aktiviteter. Vaktmästaren har varit ute med snöslungan för att de som bor i stugorna ska kunna ta sig in i värmen i den stora byggnaden.  Hur ska ni ta er an dagen?  – Embrace it. Vi tänder en eld här inne och myser på, lagar lite god lunch och sånt, säger Veronica Rossi Boije.   Framåt eftermiddagen och kvällen kommer ovädret att röra sig norrut. Från och med 12 på torsdagen börjar SMHI:s röda varning gälla i västligaste Norrbotten.  Vindarna väntas orsaka en hel del bekymmer, bland annat i Kiruna.  – Det kan bli lite begränsad framkomlighet, förseningar i kollektivtrafiken, risk för elavbrott i luftburna elledningar och även skador på byggnader och människor, om man väljer att vistas ute vilket vi inte rekommenderar, säger Angelica Lundberg, meteorolog på SMHI.  Kommunen i Kiruna har beslutat att stänga skolorna, rapporterar NSD.  – Vi har bett våra verksamheter se över hur de kan lösa sina situationer. Skolbarnen går hem nu klockan 12, för att inte riskera att någon blir kvar på skolan över natten, säger Susanne Hägglund, tillförordnad kommundirektör, till tidningen

Stormen Ingunn når Sverige – rekordvindar


Trafikanter får vika undan för fler potthål än vanligt den här vintern. De rejäla väderskiftningarna har ställt till det på vägarna. ”Jag tror att det kommer att fortsätta ett tag till”, säger Bengt Olsson på Trafikverket.   Det är säsong för potthål på vägarna och i år är det värre än normalt. Huvudorsaken är de kraftiga temperaturväxlingarna kring nollstrecket.  Dels skapas hålrum under vägytan som bilarna trycker ner. Dels handlar det om att vätska och fukt tränger ner i asfalten. När det sedan blir minusgrader fryser vattnet och expanderar, och spränger upp håligheter på vägen.  – Vi brukar ha det varje år, men det brukar huvudsakligen vara omkring mars. Men det har kommit tidigare i år och vi har haft betydligt fler än tidigare, säger Bengt Olsson, presschef på Trafikverket.  Antalet inkomna trafikskadeärenden som Trafikverket har registrerat under rubriken ”grop” talar också sitt tydliga språk. De två senaste åren har det skett en markant ökning.  I december och januari har Trafikverket fått in 390 ärenden – drygt fyra gånger fler än samma månader vintern 2021–2022. I fjol inkom 259 anmälningar.  Bengt Olsson befarar att det kommer att fortsätta på samma sätt den närmaste tiden.  – Men det hela beror lite grann på hur naturen behagar att uppträda. Om det fortsätter att vara nedfrysningar och upptiningar om vartannat, det är en utmaning, säger han.  Det blöta och kyliga vädret orsakar inte bara potthål. Det försvårar även arbetet med att åtgärda problemen.  När det är fuktigt och kallt går det inte att göra lagningar som håller över tid. Under vinterhalvåret handlar det främst om att varna trafikanter och fylla igen hålen tillfälligt. Större underhållningsarbeten genomförs i stället på våren och sommaren. Trafikverket gör så gott man kan med att hålla efter vägarna, anser Bengt Olsson.  – Det kommer aldrig att vara perfekt. Det är naturens lag som gäller, säger han och fortsätter:  – Det kommer alltid finnas potthål som inte vi har hunnit hantera eller fått information om att de existerar. Vi måste ha hjälp av bilförarna själva som har koll på och ser det här.  Kritiska röster har höjts, bland annat på sociala medier, om att problemen beror på bristande vägunderhåll snarare än vädret. I en intervju med SVT Sörmland är Tony Gunnarsson vid Riksförbundet M, tidigare Motormännens riksförbund, inne på samma sak.  Bengt Olsson håller inte med.  – Det har inte ett dugg med vägunderhåll att göra. Det har med väder, vind och vatten att göra, säger han.  Han nämner samtidigt två andra faktorer som kan vara bidragande orsaker: mer trafik och överlag tyngre fordon.  – Sådant påverkar också, och det är klart att det blir ett tryck på vägytan på många olika sätt. Men det är en kombination med temperaturskiftningarna, fukten och vattnet, säger han.

Fler potthål än vanligt – Trafikverket om varför


Ibsens drama ”Lille Eyolf” handlar om sorgen efter ett avlidet barn, men också om förlust av självbilder. Stefan Larsson skapar åter närbildsteater på Dramaten men uppsättningen når inte fram. Henrik Ibsen låter nästan alltid en strid flod av sexualitet rinna genom/under sina pjäser, ofta symboliserad av just vatten – ibland dold, ofta mycket tydlig. Hav, forsar, sjöar. Det är en obeveklig kraft, gärna buren av kvinnor, den drabbar ofta barn. ”Lille Eyolf” från 1894 är en sådan pjäs, tämligen sällan spelad – delvis eftersom den mytologiska Råttjungfrun är ett sådant lätt bisarrt inslag, men också för att den, om man så vill, handlar om ett barn som tar sitt liv och är en tung tragedi gestaltad av ett par makar ridna av så grandiosa, nästan absurda livslögner. Här ekar ”Vildanden”, ”Hedda Gabler” och ”Gengångare”. Regissören Stefan Larsson gör på Dramaten som Lars Norén kom att göra 2006 på Riks Drama. Han har översatt, strukit och skrivit till repliker till en 1,5 timme lång moralitet där Larsson än en gång konsekvent använder filmkamera och närbilder som projiceras på scenografin: ett hammershøiskt sparsmakat vardagsrum och ett badrum. Ett utanpå och ett inuti.  På ett plan handlar ”Lille Eyolf” om sorg efter ett avlidet barn, men egentligen – åter, om man så vill – om förlust av självbilder. Iscensättningen på Dramaten skildrar vad som händer när rollerna på allvar tvingas möta sig själva och sina illusioner. Mamman Rita är rik och besatt av fysisk kärlek, och ointresserad av sitt barn, handikappad för livet efter att han föll från skötbordet medan föräldrarna hade sex och glömde sitt barn. Maken Alfred lever på sin frus pengar och försöker skriva en pjäs, vilket inte går särskilt bra. Nu ska han i stället, som nytt projekt, göra en duglig Man av Eyolf. Alfred har en starkt incestuös relation till sin syster Asta som han mycket uppenbart åtrår. Äktenskapet med Rita är här ett sätt att skaffa dem båda ekonomisk frihet. Ibsen har också lagt till en ingenjör, här arkitekten Per, som fungerar som en icke-neurotisk kontrast med äkta känslor. Hannes Meidal låter rollen förtvivlat stå och banka på denna härva av halva uppoffringar, orimliga krav och skuld.  Iscensättningen på Dramaten är estetisk. Det sätt på vilket kamerabilderna faller på scenografin av Sven Haraldsson är subtilt. Helheten påminner med sina närbilder om något bergmanskt, särskilt som rollerna här är så envist, endimensionellt och abstrakt besatta av sina trauman. Just där uppstår problem med tolkningen. Det som är kvar av originalet visar roller som är så absurda att ingen av dem – frånsett arkitekten Per – framstår som rimliga, igenkännbara eller ens möjliga att känna med. Det spelar ingen roll hur mycket bejakad hud, blod och tårar ensemblen delar med sig av: deras grund, deras existenser framstår som parodier. Livia Millhagen gör Rita nästan ond, komplett ointresserad av sitt barn – men sexuellt besatt av sin man som inte alls älskar hustrun. Erik Ehn låter Alfred vara en förvirrad man utan riktning som här verkligen fysiskt älskar sin halvsyster/icke-syster Asta. Jo, Ibsen lägger till flera komplikationer till deras relation. Karin Franz Körlof låter Asta vara på flykt, från alla. Larsson skickar texten genom tiden, men på vägen tappar den verklighetskontakt och blir ett visserligen snyggt hantverk, men en snabbfil genom Ibsen som inte berör. En övertydlig abstraktion där känslor, panik och skam inte når mig.

Recension: Stefan Larsson gör närbildsteater i ”Lille Eyolf” på Dramaten


Riksbanken lämnar styrräntan oförändrad på 4,00 procent – men öppnar för en räntesänkning under våren. ”Styrräntan kan därför troligen sänkas tidigare än vad som indikerades i prognosen i november,” skriver Riksbanken. Beskedet lämnade Riksbanken på torsdagsmorgonen och beslutet stöttades av samtliga av av bankens fem beslutsfattare. ”Riksbankens räntehöjningar har bidragit till att den tidigare så höga inflationen har sjunkit,” skriver Riksbanken i ett pressmeddelande. Sedan Rysslands invasion av Ukraina har Riksbanken höjt räntan från 0 procent till 4 procent för att pressa tillbaka den höga inflationen som bland annat orsakats av utbudsproblem, stigande energipriser och en svagare krona. Men en kursändring är möjlig inom kort.  ”Om utsikterna för inflationen fortsätter att vara gynnsamma är det inte uteslutet att styrräntan kan sänkas under första halvåret i år,” skriver Riksbanken. Räntebeskedet ligger i linje med förhandstipsen. Samtliga storbanker prognostiserade att räntan skulle lämnas oförändrad på 4,00 procent – vilket är den högsta räntenivån på över femton år. Det är andra gången i rad som Riksbanken väljer att lämna räntan oförändrad, och strax före jul sa riksbankschef Erik Thedéen att bankens bedömning var att det inte krävs några ytterligare räntehöjningar för att nå inflationsmålet. Riksbanken är inte den enda centralbanken som fattat räntebeslut de senaste dagarna. I förra veckan lämnade den Europeiska centralbanken (ECB) sin ränta oförändrad på 4 procent, och på onsdagskvällen valde också den amerikanska centralbanken Federal Reserve att lämna styrräntan oförändrad på intervallet 5,25–5,50 procent. Marknaden tror att både Fed och ECB kommer att börja sänka räntan under våren, följt av fler sänkningar senare under året.  Riksbanken spås också sänka räntan. Storbanken Nordea tror på flest sänkningar. Vid slutet av året tror bankens ekonomer att Riksbankens styrränta kommer att vara 2,50 procent jämfört med dagens 4 procent. I torsdagens pressmeddelande betonar dock Riksbanken att det finns risker som kan göra att inflationen stiger igen. Riskerna inkluderar nya utbudsstörningar till följd av geopolitisk oro och att företagens prissättningsbeteende ännu inte normaliserats. En annan risk är  om kronan försvagas kraftigt. Det skulle kunna spä på inflationen genom att göra svensk import dyrare. Det senaste året har svensk inflation fallit kraftigt – från drygt 9 procent till 2,3 procent, mätt med Riksbankens favoritmått KPIF. Det senaste utfallet är bara tre tiondelar över Riksbankens inflationsmål på 2 procent.  En stor anledning till inflationsnedgången är kraftigt fallande energipriserna. Rensat för dessa är inflationen drygt 5 procent. Riksbanken noterar i sitt pressmeddelande att inflationen fortsatt är för hög och att det finns risk för bakslag. ”Penningpolitiken behöver därför anpassas med försiktighet för att säkerställa att inflationen varaktigt stabiliseras kring målet. Ny information och hur den bedöms påverka konjunktur- och inflationsutsikterna är avgörande för hur penningpolitiken kommer att utformas,” skriver Riksbanken. Riksbanken meddelade på torsdagen också att den ökar försäljningstakten av sina statsobligationer,  från 5 miljarder kronor till 6,5 miljarder kronor per månad. Obligationerna köptes under tidigare år, bland annat för att få upp inflationen som då var under Riksbankens 2-procentsmål. ”Som ett led i normaliseringen av Riksbankens balansräkning har direktionen även beslutat att utöka försäljningarna av nominella statsobligationer,” skriver banken. Robert Bergqvist, senior ekonom på SEB, beskriver beskedet som ett ”stort fotbyte” av Riksbanken. ”Räntan är kvar på 4 procent men plötsligt tar man ordet sänkning i sin mun

Riksbanken: Styrräntan kan sänkas våren 2024


Att bekämpa brott handlar inte om att stifta så mycket nya lagar som möjligt. På onsdagen aviserade regeringen åtgärder mot den kriminella ekonomin, vilket också blev en repetition av alla förslag regeringen nu genomför och låter utreda. Mycket är välkommet. Framför allt kriminaliseringen av utförsel av stöldgods ur landet, något som internationella stöldligor relativt obekymrat kunnat ägna sig åt. Sverige och tullen har varit besatta av att hindra migranter och narkotika genom omfattande kontroller av människor och transporter in i landet, men grovt eftersatt kontrollen av stöldgods som kunnat lämna landet. Med ökade befogenheter växer också riskerna för godtycke och maktmissbruk. Välkommen är även gårdagens nyhet att kommuner, a-kassor och berörda myndigheter kan samköra uppgifter vid misstanke om oegentligheter. Även när det gäller utbetalning av skattemedel har kontrollen varit eftersatt. Samtidigt finns en aningslöshet i den nuvarande strategin, som blev tydlig också på den senaste pressträffen. Ulf Kristersson återkom flera gånger till en målkonflikt mellan brottsbekämpning och värden som integritet, enkelhet och tillit. Som om nya lagar vore ett enkelt reglage som ger mer av det ena och mindre av det andra. Verkligheten är mer komplex. Enkelhet, tillit och integritet kan absolut missbrukas av kriminella. Men det kan också ökade myndighetsbefogenheter. Särskilt när gängen har medhjälpare på insidan, eller med tillgång till registeruppgifter. Delad registerinformation är förmodligen önskvärt, men innebär också större risker. De kriminella behöver då bara ta sig in i någon myndighet för att komma åt flera myndigheters samlade information. Med ökade befogenheter växer också riskerna för godtycke och maktmissbruk, och varken poliser eller myndighetsanställda är några änglar. Förslaget att förverka brottsvinster kan rätt infört vara en tillgång, men har återkommande missbrukats av polisen i USA. Av samma land kan vi också konstatera att fyllda fängelser inte tömmer ett land på narkotika, tvärtom. Sverige är inte USA och reformer av nuvarande lagar behövs. Men att låta staten göra mer är långtifrån alltid bästa sättet att bekämpa ett problem. Det gäller också för brottsbekämpningen.

Brottsbekämpning är mer än en målkonflikt


Han utmanar Vladimir Putin, vill stoppa kriget – och har oväntat stort stöd inför valet. Boris Nadezjdins popularitet ses som ett tecken på ett jäsande missnöje som kan få Putin att agera, enligt en Rysslandsexpert. Vad innebär det? BONN De köar i timmar framför Boris Nadezjdins valkontor, på många håll i isande köldgrader och tungt snöfall. Från Kamtjatka i öst till Sankt Petersburg och Kaliningrad i väst, överallt samlas namnunderskrifter in. På Boris Nadezjdins hemsida ser man hur de  tickar in i region efter region: 7 700 i Moskva, 4 200 i Novosibirsk, och 2 250 i Sacha vid Norra ishavet i Fjärran östern.  Sammantaget långt mer än de 100 000 namnteckningar som behövs för att bli godtagen som kandidat av valmyndigheten, varav minst 2 500 i varje region. Stöd kommer också från kända oppositionella. Som den fängslade Aleksej Navalnyjs hustru Julia som den 24 januari skrev under i en av Nadezjdins kampanjlokaler. Eller från rockstjärnan Jurij Sjevtuk, liksom exilpolitikern Maxim Katz och affärsmannen Michail Chodorkovskij. – Stödet har varit oväntat stort, säger Rysslandsexperten Margarita Zavadskaya vid Utrikespolitiska institutet i Finland. – Det har kommit som en överraskning för Putin, tror hon. Oppositionella ryska medier som Meduza tecknar en något annorlunda bild.  Orsaken till radikala budskapet Enligt Meduzas källor i bland annat maktpartiet Enade Ryssland ska Putins närstående kretsar redan i mitten av förra året ha diskuterat att tillåta en liberal kandidat i presidentvalet. Tanken var att denna skulle få några få procent – och för omvärlden demonstrera att  de ryska väljarna inte har mycket till övers för liberala idéer. Andra delar av Putins maktapparat var enligt Meduza definitivt emot. Argumentet var det inte lönar sig att försöka bevisa något för allmänheten i väst och att det inte heller fanns några inrikespolitiska fördelar. När så Nadezjdin dök upp var debatten i praktiken över. Det fördes samtal med honom, men Kreml sa varken ja eller nej. Detta bristande stöd ska enligt Meduzas källor ha varit orsaken till Nadezjdins allt mer radikala budskap som i sin tur fått allt fler oppositionella att sluta upp bakom honom. – Det är inget som på allvar hotar Putin. Men det oroar förmodligen, säger Margarita Zavadskaya. Inte för att Nadezjdin skulle ha ens en tillstymmelse till chans att vinna eller få höga röstsiffror.  – Putin kommer att vilja ha omkring 90 procent i valet och administrationen har alla möjligheter i världen att säkerställa detta. Kan det trots detta vara början på något större? Margarita Zavadskaya tvekar.  – Det finns en potential. Det skulle kunna vara embryot till strukturer och till någon form av organisation som behövs för att organisera en opposition. Men hon betonar att systemet kring Putin fortfarande är stabilt, även om det i delar av befolkningen finns ett jäsande missnöje.  Margarita Zavadskaya räknar med att minst en fjärdedel av befolkningen inte stöder Putin och kriget. Uppåt 30 procent är övertygade – och resten är osäkra och föredrar i dagsläget att tiga. Oklart är om Boris Nadezjdin över huvud taget kommer att tillåtas ställa upp i valet. I december 2023 avslog valkommissionen Jekaterina Duntsovas ansökan om att kandidera. Motiveringen var att det vimlade av formella fel i hennes ansökan. Duntsova hade ett politiskt budskap som liknade Nadezjdins, med bland annat krav på att stoppa kriget i Ukraina. Men en skillnad är att Boris Nadezjdin har det högerliberala partiet Medborgarnas plattform i ryggen medan den tidigare tv-journalisten Jekaterina Duntsova ställde upp som oberoende kandidat. Boris Nadezjdin är också en politisk veteran med stor erfarenhet av maktspelet i rysk politik. Han satt i underhuset, statsduman, 1999 till 2003 för dåvarande Högerkrafternas union och har sedan dess bytt parti flera gånger

Boris Nadezjdin utmanar Putin i ryska valet


I podden ”Klassikern” dammar Sveriges Radio av gamla klassiska verk men korar också nya, i ett format som aldrig blir tråkigt. Bland Alexander Dominicis poddtips finns också ett underhållande brittiskt fynd.  Insomnade satirprogrammet Tankesmedjan i P3 har fått en spinoff-podd. Det är tidigare redaktionsmedlemmarna Charlotte Wandt och Sebastian Nowacki som har dragit igång “Veckans ord”, där de tar upp aktualiteter från veckan som gått, rubriksatt med ett nyckelord som har mer eller mindre långsökt koppling till ämnet. I premiäravsnittet är det orden ”påse” och ”sexköp” som leder oss till spaningar om ett röda mattan-reportage från statsministerns födelsedagskalas och en hemsökt massagesalong i Skåne. ”Veckans ord” har potential att bli både spänstigare och roligare att följa än sin föregångare. Podd: Veckans ord
Medverkande: Charlotte Wandt och Sebastian Nowacki
Längd: 23 min
Avsnitt: Släpps torsdagar I ”Ekstedt sport” pratar profilerna Jesper Ekstedt, Olle Palmlöf och Mats Strandberg om saker som på något sätt har med idrott att göra. Den nyligen bortgångne sportkommentatorn Arne Hegerfors står i fokus i ett avsnitt från den 30 januari. Först känns den extremt raka, för att inte säga hårda, tonen lite bekymrande: Är det verkligen okej att öppet prata om eventuella karaktärsbrister hos någon som precis dött? Till slut landar jag i att det ändå är uppfriskande och lite emblematiskt för podcastgenren att så personliga åsikter kan vädras på ett sätt som inte hade skett i en dagstidning eller på radion. Ekstedt sport, med värdar som har koll på saker bortom idrottsvärlden, sticker ut i den annars jämntjocka skogen av sportpoddar. Podd: Ekstedt sport
Medverkande: Jesper Ekstedt, Olle Palmlöf och Mats Strandberg
Längd: 40–60 min
Avsnitt: Släpps oftast måndagar
Produktion: Jesper Ekstedt Häromdagen ramlade jag över en tiktok-video där två eleganta poddvärdar sitter och pratar om kändisbarnet Brooklyn Beckhams halvlyckade karriär som entreprenör. Kanske var det till stor del duons tjusiga brittiska uttal som fångade mig, men efter att ha letat upp podden som klippet kom ifrån känner jag mig säker: ”The rest is entertainment” är något av det trivsammaste och mest underhållande man kan lyssna på just nu. Två gånger i veckan släpps en dryg halvtimmes nöjesbevakning i dialog mellan komikern Richard Osman och reportern Marina Hyde, som snabbt kan skifta från elak satir till insatta och seriösa spaningar om vad som händer i mediebranschen. Podd: The rest is entertainment
Medverkande: Richard Osman och Marina Hyde
Längd: 20–45 min
Avsnitt: Släpps två gånger i veckan
Produktion: Goalhanger Podcasts Ursula K Le Guin är en av science fictions-genrens pionjärer. Genombrottsboken ”Mörkrets vänstra hand” från 1969 utspelar sig på planeten ”Vinter” och har senare uppmärksammats för sitt, för den tiden, ovanliga sätt att ställa könsroller och föreställningar om genus på ända. I Sveriges Radios ”Klassikern” (som också finns på SR Play) får vi höra Anna Tullberg som också sätter verket i en nutida kontext. ”Klassikern” är ett briljant kortformat som lyckas bilda lyssnare utan att det hinner bli tråkigt. Avsnittet från förra veckan om hur bra tv-serien ”The crown” är visar också att klassikerbegreppet inte är reserverat för saker som producerats under tidigare sekel. Podd: Klassikern
Medverkande: Medlemmar från SR:s kulturredaktion med gäster
Längd: 9 min
Avsnitt: Släpps på söndagar
Produktion: Sveriges Radio

Poddtips: The rest is entertainment, Ekstedt sport, Veckans ord


Den anonyma sabotören har ett tydligt mål: att förstöra så många fartkameror som möjligt. Poliser som jagat maffialedare har satts in för att knipa åt gärningsmannen. I Italien ses ”Fleximan” nu som både hjälte och bov. Kvar på platsen för ett nyligen utfört dåd lämnades en handskriven lapp: ”Fleximan är på väg”. Den mystiska vandalen har härjat i norra Italien i flera månader. Personen, eller möjligtvis gruppen, har gjort det till sitt uppdrag att såga ned fartkameror längs vägarna. Nu försöker en särskild insatsstyrka från polisen ihop med fyra olika åklagarkontor få fatt i den skyldiga. Flera av poliserna uppges, enligt The Times, tidigare ha jagat maffialedare och terrorister. – Vi jobbar på alla fronter, utan att bortse från minsta detalj. Vi samarbetar med kolleger från andra provinser och lokalpoliser, säger Michele Cucuglielli, befälhavare i provinsen Padua, till italiensk press. Fleximan har hittills lyckats slå till minst 15 gånger, rapporterar BBC. Den senaste kända attacken skedde den 24 januari i Padua i Venetoregionen i nordöstra Italien. Smeknamnet kommer från verktyget som Fleximan ofta använder, en flessibile på italienska, som i internationella medier beskrivs som en vinkelslip eller cirkelsåg. Det är fortfarande oklart om Fleximan är en person eller flera. Polis i den nordvästra regionen Piemonte har gripit en man i 50-årsåldern som misstänks för två av dåden. Samtidigt har flera kameror också sågats ned i Veneto och Lombardiet längre österut. Attackerna kan möjligtvis ses som ett tecken på en tilltagande frustration över de många fartkamerorna i landet. Italien har nämligen det högsta antalet i Europa, enligt BBC – uppskattningsvis fler än 11 000, spridda över landet. Det kan jämföras med 7 700 fartkameror i Storbritannien eller 4 700 i Tyskland. Allt fler italienska fortkörare har bötfällts de senaste åren. Fleximans gärning har spridits som en löpeld i sociala medier och blivit en nationell supersnackis. Italienarna är delade i två läger. Många lyfter fram sabotören som en hjälte, andra ser densamma som en bov. Och det märks på flera sätt. Bland annat har en graffitikonstnär i Padua ägnat sitt senaste verk åt Fleximan. På målningen syns Uma Thurmans rollfigur i filmen ”Kill Bill” med ett svärd i ena handen och en förstörd fartkamera i den andra. Samtidigt dras Italien med stora problem när det gäller säkerheten på vägarna. Och många dör i trafiken. Antalet dödsfall i trafiken per miljon invånare låg år 2022 på 54 i Italien, enligt Europeiska rådet för transportsäkerhet. I Tyskland var motsvarande siffra 33, i Storbritannien 26 och i Sverige 22. Den italienska journalisten Paola Di Caro, vars 18-årige son kördes ihjäl av en fortkörare i Rom, har tagit strid mot Fleximan. Hon tycker att det är skamligt att sabotören, med en historia om att stå upp för folkets frihet, hyllas. – Jag vill att Fleximan ska känna, bara för en dag, hur jag känner när jag lägger blommor där min son dödades, säger hon till BBC.

”Fleximan” förstör fartkameror och splittrar Italien


Forskningsresenär, frimärkssamlare, bågskytt, bergsklättrare, godsherre – och nazist. En ny biografi över Eric von Rosen blir en påminnelse om avståndet mellan mellankrigstidens konservativa nationalister och dagens marknadsliberala borgerlighet.  På sätt och vis börjar historien med upptäckten av en uråldrig skinnbit i en grotta i Patagonien. Det var naturgeografen Otto Nordenskjöld som under sin expedition till Eldslandet 1895–97 gjorde fyndet vilket inspirerade kusinen Erland Nordenskiöld att lämna sina studier av Östersjöns mollusker till fromma för utforskandet av skinnbiten som suttit på ett utdött jättetrögdjur, en mylodon. Nordenskiöld företog sålunda en utgrävning av fyndplatsen i södra Chile år 1899 vilken blev en liten pusselbit i förståelsen av Sydamerikas försvunna megafauna. Fast ännu viktigare, åtminstone för Nordenskiöld själv, var att han på kuppen blev trollbunden av Sydamerika. Två år senare, 1901, är det dags igen. Man kunde kanske ha trott att Erland Nordenskiöld ryckts med av den väldiga uppståndelsen kring mylodonen; en sensationslysten press eldade nämligen på med fantasifulla idéer om att jättetrögdjuret ännu strövade omkring någonstans i Patagoniens ogästvänliga inre – och ansenliga summor utlovades till den som upptäckte kreaturet.  Nordenskiöld hade emellertid andra planer och gav sig i stället iväg mot högslätterna i nordvästra Argentina samt Gran Chaco och Pilcomayofloden i Bolivia. Den så kallade Chaco-Cordillera-expeditionen bestod av en handfull svenska deltagare med Erland Nordenskiöld som ledare. Robert Fries ansvarade för botaniken, Gustaf von Hofsten insamlade fåglar, och Eric von Rosen utsågs slutligen till expeditionens arkeolog och etnograf.  Den lika förmögne som äventyrslystne Eric von Rosen hade ingen akademisk bakgrund och skulle heller inte komma att sträva efter någon karriär inom universitetsvärlden. Han var dock skolad av Hjalmar Stolpe, Kungen av Birka som han kallades, och därmed väl införstådd med nya tidens arkeologiska metoder. Det handlade inte om hänsynslöst rovgrävande och skattjakt på måfå, utan om ett mer systematiskt beaktande av på varandra följande kulturlager vilka i bästa fall kunde ge en förnimmelse av förgångna världar. Avgörande för Nordenskiölds beslut att ta med von Rosen på expeditionen var i realiteten den senares beredvillighet att betala för sitt eget deltagande samt även täcka utgifterna för ytterligare medlemmar som han själv fann för gott att ta med på resan till Sydamerika. Och inte nog med det, von Rosen skulle fortsätta att frikostigt skjuta till medel för att främja etnografins ställning i Sverige. Inte minst gällde det arbetet med att flytta de etnografiska samlingarna från Riksmuseet och etablera ett självständigt etnografiskt museum. För von Rosen innebar resan till Sydamerika att hans trängtan efter våghalsiga strapatser samt passionerade föremålssamlande hädanefter kunde inrymmas i ett vedertaget och allmänt accepterat sammanhang. Antropologen Christer Lindberg har i sin forskning särskilt intresserat sig för den tidiga etnografins utveckling i Sverige. Han har bland annat biograferat Erland Nordenskiöld vilken må ha inlett sina studier med mollusker och skinnbitar, men som med tiden kom att bli en hängiven kännare och välartikulerad försvarare av Sydamerikas urfolk. Tack vare öppnade personarkiv har Lindberg nu kunnat fortsätta sitt arbete och med den nya, ståtliga biografin ”Eric von Rosen. I en förgången värld” (Bokförlaget Stolpe), läggs ytterligare bitar till fältet.  Titeln alluderar på von Rosens påkostade bok ”En förgången värld” som utkom 1919 och innehöll de arkeologiska resultaten från Chaco-Cordillera-expeditionen 1901–02

Recension: ”Eric von Rosen. I en förgången värld” av Christer Lindberg


Kreml klassar hbtq-personer som en ”samhällsomstörtande organisation”. I Putins Ryssland har avvikelser från ”traditionella familjevärderingar” blivit en variant på det som hette ”klassfiende” i Stalins Sovjet. Häromveckan hade det gått hundra år sedan den sovjetiske revolutionären Vladimir Lenin avled. Den regering som kom till makten 1917, och som han under några få men intensiva år ledde, hade fört en omfattande politisk terror mot motståndare och oliktänkande. Under hans efterträdare, Josef Stalin, skulle förtrycket enbart öka. Fiender till Sovjetmakten ansågs gömma sig på alla möjliga nivåer av samhället.  Sin personliga diktatur till trots uppdagade Stalin ständigt nya konspirationer. Den som motsatte sig – eller påstods motsätta sig – den förda politiken kunde enkelt pekas ut som ”folkfiende”. Fiender ansågs i sin tur ha olika skepnader: trotskister, mensjeviker, vitgardister, hemliga representanter för det brittiska storkapitalet. Ingenting lämnades åt slumpen. Arkivdokument som blev tillgängliga på 90-talet visar hur Stalin personligen identifierade olika komplotter, och därtill styrde sin säkerhetstjänst för att uppnå önskvärt resultat. Utvecklingen var ingen anomali. En säregen aspekt av sovjetisk rättspraxis var att den inte enbart straffade verkliga fiender till makten, utan därvid också potentiella fiender (som sålunda inte själva visste att de var fiender). Politikens rent instrumentella syfte var att säkra kommunistpartiets ohotade maktinnehav. Först med Stalins död 1953 skulle förtrycket komma att bedarra, om än inte försvinna helt. Nygamla vindar blåser genom Kremls borggård. Den 10 januari förbjöds en tidigare okänd men likafullt samhällsomstörtande organisation – den så kallade ”internationella hbtq-rörelsen”. Det enda kruxet? Någon sådan rörelse existerar inte. Vad som i praktiken förklarats ”extremistiskt”, och sålunda nu klassificeras som en potentiellt kriminell handling, är alla handlingar och yttringar som av ryska myndigheter kan finnas misshagliga. Åter igen rör det sig om en påstått västlig komplott. Det ryska justitieministeriet har förtydligat att den ”internationella hbtq-rörelsen” utgör ett led i en amerikansk kampanj för att ”hota Rysslands demografiska situation”. Vidare att rörelsen underminerar landets ”tusenåriga traditioner” och dess ”traditionella familjevärderingar”. En undersökning av oberoende ryska nyhetsmedier kunde visa hur flera av justitieministeriets resonemang hämtats från den högerextrema miljön, däribland den konspirationsteoretiskt drivna hemsidan Zavtra. Angreppen måste betraktas i sitt vidare sammanhang. Sexuella minoriteter har i över ett årtionde utmålats i rysk propaganda som ”femtekolonnare” och avvikare från landets ”traditionella värderingar”. President Vladimir Putins uttalanden om att ryska soldater i Ukraina strider mot ”Satan”, utrikesminister Sergej Lavrovs retorik om att barn i väst får lära sig att Jesus var ”bisexuell”, allt detta är ett led i ett statligt sanktionerat kulturkrig. Det finns ingen anledning att förminska betydelsen av den hatretorik som vuxit i intensitet sedan Rysslands invasion av Ukraina. Homofobin har blivit en aspekt av maktens algoritm. Attackerna handlar om att skapa en syndabock, ett försök att avleda det politiska ansvaret för Kremls alla misslyckanden. I december genomfördes räder mot flera klubbar och barer, tidigare fristäder för ryska hbtq-grupper. Vittnesmål talar om ökade trakasserier samt avskedanden och hot om vräkningar. Föräldrar i samkönade relationer riskerar att förlora vårdnaden om sina barn. I vad som kan ses som ett lackmustest för all högre utbildning har den ryska vetenskapsakademins institut för filosofi satts under tryck

Martin Kragh: Bögen är Putins variant på Stalins klassfiende


Både den AI-genererade Taylor Swift-porren och nyveresionen av Bergmans ”Persona” ställer viktiga frågor om den nya AI-tekniken. I dagarna spreds en serie grovt pornografiska bilder på Taylor Swift som en löpeld på internet. Det är Taylor Swifts ansikte, och det ser ut som fotografier, men bilderna är falska: det är AI-genererade bilder, gemensamt framfantiserade av en flåsande internetanvändare och en artificiell intelligens. Swift överväger enligt uppgifter att stämma företaget som tillhandahåller AI-bilderna, och på internet ställer sig många frågan: är det Taylor Swift som till slut ska stoppa AI-inblandningen i konsten? I Göteborg satt en halvfull salong på filmfestivalen i söndags och väntade på en visning av Ingmar Bergmans ”Persona”. Filmen är gjord 1966, men den visades här i en ny form. Göteborgs Filmfestival har skapat en AI-version som fått titeln ”Another persona”. Det är en spänd stämning på anrika biograf Draken när filmen börjar. När Liv Ullmann dyker upp är hon först välbekant och oförändrad, men någon sekund senare går ett sus genom salongen: ansiktet förvrängs på det mest groteska vis och plötsligt är det inte längre Ullmanns ansikte, utan Alma Pöystis (”Tove”, ”Höstlöv som faller”). Inte hennes riktiga ansikte heller, förresten, utan en datorgenererad Alma Pöysti-mask. Det är djupt bisarrt. Den förvrängda varelsen på bioduken skapar ett starkt obehag i mig – det är en ”kusliga dalen”-känsla av något vandött, något livlöst. Tekniken fungerar förvisso som den ska – men något skaver. AI:n kan inte förstå mänskliga känslor, den kan bara imitera uttryck: blicken är mekanisk, ambivalensen är bortblåst. Filmen slutar och eftertexterna börjar rulla i fullständig tystnad. Man kan höra en knappnål falla inne på Draken. Det börjar komma tveksamma applåder (och något burop). Alma Pöysti – som likt resten av publiken just sett filmen för första gången – välkomnas upp på scenen och hon tycks lite skärrad, och skrattar nervöst när hon får mikrofonen: ”Hi! I’m sorry!” Visningen var ett experiment: filmen fick bara visas en gång – ingen fotografering eller videoupptagning tilläts – och ska nu förstöras. Den syftade till att väcka frågor kring AI inom film, och det gjorde den sannerligen. Det finns de inom filmindustrin som ser AI som ett hot. Maskinerna kan aldrig mäta sig med mänskligt skapande på ett konstnärligt plan – däremot på ett ekonomiskt. En dator kräver ingen lön, bara rätt inmatning.  När det storstrejkades i Hollywood i höstas var det delvis för att skådespelarförbundet krävde hårdare reglering för AI-användnigen inom film. Ett skräckexempel var hur filmbolag kunde betala en billig engångssumma för att skanna en skådespelares kropp och sedan få rättigheterna till att använda det hur de vill, så länge de vill, i vad de vill. Frågan om hur AI ska användas inom film – för användningen av det kommer troligtvis bara att öka – är inte bara en teknisk sådan, utan också en etisk. I Taylor Swifts fall är bilderna skapade i förnedringssyfte, och de är enkla att fördöma, men även i mindre solklara fall behöver frågor ställas kring agens och ansvar. Alma Pöysti blickar ut över Fårö – men hon har i själva verket aldrig satt sin fot på ön. Hon är skådespelare, men kan inte kontrollera sin prestation i filmen. Vem är det som skådespelar? Är det Pöysti? Är det Ullmann? Är det programmeraren som matat in kommandot om att utföra ansiktsbytet? Är det AI:n själv? Frågorna är som sagt många, och i takt med utvecklingen kommer de som använder AI-tekniken att bli svar skyldiga

Taylor Swift-porr och AI-Bergman väcker frågor


Daniel Ervér är ny vd för klädjätten H&M. Är han rätt man för det utmanande jobbet? ”Modeintresserad och resultatinriktad” säger de som jobbat med honom. H&M:s nya vd för tankarna till Centerpartiets Lennart Daléus. En man som länge verkat bakom kulisserna, men som ingen vet vem det är. ”Det här är Lennart”, var budskapet som prydde centerns valaffischer när han blev ny partiledare. Det här är Daniel Ervér: Han är en 42-årig man som arbetat mer eller mindre hela sitt vuxna liv i H&M-koncernen. Som 24-åring sommarjobbade han som praktikant och något år senare blev det jobb som business controller på kontoret i Stockholm. Han hade då tagit en civilekonom-examen på Göteborgs universitet, med inriktning mot finans och tagit en master i företagande och strategi på ESSEC Business School, en knapp timme norr om Paris. Efter det första jobbet går förflyttningarna inom bolaget i en rasande takt, ibland sidledes, ibland uppåt, alltid med nya utmaningar. Daniel Ervér blir efter bara något år försäljnings-controller i Tyskland innan han två år senare flyttar till New York och blir chef för merchandising i USA. Därefter har han haft en rad olika roller i Sverige, bland annat som Sverigechef, nu senast  kom han från rollen som ansvarig för H&M:s varumärke. H&M är inte känt för att uppmuntra anställda att vara frispråkiga i medierna, men med det i bakhuvudet är de som jobbat med honom positiva till utnämningen.  ”Jag är inte förvånad över att det är han som tar över. Han har gjort ett bra jobb för H&M-brandet”, lyder ett internt omdöme.  En modeintresserad sifferkille. ”.. duktig på att samarbeta, bra energi, vill framåt och driver mot mål och resultatet”, säger en annan. Lojal är ett annat ord som nämns. Daniel Ervér sägs vara en person som är kulturellt och värderingsmässigt linjerad med H&M. Något som är nog så viktigt i ett familjestyrt företag.  Det är alltså han som ska axla jobbet som vd och det är ingen enkel uppgift.  Det har gått ett tag sedan Erling Persson, i september 1947, öppnade sin första Hennes-butik på Storgatan i Västerås. Då en, enligt lokalpressen, ”läcker liten Västeråsbutik”, i dag ett globalt företag med 4 369  butiker i närmare 80 länder. Det gör kanske jobbet som vd mer spännande, men också långt mer utmanande. På onsdagen sa vd Helena Helmersson upp sig efter 26 år i bolaget. Omvärldsfaktorer har varit en bidragande orsak. Pandemin, Ukrainakrig och bistra ekonomiska tider. Till utmaningarna för den nya vd:n kommer sedan allt som hör H&M och klädindustrin till. Hur fortsätter man att leverera ”mode och kvalité till bästa pris”, när man pressas från ännu billigare konkurrenter som brittiska Primark och kinesiska Shein? Kunderna är illojala och har nya köpmönster. En oljetanker som H&M bör vara snabb som en motorbåt i svängarna för att hänga med.  Utöver ekonomiska utmaningar finns miljörörelsen. Klädförsäljningen är enorm, den globala omsättningen 2022 uppgick till 1 530 miljarder dollar, och förväntas fortsätta stiga fram till 2027, enligt Statista, men hur mycket kunderna än må älska att handla så ökar kraven på en mer cirkulär och hållbar produktion. Mode är en av de mest förorenande industrierna i världen och bidrar med 8–10 procent av de globala koldioxidutsläppen, enligt FN.  Hela affärsidén är under press. Och Aftonbladets granskning i fjol, som visade att återvunna kläder byggde klädberg i länder som Ghana, visar hur hårt kritiken kan slå.  Även i det politiska landskapet måste modejättarna gå rätt. För en vecka sedan tvingades H&M ta tillbaka en kampanj i Australien efter att användare på sociala medier anklagat H&M för att sexualisera barn

Är Daniel Ervér rätt man för det utmanade jobbet som vd på H&M?


Envisa rykten om en personkonflikt mellan president Zelenskyj och landets högsta militära ledning surrar över Ukraina. ”Ryssland tar varje chans att haka på med informationspåverkan”, säger militärexperten Jörgen Elfving. Likt en hotfull drönarsvärm har påståenden om meningsskiljaktigheter mellan president Volodymyr Zelenskyj och överbefälhavare Valerij Zaluzjnyj hovrat över Kiev en längre tid. Konflikten ska ha sitt ursprung från försommaren 2023 då den ukrainska motoffensiven inte fick önskvärd effekt. Med i ekvationen fanns det amerikanska rådet om att Ukraina bara skulle kraftsamla i en riktning och inte som man sedan gjorde – både mot Cherson och Bachmut. Zaluzjnyj ska ha förordat ett mer försiktigt angreppssätt medan Zelenskyj ville att man skulle slå till snabbt för ett avgörande. I den vevan förbjöd presidenten Zaluzjnyj att uttala sig om kriget.  När sedan överbefälhavaren i höstas intervjuades av The Economist och deklarerade att något ”storartat, ståtligt genombrott på krigsfältet inte är i sikte” uppfattades utspelet om dödläge av Zelenskyjs stab som att Zaluzjnyj spred panik i väst. Drog parallell till andra världskriget Presidentens stabchef Andrij Jermak gick så långt som att i en intervju med Politico dra en parallell till andra världskriget med uttalandet: ”Om Storbritannien hade känt krigströtthet år 1939 skulle Polen kanske inte finnas i dag.” Enligt källor till Financial Times vill Zelenskyj ersätta Zaluzjnyj med den ukrainska arméchefen Oleksandr Syrskyj eller underrättelsechefen Kyrylo Budanov. Beskedet ska ha kommit efter ett möte i måndags. Det har bestämt dementerats i ukrainska medier. Något som även Washington Post återberättar via Zelnskyjs talesperson Serhiy Nykyforov. Men snöbollen kan vara i rullning. – I den senaste opinionsundersökningen jag sett fick Zaluzjnyj 80 procents gillande mot Zelenskyjs 62 procent. Och ryska källor tar förstås varje chans att haka på med informationspåverkan, berättar tidigare överstelöjtnanten Jörgen Elfving, som följer kriget på daglig basis. Han tillägger att det amerikanska Ukrainastödet, som fastnat i kongressen, är en pusselbit i sammanhanget. I intervjun med The Economist säger överbefälhavare Zaluzjnyj även att man skulle behöva något nytt för att bryta dödläget – som när krutet en gång i tiden uppfanns. – Flera bedömare säger att luften kommer att gå ur Ukraina redan i februari om inte nya vapenpaket från Pentagon röstas igenom. Det vore förbaskat tragiskt, säger Jörgen Elfving. Små taktiska framgångar för Ryssland Han tillägger att Kreml tar varje chans att förstärka den påstådda ledarkonflikten med sin informationspåverkan: – Ukraina har inte råd med det här, det tar kraft från kriget. Tiden och resurserna ligger på den ryska sidan i det utnötningskrig som det utvecklat sig till. Ryssarna prioriterar riktningen mot Kupjansk som kan leda upp till Charkiv. Men det handlar om små taktiska framgångar, räknat i blott hundratals meter, säger Jörgen Elfving. Peter Haldén, docent i statsvetenskap och lektor i krigsvetenskap vid Försvarshögskolan, konstaterar att det är vanskligt att avgöra substansen i uppgifterna om den interna konflikten i Ukrainas toppskikt och hur djupgående den är. – Det är så här det fungerar i dagens strategiska narrativ. Det är väldigt svårt att göra en bedömning som inte i sin tur tar en ny form av berättelse. Olika åsikter förekommer i alla organisationer. Det kan vara sunt. Sedan kan storyn vara planterad. Folket för den vidare och effekter uppstår, säger han. ”Zaluzjnyj trotsade en order” Kollegan Ilmari Käihkö vid Försvarshögskolan framhåller en politisk aspekt: – Zaluzjnyj trotsade en order när han uttalade sig i artikeln som dessutom fick så stor uppmärksamhet

Rykten om konflikt mellan Zelenskyj och Ukrainas militära ledning


Daniel Ervér blir ny vd i H&M. Miljöfrågorna pressar men han tror på tillväxt. ”Det kommer alltid finnas ett behov för människor att klä sig och uttrycka sin personliga stil”. Utanför H&Ms butik på Drottninggatan spelas hög musik. En grupp människor ligger orörliga på marken. Det är aktivister från organisationen Extinction Rebellion som spelar döda i protest mot H&M:s ohållbara snabbmode. Hundra meter därifrån håller H&M presskonferens. På scenen står bolagets avgående vd Helena Helmersson och hennes efterträdare Daniel Ervér. Kort efter att han presenterat sig säger han:   – Jag tycker att H&M:s kunderbjudande mode och kvalitet till bästa pris på ett hållbart sätt aldrig har varit mer relevant än nu.  Kontrasterna kan knappast vara större till budskapet som aktivisterna vill förmedla. Och det märks tydligt att Daniel Ervér är en internrekryterad långvägare. Han har arbetat 18 år i olika roller i bolaget, framförallt inom försäljning och kommer senast som ansvarig för varumärket H&M, som är det största inom koncernen. – Jag tror på H&M. Jag tror på vår affärsmodell, säger Daniel Ervér till SvD när tidningen får en intervju med honom efter presskonferensen.  Men har snabbmodet verkligen en framtid?  – Det kommer alltid finnas ett behov för människor att klä sig och uttrycka sin personliga stil, säger han. Målen ligger fast Han tillägger att H&M ständigt måste förändras och säger att en storspelare som H&M behöver ta ett stort ansvar i en nödvändig grön omställning som hela industrin behöver göra.  – Det är viktigt att fortsätta jobba med våra hållbarhetsambitioner integrerat i vår affärsstrategi, säger han. Vilken är H&M:s största utmaning?  – Hela branschen är i förändring, både utifrån geopolitiska skiften vi sett, utifrån en hållbar transformation som behöver ske och utifrån ett nytt konkurrenslandskap med nya digitala konkurrenter.   Vilka då?  – För fem, sex år sedan var det Asos och Zalando. Nu ser vi Shein, Temu och det kommer säkert att komma fler. Med digitaliseringen blir vissa tidigare hinder små och det skapas möjligheter för nya varumärken.  Både han och avgående Helena Helmersson intygar att H&M:s nuvarande mål ligger fast. Bolaget ska växa i samtliga delar både H&M-varumärket och portföljbolagen, som exempelvis COS, Other Stories, Weekday med flera.  Helena Helmersson beskriver sin fyra år långa tid som vd med orden ”stundtals väldigt krävande”.  Hon hänvisar till den långa pandemin som bland annat innebar butiksstängningar,  ryska invasionen av Ukraina som inneburit att H&M lämnat en viktig tillväxtmarknad och ovanpå detta makroekonomiska utmaningar.  – Vi har gått igenom saker som vi aldrig har behövt hantera tidigare, säger hon till SvD och beskriver perioden som väldigt turbulent. Är det en tuff arbetsmiljö på H&M?  – Nej, det är ett stort fokus, ett jättehårt jobb såklart med ambitiösa mål. Men med helt fantastiska kollegor, och med det stöd jag har haft från Karl-Johan och styrelsen har jag känt att jag har människor runt om som hjälpt till och som jag kan bolla med. Rekryteringen tog månader Hon förklarar att hennes energi för att leda bolaget till nästa nivå inte är tillräcklig, men att det inte går att peka ut något specifikt som fått henne att fatta beslutet om att avgå.  – Jag har haft en bra dialog med Karl-Johan ( styrelseordförande Persson red anm) och landade i det här beslutet.  Det känns rätt, säger hon.  Hon säger att processen har tagit ett par månader och Daniel Ervér säger att han fick en sonderingsfråga om rollen vid en eventuell förändring i december. Den formella tillsättningen skedde på onsdagsmorgonen


Nyutexaminerade lärare kommer ut i arbetslivet utan att veta hur man lär ut läsning. Trots att det är välbelagt i forskning vilken metod som fungerar bäst. Vi vet hur barn bäst lär sig att läsa. Det är numera väl belagt i forskning att det är metoden ”phonics” som fungerar bäst – att barn lär sig ljuda bokstäver och sätta ihop dem till alltmer komplexa ord och meningar. Ändå får lärare inte tillräcklig vägledning kring detta på lärarutbildningen. Det konstaterar Linda Fälth och Anna Eva Hallin i rapporten ”Så löser vi läskrisen på lågstadiet” från Näringslivets skolforum (oktober 2023). Linnea Lindquist, rektor på Hammarkullenskolan, bekräftar rapportförfattarnas bild och ger en interiör från skolvärlden: ”Jag brukar fråga lärarstudenter som kommer till min skola om de känner sig trygga med läsinlärning. Det är inte en enda student som svarat mig att de fått lära sig hantverket. Man får lära sig vad och varför men inte tillräckligt konkret: hur. Vilken metod som är bäst ska läraren tydligen klura ut själv.” (Expressen 28/1) Här sluts något slags postmodern cirkel: Eleverna ska själva hitta sin kunskap, under ledning av lärare som ska hitta sin egen undervisningsmetod. Enligt metoden ska eleverna memorera bilder av ord och utifrån sammanhanget resonera sig fram till om det ord de söker är ”apa” eller ”pappa”. Läsinlärning som utgår från kopplingen mellan språkljud och bokstav kan låta som en självklarhet. Att man börjar med ”far är rar” är sedan länge traderad kunskap, numera också vetenskapligt underbyggd. Ändå har phonics haft stark konkurrens av betydligt mindre effektiva metoder. I USA har ”whole word approach” trängt ut phonics på många skolor – något som avslöjades av journalisten Emily Hanford i samband med pandemin. När undervisningen skedde via Zoom, upptäckte många föräldrar att deras barn inte kunde läsa ordentligt eftersom de undervisades enligt en metod som byggde på märkliga gissningslekar (podden Honestly 11/2 2023). Enligt metoden ska eleverna memorera bilder av ord och utifrån sammanhanget resonera sig fram till om det ord de söker är ”apa” eller ”pappa”. Konstigt? Mycket. Men phonics är alltså inte självklart i den svenska skolan heller. Därför måste metoden få en tydlig plats både i den svenska lärarutbildningen och den nya läroplanen.


Trots kritik och varningar kommer ett brittiskägt bolag snart ta över trafiken i Stockholms tunnelbana. Det är dags att vi på allvar börjar ifrågasätta rimligheten i upphandlingar av den här storleken, skriver Lina El Yafi (V). Nu är det klart att det nystartade bolaget Connecting Stockholm tar över Stockholms tunnelbana efter MTR. Bolaget vann det elvaåriga kontraktet, värt ungefär 40 miljarder kronor, efter en process präglad av extrem sekretess. Budkriget för att få köra tunnelbanan har kallats världens största ickemilitära offentliga upphandling. MTR har inte ett rykte om sig att vara en fantastisk arbetsgivare, för att uttrycka det milt. Men det tog inte många timmar efter beslutet innan rapporteringen om en av Connecting Stockholms ägare, det brittiska bolaget Go-Ahead, kom igång. Det visar sig vara Storbritanniens mest utskällda transportbolag. Det har handlat om undanhållen skatt och mängder av inställda tåg. Det gick så långt att Storbritannien tog verksamheten ifrån bolaget och åternationaliserade järnvägsnätet. Redan 2021 skickade ett fackförbund i Storbritannien ett varningsbrev till svenska politiker om Go-Ahead, med rubriken ”låt inte oseriösa företag ta över kollektivtrafiken i Sverige”. Tunnelbanan är en samhällskritisk funktion. Det blev inte minst tydligt under pandemin när många som inte kunde arbeta hemma behövde den för att ta sig till sig till sina jobb. Under det senaste året har trafikkaoset på pendeltågen gjort det smärtsamt tydligt hur problem i kollektivtrafiken drabbar stora delar av samhället. Vi lever i en osäker omvärld. Då behöver kollektivtrafiken bli mer robust, inte mer sårbar. Beslutet om vem som ska köra tunnelbanan togs i Region Stockholms trafiknämnd förra tisdagen. Vi politiker hade inte fått se varken själva avtalet eller upphandlingsdokumenten innan vi förväntades ta beslut. Dessutom omfattades hela ärendet av en extrem sekretess. Vi politiker fick veta om att ärendet skulle komma på nämnden så sent som två timmar innan mötet. Vänsterpartiet deltog inte i beslutet, då vi redan i början av processen motsatte oss att upphandla tunnelbanan och i stället ville ta tillbaka verksamheten i egen regi. SL har nu köpt grisen i säcken, och i värsta fall är vi fast med ännu en skandalomsusad operatör, när vi i stället hade kunnat ta över tunnelbanan i SL:s egen regi. Nu har den möjligheten gått förlorad. Vänsterpartiet har länge drivit frågan om att kollektivtrafiken ska bedrivas av regionen, för att vi ska få kontroll över verksamheten och rätt förutsättningar att ge den bästa trafiken till invånarna. Upphandlingar drabbar också personalen som får utstå stor psykisk påfrestning på grund av osäkerhet och försämrade arbetsvillkor när ett nytt privat bolag tar över. Tyvärr stödjer fortfarande en majoritet av partierna det här systemet trots haveriet med MTR och pendeltågen, som visar att stockholmare är trötta på hur illa trafiken bedrivs. På samma sätt som vi har börjat ta tillbaka kontrollen över sjukvården är det hög tid att Region Stockholm också återtar kontrollen över kollektivtrafiken från marknaden. Resultatet av tunnelbaneupphandlingen bör bli en väckarklocka för hela samhället. Lina El Yafi (V)
ledamot i trafiknämnden i Region Stockholm

Lina El Yafi (V): Chansa inte med tunnelbanan i Stockholm