Det hade kunnat kasta om spelplanen totalt inför presidentvalet. Men nu har Högsta domstolen beslutat att Colorado inte får stryka Trump från valsedeln. Något som kommer väcka starka reaktioner enligt en USA-expert. USA:s högsta domstol har rört sig på tidigare outforskad juridisk mark. En 155 år gammal lagtext har använts av domare i Colorado, Maine och Illinois för att förbjuda Donald Trump från att stå på valsedlarna.  HD:s besked för Colorado blev klart på måndagseftermiddagen: Så får de inte göra. Det sätter stopp för alla delstaters försök att gå på samma linje. Trump själv kommenterade snart utslaget.  ”En stor seger för Amerika”, skrev han i versaler på plattformen Truth Social. Det var efter förhandlingar i amerikanska HD den 8 februari som domstolen i söndags gjorde något ovanligt. De avslöjade att ett beslut skulle komma på måndagen trots att domarna inte hade ett planerat sammanträde. Flera stater sa nej Colorado är en av 15 delstater som håller primärval på supertisdagen – i morgon – och domarna troddes vilja fatta beslut i frågan till dess. Utan ett beslut var det osäkert om Trumprösterna skulle räknas. Den första av de spektakulära domarna kom också i Colorado i december 2023. Utslaget från delstatens högsta domstol slog ned som en bomb i USA. Domstolen där ansåg att Trump var inblandad i händelserna när kongressbyggnaden Kapitolium i Washington stormades den 6 januari 2021.  Därför diskvalificerades han från att stå på valsedlarna.  Omkring en vecka senare kom samma besked i Maine – den här gången efter ett tjänstemannabeslut. Och i slutet av februari i år blev Illinois tredje delstat att gå samma väg. Domstolar i ytterligare delstater har prövat saken och kommit fram till att Trump inte kan diskvalificeras. Det var under fjolåret som idén började vädras – att den amerikanska konstitutionen skulle förbjuda Donald Trump från att ställa upp i ett nytt val. Tredje stycket i det 14:e tillägget i grundlagen tar sikte mot att hindra de som ”engagerat sig i uppror” att företräda USA. HD har en konservativ majoritet bland domarna, med sex mot tre. De flesta bedömare, skriver Sky News, trodde redan före måndagens besked att Colorados beslut skulle rivas upp. När HD hade förhandling i februari var alla utom en domare skeptiska. – En handfull delstater kommer att avgöra presidentvalet, en ganska skrämmande konsekvens, sa chefsdomaren John Roberts. I sitt beslut på måndagen slår HD fast att det enligt grundlagen är ”kongressens, inte delstaternas” ansvar att upprätthålla den aktuella lagparagrafen. Alla nio domare var överens. Trumps advokater har tidigare hävdat att tillägget inte kan tillämpas eftersom de inte anser att stormningen av USA:s kongress var ett uppror. Dessutom, har de påpekat, deltog inte Trump själv i den. De menar också att det inte kan appliceras på presidenter, utan handlar om tjänstemän. Expert: Skulle påverkat oavsett utfall Fallet har beskrivits som historiskt. USA-experten Jan Hallenberg, associerad seniorforskare vid Utrikespolitiska institutet, var rätt övertygad om att HD skulle låta Trump ställa upp i primärvalet överallt. – Annars skulle det bli politisk jordbävning, och det ägnar sig inte Högsta domstolen åt. Det är så direkt politiskt, säger han. Samtidigt lyfter han att flera, inklusive konservativa jurister, har argumenterat på ”ett tämligen övertygande sätt” att man skulle kunna förbjuda den tidigare presidenten från att ställa upp. – Men det är rent juridiskt resonemang som bortser från de politiska konnotationerna. Enligt Jan Hallenberg hade en dom som gick emot Trump fått direkt bäring på presidentvalet i november. – Hela valkampanjen skulle bli fullständigt kullkastad

Expert om HD-domen kring Trump: Politisk jordbävning


Ida Ölmedal blir ny kulturchef på Svenska Dagbladet.  – Kreativiteten på SvD:s kulturredaktion har inspirerat mig mycket de senaste åren. Jag ser fram emot att göra lekfull kulturjournalistik med högt i tak, säger hon. Sedan 2018 är Ida Ölmedal kulturchef på Sydsvenskan och Helsingborgs Dagblad, men nu lämnar hon Malmö för att leda Svenska Dagbladets kulturredaktion.  Vad är det som lockar med SvD? – Allt! SvD är en smart och nyfiken tidning som ger en koll på saker innan de händer. Från technyheter och internationell politik till nya intressanta böcker och kulturfenomen. Vad betyder kultur för dig? – Mitt förhållande till kultur är nog rätt romantiskt. Jag kan bli besatt av ett musikstycke eller en författare i månader. Just nu är jag besatt av kulturhistorikern Robert Darnton, som studerat hur censorer jobbat i olika tider, ofta med häpnadsväckande yrkesstolthet. Tyvärr ett aktuellt ämne även i dag. Hur kommer det sig att du började syssla med kulturjournalistik? – Det började nog på studenttidningen Lundagård. Jag hade pluggat filosofi och intervjuade gärna forskare om allt ifrån mysticism till hur man skulle kunna kommunicera med utomjordingar. Sedan hamnade jag på Expressen Kultur, där jag blev knockad av friheten i kulturjournalistiken. Ena dagen får man låsa in sig på kammaren och läsa Hannah Arendt och den andra får man ge sig ut i världen och känna vinden i håret! Och man får lära sig om nya verk och nya tankar med hjälp av akademiker och kritiker. Lyxigt! Varför behövs kulturjournalistik? – För att det finns frågor som inte kan få klara svar, men som vi behöver tala om ändå: Vad är kärlek? Hur uppstår rasism? Har man en plikt att kriga för sitt land? I sådana frågor behöver man bildning snarare än en faktacheck. Bildning är bland annat att kunna placera sig i en annan tid, på en annan plats eller i en annan människas skor för att se sin egen situation i dag från fler håll. Det har varit en del debatter om kulturjournalistiken på senare tid – det handlar om alltifrån neddragningar ute i landet till frågan om hur personlig den bör vara. Hur mår svensk kulturjournalistik i dag? – Bilden är tudelad. På storstadstidningarna har kulturjournalistiken hög status och är en central del av tidningarnas identitet. På många mindre lokaltidningar sparar man, och på vissa av dem verkar inte kulturjournalistiken ses som en del av kärnuppdraget. En missräkning, inte minst med tanke på att kulturens frågor står i centrum av den politiska debatten. En annan diskussionsfråga är huruvida det är för mycket politik på kultursidorna. Vad säger du om det? – Som jag ser det är det snarare politiken som just nu uppehåller sig kring typiska kulturfrågor som identitet, tillhörighet, akademisk frihet och så vidare. Klart kultursidorna ska bidra med perspektiv! Sedan ska det ju inte bara vara åsikter, utan man ska lära sig något. Inom alla branscher talas det mycket om ”AI-revolutionen” och vad den kan innebära. Vad tror du att den kommer att betyda för journalistiken? – Först och främst att vi kommer att behöva vara ännu tydligare och mer transparenta med hur vi jobbar för att läsarna ska kunna känna igen äkta, faktabaserad och genomtänkt journalistik med en ansvarig människa bakom. AI-användning leder till stora frågor om just utkrävande av ansvar – så är det i alla branscher, från självkörande bilar till bildredigering, och det kommer att bli extremt spännande att se hur det utvecklas.  Hur vill du utveckla kulturjournalistiken på SvD? – SvD Kultur ska vara ledande i kulturdebatten och det självklara valet för den som vill ha koll på ny kultur och förstå sin samtid och de idémässiga strömningar som präglar den. Jag tror också att vi kommer att sträcka ut en hand till läsarna då och då och bjuda in dem att delta mer


PODD | Ungern har nu köpt fyra Gripen C stridsplan av Sverige. Men försvarsaffärer är inte som vilken business som helst. Det är ett komplicerat spel – med tjänster och gentjänster. PODD | Ungern har nu köpt fyra Gripen C stridsplan av Sverige. Men försvarsaffärer är inte som vilken business som helst. Det är ett komplicerat spel – med tjänster och gentjänster. På en kvart får du veta vad Sverige kan tänkas ge Ungern som tack för köpet, och hur den här sortens försvarsaffärer brukar gå till. Med Birgitta Forsberg, politikreporter på SvD. Lyssna på Dagens story Dagens story produceras av Svenska Dagbladet och distribueras av Acast. Förutom att lyssna här på SvD.se kan du även höra podden i följande kanaler: Hitta podcasten genom att söka efter ”Dagens story” – eller klicka på länkarna. På en kvart får du veta vad Sverige kan tänkas ge Ungern som tack för köpet, och hur den här sortens försvarsaffärer brukar gå till. Med Birgitta Forsberg, politikreporter på SvD. Lyssna på Dagens story Dagens story produceras av Svenska Dagbladet och distribueras av Acast. Förutom att lyssna här på SvD.se kan du även höra podden i följande kanaler: Hitta podcasten genom att söka efter ”Dagens story” – eller klicka på länkarna.

Svenska dealen som fick Ungerns Viktor Orbán att köpa JAS Gripen


Tarmcancer ökar hos personer under 50. Misstankar riktas mot processat kött, lågt fiberintag och för lite motion. ”Det här är första generationen som exponerats för den livsstilen sedan barndomen”, säger professor Anna Martling. Tarmcancer ökar hos personer under 50. Misstankar riktas mot processat kött, lågt fiberintag och för lite motion. ”Det här är första generationen som exponerats för den livsstilen sedan barndomen”, säger professor Anna Martling. Carina Kroon var 45 år när hon fick diagnosen tjock- och ändtarmscancer. Som så många andra fick hon covid-19 i maj 2020. Men när infektionen gått över var tröttheten kvar – i månader. Först trodde Carina att det var sviter av infektionen. – Men under hösten började jag känna mig sjukligt trött. Och så upptäckte jag en dag lite blod i avföringen. Min mamma har haft tjocktarmscancer, så jag misstänkte genast cancer, fast det var svårt att erkänna det. Carina fick en snabb tid på vårdcentralen, och i februari 2021 en tid till koloskopi, alltså kameraundersökning av tjocktarmen där patienten är vaken och kan se bilderna. Hon arbetar själv som obduktionstekniker, så hon förstod att hon såg en avvikelse i tarmen. – Jag frågade om det är cancer och koloskopisten bekräftade det. Då gick rullgardinen ner. Jag tänkte: ska jag dö nu? Ska jag inte ens bli 50? Allt fler yngre får tarmcancer Cirka 7 000 personer i Sverige får diagnosen tjock- eller ändtarmscancer per år. Ungefär fem procent av dem är under 50 år, vilket motsvarar 350 personer. Om man bara beaktar ändtarmscancer är tio procent av dem som insjuknar under 50 år. – Andelen har gradvis ökat sedan 1990-talet och fortsätter att öka. Om det fortsätter så här, kommer tio procent av dem som får tjocktarmscancer vara under 50 år om tio år, och 20–25 procent av dem som får ändtarmscancer, där ökningen är ännu kraftigare, säger Anna Martling, professor i kirurgi vid Karolinska Institutet. Det är dock fortfarande så att sjukdomen är ovanlig bland yngre: hälften av patienterna är över 70 år vid diagnostillfället.  ”Behandlingen är tuff” Men Anna Martling anser att den här förändringen måste tas på stort allvar. – Tjock- och ändtarmscancer är potentiellt en dödlig sjukdom och behandlingen med strålning, cellgifter och kirurgi är tuff. Den leder till stora konsekvenser för personer mitt i livet. Livskvaliteten påverkas mycket om man överlever. Jag blev erbjuden peruk, men tog på min keps och fortsatte strida mot cancern. Yngre personer som diagnostiseras med tjock- eller ändtarmscancer har också ofta en svårare sjukdom än äldre. – Det kan bero på flera faktorer: en mer aggressiv cancertyp, att man söker senare för sina tarmbesvär eller kanske att sjukvården inte tar yngres symtom på allvar, så att man mer sällan utreder med koloskopi. Tappade håret – tog på kepsen Carina Kroon fick snabbt komma till tarmavdelningen på Karolinska universitetssjukhuset i Solna. Där konstaterades att hon hade tumörer både i ändtarmen och en bit upp i tjocktarmen. Hon fick börja med strålbehandling i mars 2021. Det gick bra i början, men på slutet fick hon väldigt ont i bäckenet och rinnande diarré. Nästa steg var cellgiftsbehandling. Carina fick nio behandlingar varannan vecka, under hela sommaren. – Jag fick en obehaglig metallsmak i munnen och domningar i händer och fötter. Och jag tappade halva håret. Det mådde jag extremt dåligt av. Det var som att tappa sin personlighet. Jag blev erbjuden peruk, men tog på min Gant-keps och fortsatte strida mot cancern. ”Cancern fick inte bestämma” Under hela cellgiftsbehandlingen fortsatte Carina Kroon att jobba halvtid. – Det var skönt att ha en rutin i allt detta. Cancern skulle inte få bestämma över hela mig

Tarmcancer ökar hos svenskar under 50 – processat kött pekas ut


Journalisten Fanna Ndow Norrby kombinerar helst styrketräning med latinamerikansk dans. Men ibland måste hon ha inskolning med sig själv på gymmet. Journalisten Fanna Ndow Norrby kombinerar helst styrketräning med latinamerikansk dans. Men ibland måste hon ha inskolning med sig själv på gymmet. Hur ser din träning träningsvecka ut? – Den varierar. När jag är on fire och har kommit igång ordentligt, då är det styrketräning två gånger i veckan och någon typ av danspass en gång i veckan. Vilken dansstil brukar du köra?  – Jag har dansat mycket salsa, samba och zumba. Det fina med de stilarna är att de är välkomnande! Man behöver inte vara ett proffs, utan det finns många olika nivåer. Jag brukar gå på zumbapass eller så sätter jag på ett Youtubeklipp och kör hemma.  Har du någon favoritkroppsdel att träna?  – Jag tränar mycket ben och rumpa. Jag gillar att träna de musklerna där jag är stark för att känna mig som en vinnare! Min favorit övning är hip thrust och då känner jag mig så jävla stark. Det är en speciell känsla av kontroll som man styr helt själv.  Hur tränar du när du bara har 15 minuter? – Om jag bara har 15 minuter att träna, då tränar jag inte. Jag dansar hellre till fyra eller fem låtar och sedan är det klart. Men att gå till gymmet för bara 15 minuter händer inte, då lägger jag ner tiden på att sminka mig i stället! Vilket är ditt hemliga trick som får dig att komma ur soffan och iväg till träningen? – Jag har en strategi som jag har haft i några år. Jag kör en så kallad inskolning, det värsta som finns är att ta sig tillbaka till gymmet efter att ha varit sjuk. Jag brukar gå dit utan en plan, jag kanske går på löpbandet eller ställer mig på crosstrainern. Det viktigaste är att man bara tar sig till gymmet, och när man väl har inskolat sig får man känslan av att vilja träna.  Tränar du helst i grupp eller själv? – Det beror lite på hur jag mår och vad jag ska göra för typ av träning. Men jag brukar inte vilja gymma med andra, jag tycker att det är skönt att vara i sin egen bubbla. Vad har du för musik i lurarna på passen? – Afrobeat eller reggaeton. Jag behöver musik som gör mig glad och avslappnad.  Vad tillåter du dig själv att fuska med?  – Jag gillar inte ordet ”fusk” kopplat till träning, för att jag vill inte ha en negativ känsla i samband med träning. Men jag tränar så mycket som min kropp orkar, jag är inte den som kommer att pusha mig själv. Som sagt så handlar det om att jag faktiskt är där, att lyfta tunga vikter är inte det viktigaste. Kan du se att dina träningsvanor någon gång haft ohälsosamma inslag? – Jag tror att jag har tränat mycket i liv just för att det är kul. Men jag tror dock att jag har en självbild av att jag tränar mer än vad jag gör, vilket gör att jag skjuter fram träningen under mina slackerperioder. Och då kommer man ju aldrig iväg till gymmet. När var du skadad senast?  – Jag har haft jättemycket problem med ländryggen genom åren, och den krassa verkligheten är att jag måste styrketräna för att inte få ryggskott. 2019 bestämde jag mig för att ta min kropp seriöst, jag köpte dyra PT-timmar för att bygga upp kropp och självkänsla i gymmet. Och min rygg är i dag bra!  Vad gör du när du blir en riktig slacker?  – Jag tillåter mig slacka ibland lite för länge. Men jag vet att jag kan vända skutan, det har jag gjort många gånger. Ryggen påminner mig om att jag måste get back at it! Hur ser din träning träningsvecka ut? – Den varierar. När jag är on fire och har kommit igång ordentligt, då är det styrketräning två gånger i veckan och någon typ av danspass en gång i veckan

Fanna Ndow Norrby berättar om sina träningsrutiner


Pollensäsongen är i antågande och redan nu finns höga halter av hassel och al i delar av Sverige. Enligt pollenexperten Åslög Dahl finns det mycket okunskap om hur allvarligt pollenallergi faktiskt kan vara.  Pollensäsongen är i antågande och redan nu finns höga halter av hassel och al i delar av Sverige. Enligt pollenexperten Åslög Dahl finns det mycket okunskap om hur allvarligt pollenallergi faktiskt kan vara.  Med våren kommer ljuset och värmen – men för många innebär den också irriterande allergibesvär med rinnande näsa, nysningar och kliande ögon.  Omkring 30 procent av svenskarna är allergiska mot pollen, enligt Astma- och allergiförbundet. Det vanligaste är björk- och gräspollenallergi.  I södra och mellersta Sverige blommar nu både hassel och al för fullt och enligt prognosen råder risk för höga pollenhalter, framför allt i söder där hasseln nu nått sin kumlen. Och björkpollensäsongen, som brukar beskrivas som den värsta för pollenallergiker, är bara några veckor bort.  Men det kan bli en mildare björkpollensäsong i år. Det menar Åslög Dahl, pollenexpert och forskare inom biologi- och miljövetenskap vid Göteborgs universitet. – Förra året blommande björken med kraft, det brukar följas av ett svagare år. Man kan faktiskt redan se att det inte alls är lika mycket hängen på björken i år, vilket är ett tydligt tecken på att den inte tänker blomma lika mycket, säger Åslög Dahl. Däremot kan pollen från andra närliggande länder blåsa in över Sverige, vilket kan medföra att pollenhalterna ändå höjs.  För björkpollenallergiker väntas säsongen bli som värst runt maj. – Den värsta perioden med högst halter brukar i södra Sverige vara mot sista halvan av april och eventuellt en bit in i maj. Uppåt Norrland brukar det vara senare, mot sist halvan av maj ungefär, säger Åslög Dahl. Hur gräspollensäsongen kommer bli är ännu svårt att sia om, det beror på hur varmt och fuktigt det blir i mars och april. – Normalt sett brukar gräsblomningen nå kulmen mellan 15 juni och 15 juli, även om själva blomningen börjar tidigare än så. Det beror också lite på hur kall våren och sommaren blir. Kan upplevas som svår influensa Att vara förberedd och påbörja medicinering redan en tid innan pollenhalterna tar fart, kan vara nyckeln till lindrigare besvär säsongen ut, säger Åslög Dahl. – Det är också viktigt att undvika träning utomhus när det är höga pollenhalter eftersom man då får i sig mera pollen än om man till exempel är i viloläge, och det är intagen som påverkar symptomen mest. Det kan även vara bra att följa Pollenrapporten där man bor och tänka på att byta kläder och tvätta håret innan man går och lägger sig om man varit ute, för att inte får pollen på sängkläderna.  – Under björksäsongen bör man heller inte vädra vare sig dag eller natt, och inte torka tvätt utomhus, om man är allergisk. Det gäller i hela landet. En vanlig miss bland personer som inte själva drabbas är, enligt Åslög Dahl, att tro att pollenallergi är en mindre allvarlig åkomma som man inte behöver ta på så stort allvar. – För den allergiske kan pollenallergi upplevas som en svår influensa. Man sover dåligt, ofta känner sig nedslagen och deprimerad och får nedsatt prestations- och koncentrationsförmåga.  Som exempel nämner hon att forskning har visat att barn med allergi löper större risk att få sänkt betyg mellan hösten och våren än barn utan allergi. – Det visar hur jobbigt det kan vara, och det kan vara bra att känna till som lärare eller arbetsgivare. Det är viktigt med förståelse för en sjukdom som påverkar livskvaliteten

Säsongen för pollen är här – kan bli mildare än vanligt


Flera personer har förts med ambulans till sjukhus efter att ett tak rasat in på en butikslokal i Östersund. Enligt räddningstjänsten kan fler personer finnas kvar under rasmassorna. Klockan var 11.35 på söndagen när polisen larmades om att taket på Intersport i Lillänge, ett köpcentrum utanför Östersund, hade rasat in. När polis och räddningstjänst kom till platsen utrymdes närliggande butiker och parkeringsytan utanför spärrades av. Tre personer fördes med ambulans till sjukhus, enligt SOS Alarm.  Flera människor ska ha befunnit sig både i och utanför Intersport-butiken när taket kollapsade, enligt vittnesuppgifter Räddningstjänsten har under dagen försökt bilda sig en uppfattning om det kan finnas fler personer kvar i butiken och om det finns risk för ytterligare ras. Ett räddningsteam med specialutbildning för sök i rasmassor har kallats in från Trondheim i Norge. Även Fjällräddningen deltar i insatsen med hundar. Klockan 19 på söndagen höll räddningstjänsten i Östersund tillsammans med polisen en pressträff med anledning av olyckan. Då var det fortfarande oklart om någon person fanns kvar bland rasmassorna. – Vi vill ta det säkra före det osäkra, och för att kunna göra det måste vi säkra området innan vi kan in och fortsätta räddningsarbetet, sade räddningstjänsten. Arbetet väntas fortsätta under kvällen och natten. Enligt räddningstjänsten kan upp emot 30 personer kan ha befunnit sig i byggnaden vid tillfället för raset, men man har inte fått några indikationer på att någon skulle finnas kvar där inne.  – Alla tre som skadades är vuxna och har lindriga skador, skrubbsår och någon mindre fraktur. Alla har kunnat lämna sjukhuset och är hemma, säger sjukvårdsledaren på plats. Orsaken till raset är i nuläget oklar. En arbetshypotes är stora mängder snö på taket. En förundersökning om arbetsmiljöbrott och vållande till kroppsskada har inletts.  Senaste månaden har flera tak i området rasat in, och enligt räddningsledaren på pressträffen kan det bli aktuellt för Statens haverikommission att utreda fenomenet vidare.

Tre till sjukhus efter att butikstak rasat i Östersund.


En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  En stamcellstransplantation innebär för svårt sjuka skillnaden mellan liv och död. Men var tredje patient hittar aldrig en passande givare, skriver tidigare politikern Birgitta Ohlsson och Nicole Silverstolpe, Tobiasregistret.  Varje dag drabbas någon i Sverige av en allvarlig blodsjukdom där en stamcellstransplantation innebär skillnaden mellan liv och död. Vanligast är leukemi men stamcellstransplantation kan också bota lymfom, myelom samt immunbrist- och ämnesomsättningssjukdomar. Därför finns sedan 30 år tillbaka Tobiasregistret, det svenska registret för blodstamceller.  Tobiasregistret har ett nationellt uppdrag att rekrytera och koordinera obesläktade stamcellsgivare för att sjuka patienter ska kunna få den behandling som krävs för att kunna överleva. Friska människor mellan 18-35 år kan registrera sig för att bli givare och processen är enkel: du fyller i dina hälso- och kontaktuppgifter online och får därefter ett topsningskit hemskickat. Du topsar insidan av kinden, lägger topsen på brevlådan – klart. Därefter är du en av de nästan 40 miljoner registrerade stamcellsgivare som finns internationellt, och som Tobiasregistret samverkar med.  I grunden är det ett altruistiskt ställningstagande: jag offrar några timmar av mitt liv, för att någon annan ska kunna fortsätta leva sitt.  2023 genomfördes 223 obesläktade donationer och i skrivande stund är 240 000 svenskar med i Tobiasregistret. Tyvärr är det fortfarande alldeles för få: var tredje patient hittar aldrig en passande givare och får därför aldrig den livräddande behandling den så desperat behöver. För en stamcellstransplantation görs inte lättvindigt – tvärtom är det i de flesta fall patientens sista hopp när all annan behandling har misslyckats.  Tobiasregistrets viktigaste uppdrag är därför att få fler svenskar att gå med. Framförallt behövs fler unga killar då de är kraftigt underrepresenterade – bara 30 procent i registret är män. Samtidigt vet vi att det är en målgrupp som är svår att nå

Fler skulle kunna rädda andras liv, skriver Ohlsson och Silverstolpe


Man vill gärna vistas bland kvinnorna i Golnaz salong. Ta del av deras drömmar och tillkortakommanden. Synd bara att dramaturgin hackar upp pjäsen i alltför korta tablåer. Man vill gärna vistas bland kvinnorna i Golnaz salong. Ta del av deras drömmar och tillkortakommanden. Synd bara att dramaturgin hackar upp pjäsen i alltför korta tablåer. Man vill gärna vistas bland kvinnorna i Golnaz salong. Ta del av deras drömmar och tillkortakommanden. Synd bara att dramaturgin hackar upp pjäsen i alltför korta tablåer. Seluah Alsaatis pjäser kan sägas bygga upp ett eget universum av kvinnoliv som befolkar den svenska orten. Först med debuten ”Inte din baby”, en självbiografisk monolog om dysfunktionell kärlek, därefter ”Min mamma” och ”Vem som hon”, båda baserade på intervjumaterial. ”Salong Golnaz” är inget undantag och den som följt hennes fleråriga samarbete med regissören Affe Ashkar kommer att känna igen sig, inte minst i rollbesättningen. Vi möter Golnaz, som precis har öppnat en hårsalong i sin lägenhet och försöker locka grannskapet som sin nya kundkrets. Maja Döblings scenografi låter en nästan känna doften av hårkemikalierna. I fonden har man riggat videoskärmar som visar hur människor går till och från sina portar i ett slags realtid. Golnaz är driftig, ambitiös och skäms inte för att sikta högt. Först att besöka salongen är killtokiga Dominique (Vendela Idun), en frånskild mamma som längtar efter kärleken. Snart hakar även Jannah på, stolt över sitt afrohår men med en hopplöst bristande känsla för att hålla i sin ekonomi, samt den aspirerande journalisten Halima (Parwin Hoseinia) och hennes svärmor Madar Joon, som från hemlandet har med sig husmorsknep mot det mesta.  Det är en fint sammansatt ensemble där Inès Cherif i titelrollen har den beskyddande storasysterns rakryggade pondus som bara bryts när bland det värsta tänkbara inträffar. Susan Taslimi som den äldre svärmodern framstår som både lite gaggig och aningslös gällande sonens våldsamma tendenser, men blir i slutänden en varm hommage till den generation av felbara kvinnor som är våra mödrar. I en serie tablåliknande scener som växlar mellan humor och allvar lär dessa kvinnor känna varandra och vi dem. Hur de skvallrar, dagdrömmer, kollar på fotboll eller vill låna något. Ibland görs det instick med korta poetiska monologer om kvinnornas personliga liv – en antydan till psykisk ohälsa som gått i arv, eller infertilitet orsakad av ett missilanfall.  Tablåformen ger dessvärre en stackatoartad helhet där salongen släcks ner mellan varje scen, som ibland bara är en minut lång, en osnyggt genomförd scenteknisk lösning. Rent dramaturgiskt hade det gått alldeles utmärkt att spela flera av scenerna i en sammanhållen sekvens utan att förta effekten av förfluten tid samt göra ett par strykningar i första akten, som blir markant framtung gentemot den andra. För man rycks ju med av detta kvinnokollektiv som låter sina drömmar – stora drömmar – projiceras på varandra. Det kan vara att träffa den perfekte mannen, göra karriär, öppna salong på en säkrare plats eller att för första gången känna glädje igen inför någon annans barn. De band som knyts påminner om familjeband, dramatikens mest utforskade skådeplats för mänskliga relationer. Samtidigt är det lätt för dessa kvinnor – precis som i en familj med blodsband – att bli frustrerade på varandras tillkortakommanden och ovilja att bryta onda cirklar. Seluah Alsaatis pjäser kan sägas bygga upp ett eget universum av kvinnoliv som befolkar den svenska orten. Först med debuten ”Inte din baby”, en självbiografisk monolog om dysfunktionell kärlek, därefter ”Min mamma” och ”Vem som hon”, båda baserade på intervjumaterial

Recension: ”Salong Golnaz” är en inbjudande fristad för ortens kvinnor


Att åldras är att plötsligt inse att yngre knappt ser en som mänsklig längre – en av insikterna när Marianne Lindberg De Geer skriver dagbok. Det är mycket givande läsning, anser Ann Heberlein. Åldrandet innebär i bästa fall någon form av försoning, med sig själv och världen, med misslyckanden och besvikelser. Levda år och erfarenheter är en kvalitet i sig själv: ”Stordåd utförs inte av styrka, snabbhet eller muskler, de år resultatet av tänkande, karaktär och omdömesförmåga. Detta är förmågor som inte minskar med stigande ålder, utan tvärtom ökar”, som Cicero skriver i ”De Senectute” (Om ålderdomen).  Hannah Arendt anknyter till Ciceros idé om åldrandet i ”The life of the mind” där hon beskriver åldrandet som ”en förlust av framtid”. Denna insikt behöver dock inte leda till ångest – bristen på framtid kan istället ge utrymme för reflektion och försoning, tid för att göra bokslut och, som Kierkegaard skriver, ”förstå sitt liv baklänges”. I sämsta fall innebär åldrandet en isande erfarenhet av att bli omsprungen, lämnas utanför och ignoreras, som Jean Amery uttrycker det i ”On aging”, en känsla av hemlöshet och vilsenhet inför både sig själv och världen. Man vet inte längre vem man är, förstår inte längre tiden man lever i eftersom man stelnat och förlorat förmågan att ta till sig nya tankar, smaker och upplevelser. Man är den man är och ser på världens förändring med förvåning och avsmak. Båda attityderna återfinns i Marianne Lindberg De Geers publicerade dagbok från 2022 och 2023, ”På riktigt”. Insikter om existensens beskaffenhet och försonande reflektioner kring barndom och uppväxt varvas med nedstämdhet inför den tid vi lever i och ett visst motstånd mot det oundvikliga förfallet, som i anteckningen efter inspelningen av SVT-produktionen ”Cyklopernas land”: Jag hade alldeles glömt att jag är i teve, att jag är en mycket gammal kvinna, dubbelt så gammal som några av dem, jag kan vara deras mormor. En av dessa kallar sig själv gammal för att han fyllt 30 år. I deras ögon är jag alltså inte mänsklig längre, en främmande art på ett ställe de aldrig tänker hamna.” Trots att Marianne Lindberg De Geer lever ett liv väsensskilt från de flesta av hennes jämnåriga, till brädden fyllt av framträdanden, intervjuer, vernissager, premiärer och diverse sociala aktiviteter finns det allmängiltighet i hennes reflektioner. Insikten i att andra ser på en som gammal, som något annat, som en annan sort är drabbande, den otäcka misstanken att man betraktas som en kuriositet gör ont oavsett om man tillhör Stockholms kulturetablissemang eller är pensionerad gymnasielärare i Karlskrona. Det vore orättvist att beskriva Lindberg De Geers dagböcker som ett dokument över åldrande. Det övergripande temat är trots allt inte åldrandets vedermödor eller ens uppgivenheten inför en samhällsutveckling som inte faller Lindberg De Geer i smaken (det är väl mycket pubertala och ofta ogrundade utfall mot ”brunblått” för min smak).  Det stora temat i Lindberg De Geers dagböcker – och, som jag förstår det, liv – är kärlek: Kärlek till maken, till barnen, barnbarnen, vännerna, konsten, ja livet i sig. Det är vackert och rörande att få en så generös inblick i makarnas liv tillsammans. ”Än större är att möta en annan människa fullt ut. Det har jag fått göra”, skriver Lindberg de Geer och det är i sanning en gåva. Sammanfattningsvis hade jag mycket trevligt i sällskap med Marianne Lindberg De Geers 428 sidor. Lindberg De Geer bjuder på både motstånd, klokskap, trams och några nypor bitterhet

Recension: På riktigt av Marianne Lindberg De Geer


En etiopisk diplomatbil lämnades under natten mot söndag övergiven på ett tågspår i centrala Stockholm. Nu ber ambassaden om ursäkt. ”Vi har inlett en intern utredning”, skriver man i ett mejl till SvD.  Larmet inkom strax före 02-tiden på natten. En minibuss med diplomatskyltar hade lämnats övergiven på tvärbanan mellan stationerna Alviks strand och Stora Essingen.  Nu bekräftar den etiopiska ambassaden att bilen tillhör dem.  ”Vår ambassad beklagar olyckan och besvären den orsakade. Vi har inlett en intern utredning kring hur olyckan inträffade”, skriver man i ett mejl till SvD.  Teorin är att den tog sig upp på spåret vid Gröndal och sedan körde ”en bra bit”, enligt SL:s presschef Andreas Strömberg. Färden tog sannolikt slut när bilen kraschade med en stolpe.  – Vi var ganska förvånade för normalt sett ska det inte ens gå att ta sig dit med ett fordon, säger Andreas Strömberg och fortsätter:  – Nu är det som jag förstår någon form av minibuss och de är lite högre än en personbil, så då kanske man har kunnat komma längre än man borde kunnat.  Tågtrafiken på sträckan stoppades under flera timmar på söndagsmorgonen. SL fick ta hjälp av en spårtraktor för att forsla bort minibussen från platsen. Händelsen utreds som vårdslöshet i trafik, men polisen har inte haft kontakt med föraren.   – Jag tror inte att man kommer att genomföra några utredningsåtgärder överhuvudtaget i dag utan man börjar nog i veckan, säger Ola Österling, presstalesperson för polisen.

Diplomatbil på tvärbanan – fast mellan Lilla Essingen och Alvik


Tidigare ÖB Johan Hederstedt pekar på en svag ledning som ett skäl till  att Ukraina inte kan vinna kriget. ”De klarar sig bra på soldat-, grupp- och plutonnivå. Men inte när det gäller komplexa operationer på brigadnivå”, säger han.  Det är senare händelser kring Ukrainas 150 mil långa försvarslinje, ett avstånd som Hederstedt uppger vara så långt som mellan Malmö och Luleå, som fått den gamle generalen att allt mer tvivla på de angripna styrkornas förmåga. Hederstedt har tidigare kommenterat Rysslands krig i Ukraina i SvD, men han har svängt sedan sin inledande analys ungefär sju veckor in i kriget. Då påpekade han att säkerhetstjänsten FSB:s övertag mot generalstaben gjorde att Ryssland i sin offensiv inte inledningsvis lyckats bryta ner strategier till taktik och militära operationer. Nu är det snarare brister hos Ukraina som han lyfter fram i det ställningskrig som råder: – Deras brigader med 400 till 3 000 soldater har skiftande förmåga. De är inte samtränade och har svårt att hitta synergier i en helhet med eldgivning, rörelse, pansar, infanteri, minering, fältarbeten och inte minst artilleri. Sådana brister visar sig främst vid offensiva operationer och fördröjningsstrider, säger han. Johan Hederstedt (ÖB 2000–2003) följer kriget genom olika grupper av ex-militärer, bland annat vid Krigsvetenskapsakademin och upprätthåller även utländska kontakter. – Ryssarna har lärt sig av tidigare misstag och ändrat strategi, framför allt på stridsteknisk nivå. Man är skickliga med vilseledande manövrar och bygger nu upp en noggrann logistik som under andra världskriget med produktion av ammunition och reservdelar. Man har även utvecklat en egen drönartaktik, säger Johan Hederstedt. Den ryska försvarsproduktionen uppges engagera cirka två miljoner människor. Avdijivka exempel på tröghet Erövringen av staden Avdijivka i Donetskregionen för två veckor sedan, där det fanns uppgifter om att minst 50 000 ryska soldater deltog, var ett exempel på hur Ukrainska styrkor omringades, överflyglades och tvingades till reträtt. Johan Hederstedt konstaterar att ett starka hierarkiskt tänkande ännu finns kvar i den ukrainska armén, trots västerländsk utbildning från bland annat Sverige. – Ukraina reagerade för sent. Det tog för lång tid och visade på hur svårt man kan ha att planera, kraftsamla sina resurser och utföra fördröjningsstrid, säger Johan Hederstedt. Strax innan den slutgiltiga kapitulationen i Avdijivka hade president Volodymyr Zelenskyj bytt ut försvarschefen Valerij Zaluzjnyj mot Oleksandr Syrskyj. På torsdagen kom också beskedet att chefen för trängtrupperna, Oleh Huliak, sparkats och ersatts med Volodymyr Karpenko. Trängtrupper ansvarar för underhållstjänsten för brigaders förband. De ska  förse de stridande med ammunition, sjukvård, drivmedel och kunna utföra avancerade reparationer. Men det är ändå numerärt Ukraina tydligast kommit till korta. – Manskapet och mängden är fortfarande ryssarnas strategi snarare än kvalitet. Man mättar det ukrainska systemet. Många vapensystem man får från till exempel Nordkorea, Kina och Iran håller dock låg kvalitet, säger Johan Hederstedt. Vädjan om mer vapen från väst och låsningen i den amerikanska kongressen är återkommande anledningar som anförs som skäl till att Ukraina inte lyckats bättre på slagfältet under senare tid. ”Övertro på artilleri” – Men det finns övertro på att artilleri kommer att avgöra, både från väst och från Ukraina. Det skulle krävas otroliga mängder långskjutande vapensystem för mark- och luftmålsbekämpning, pansarfordon, minröjningsfordon och upp emot 500 000 soldater för att Ukraina skulle vinna kriget under 2024, säger han

Tidigare ÖB om kriget i Ukraina: Ryssland agerar skickligt


En man tar sin son och unga hustru till bergen i hajpade fransmannen Jean-Baptiste Del Amos nya roman. Tjusigt men lite stumt, tycker Houssin Vennberg Sninate. Panacheserie har förblivit en smärre skatt för den svenska litteraturen. Tacknämligt har Albert Bonniers förlags satsning på experimentell, internationell utgivning hållits mer eller mindre vid liv i snart åttio år. Sedan uppstarten 1946 har serien fungerat som en berikande källåder och bastion av översättningar, medan snarlika initiativ – såsom syskonet Delfinserien – under årens lopp gått i graven. ”Människosonen” är seriens senaste tillskott. Elegant översatt av Marianne Tufvesson, är romanen den franske författaren Jean-Baptiste Del Amos sjätte bok (femte, räknat i utgivning för vuxna), fastän den första att introduceras på svenska. Verket inleds i ett tretton sidor långt, kursivt parti som närgånget och minutiöst skildrar en jaktscen ur vår förhistoria. Initiationsriten, då en ung pojke fångar sitt första byte, bär drag som skulle kunna höra från någon av Johannes V. Jensens guldåldersmyter. Skenbart och förrädiskt naturgivet framställs ordningen och handlingsmönstren i jaktgruppen; här styr patriarkerna kring glöden, åldringarna lämnar plats åt ungdomen medan kvinnorna hushållar och endast hjälper till i jakten då det behövs. Denna framställt urminnes, maskulina ordning gör bruk alltifrån epigrafen (”Och fädernas raseri ska leva vidare hos varje generation söner”, Seneca) som en total spegling för bokens resterande, huvudsakliga del. Vi fogas så in i händelsernas mitt. Och befinner oss i vad som verkar vara Del Amos hemtrakter kring Toulouse några tiotal år tillbaka i tiden. Mödosamt och under hotfull tystnad för arketypen av en förorättad far sin nioårige son – berättelsens nav – och dennes unga mor ut ur civilisationen mot bergen. Till den knappt upprättstående herdestugan i sandsten som ”den här mannen och främlingen som [pojken] plötsligt har fått till far” vuxit upp i, och sedermera ärvt efter den vansinnige och hatiske farfadern. Förhoppningarna är att den nyömsade tillvaron ska överbrygga hans plötsliga återvändande till familjen efter sex år. Saken är endast den att vi – liksom familjemedlemmarna, vilka allteftersom och lite väl pedagogiskt resonerar kring sina predisponerade tillkortakommanden – tidigt får antytt att så inte kommer vara fallet. Förhållandena verkar förutbestämt oreparerbara. Varvat med att tidssjoken utvidgas, faderns kontrollbegär växer och sonens upptäcktsfärder tar honom djupare in i skogen, får vi andra änden utlagd: pappans återkomst och händelserna som lett fram till flykten upp i bergen. På genomgående detaljrik, tjusigt sinnlig och ändock distanserad prosa – i en skärningspunkt som tycks korsa antropologins fältskrifter med den klassiska sägnens betydelserikedom – redogörs sakteligen för livets poler i arbetarstadsdelen. Den portugisiska dagmamman, sonens symbiotiska relation till sin kämpande, godhjärtade, men av livet illa tilltygade mor. Samt faderns ärvda mindervärdeskomplex, som redan i hans ungdom ledde till barslagsmål och bilstölder, vilket sedermera tilltar då han vid sin återkomst får reda på att modern är gravid – denna gång med hans före detta bäste vän. Men viktigare än de tyvärr halvhjärtat hanterade ödesfigurernas porträtt, verkar bergsnaturen vara. Med sin ”mystiska och oåterkalleliga kraft som heter liv, och som pulserar i dem alla”. För när bågen spänd med våld och vansinne avfyras i en blodig kulmen och tragedin glittrar verkligt skarp, står träden stadiga. Som vittnen ”i samma värld, men på ett annat plan, i en annan verklighet”

Recension: Människosonen av Jean-Baptiste Del Amo


Bostadsköerna är rekordlånga och för många kan det kännas som en omöjlighet att få en egen lägenhet. Men det finns knep och strategier som kan ge dig ett efterlängtat förstahandskontrakt.  Bostadsköerna är rekordlånga och för många kan det kännas som en omöjlighet att få en egen lägenhet. Men det finns knep och strategier som kan ge dig ett efterlängtat förstahandskontrakt.  Stockholms hyresmarknad är känd för sina långa köer. Men vad alla inte känner till, är att det går att få förstahandskontrakt via Bostadsförmedlingen utan att ha stått jättelänge i kö. Det handlar tjänsten ”Bostad Snabbt” som Bostadsförmedlingen i Stockholm har. I år är det främst nybyggda lägenheter i till exempel Södertälje, Täby, Sollentuna eller Järfälla som släpps på detta sätt.   – Det kan vara smart att börja bo så. Man behåller sin kötid medan man letar vidare, tipsar Marika Klerby-Nordström, som är marknadschef vid Bostadsförmedlingen i Stockholm. Men för den som inte vill bo var som helst, krävs oftast lång kötid i den kommunala förmedlingen. Den som 2023 fick en vanlig hyresrätt genom bostadskön hade i snitt varit registrerad i 9 år.  Hur mycket kötid som behövs varierar dock mycket mellan olika objekt och stadsdelar. I fjol gick till exempel 1 165 vanliga hyresrätter till personer med kötider mellan 0 och 2 år, medan 365 gick till personer som varit registrerade över 20 år. Statistiken för 2023 visar att totalt 13 000 vanliga hyreslägenheter förmedlades via Bostadsförmedlingen i Stockholm, som uppger att man står för ungefär 75 procent av alla förmedlade objekt i länet.  Stor privat marknadsplats  Men det som skett på senare tid är att den privata marknadsplatsen Homeq har blivit stor. Det bekräftas även av Marika Klerby-Nordström vid Bostadsförmedlingen i Stockholm. Den köptes nyligen av Schibsted, som även äger Svenska Dagbladet, och håller på att bli ett rikstäckande alternativ till kommunala bostadsköer. I Storstockholm används Homeq av bland andra Balder och Ikano Bostad. I Göteborgsregionen samt i delar av Mälardalen och norrut i landet har branschorganisationen Fastighetsägarna dessutom tecknat avtal om att lämna hyresrätter till Homeq.  En snabb sökning ger träff på cirka 550 hyresrätter som Homeq förmedlar just nu i Stockholms län och cirka 400 i Göteborg. – Hos oss väljer värdarna mellan olika urvalssystem. De kan till exempel ha slumpvis urval i stället för kötid om de vill, förklarar Heidi Kurda, vd och grundare av Homeq.  Resultatet är att vissa sökande kan få en hyresrätt mycket snabbare. Precis som vid andra förmedlingar kan värdarna också tillämpa strikta inkomstkrav, till exempel att månadslönen ska vara minst tre gånger så stor som hyran.  Privatvärdar väljer fritt  Landet runt finns många förmedlingar, ofta kommunala. Man ska alltså alltid förhöra sig hos sin kommun om hur de lokala fastighetsägarna gör.   Men det mest klassiska tipset som många missar är att privatvärdar är fria att erbjuda sina tomma lägenheter till vem de vill.  Det är alltså en bra idé att vända sig direkt till privata fastighetsägare eller deras förvaltare för att visa att man är intresserad och att man vore en bra hyresgäst. Till exempel har det stora Heimstaden en egen kö. I Uppsala och Stockholm har Wallenstam viss egen förmedling. Och för andra delar av landet har Rikshem en egen kö.  – Den som snabbt vill ha ett förstahandskontrakt men saknar kötid, bör förstås även vända sig till de privata bostadsbolag som har förmedling, säger även Marika Klerby-Nordström på Bostadsförmedlingen

Skaffa förstahandskontrakt till lägenhet – så gör du


Det är bara ett och ett halvt år sedan Thailand legaliserade cannabis. Nu kovänder regeringen. Böter och fängelse kommer att vänta den som använder eller säljer drogen. Det är bara ett och ett halvt år sedan Thailand legaliserade cannabis. Nu kovänder regeringen. Böter och fängelse kommer att vänta den som använder eller säljer drogen. Ett mer restriktivt förhållningssätt till cannabis kommer återigen att tillämpas i Thailand redan före årsskiftet. Det berättar landets hälsominister Cholnan Srikaew i en intervju med Reuters.  Landet blev 2018 det första i Sydostasien att tillåta drogen i medicinskt syfte. 2022 gick man vidare och legaliserade även övrigt bruk. Sedan dess har tusentals butiker öppnat runt om i landet och värdet på industrin väntas vid årsskiftet uppgå till över 12 miljarder kronor. Men enligt landets regering har det också medfört problem.  Turismindustrin har klagat över ökat stök och regeringen oroar sig över potentiella hälsoeffekter. Så nu blir det ändring.  Kan dömas till fängelse Med den nya lagstiftningen kommer det krävas tillstånd för att odla växten och rättsliga påföljder väntar den som säljer, marknadsför eller brukar cannabis i icke-medicinskt syfte. Bruk kommer att bestraffas med omkring 17 000 kronor i böter. Den som marknadsför eller säljer drogen kommer att kunna dömas till upp till ett år i fängelse. – Utan en reglering av cannabis missbrukas drogen, säger hälsoministern nu till Reuters. Han hävdar att cannabisanvändningen har haft en negativ påverkan på barnen i Thailand, och att den riskerar att leda till ökat bruk även av andra droger. I en intervju med Bloomberg har Srikaew också uttryckt det som att landet i valet mellan ekonomiska och hälsomässiga fördelar, väljer hälsa. Experten: Långt bort för Sverige Cecilia Magnusson, adjungerad professor vid institutionen för global folkhälsa på Karolinska Institutet, håller med om att en legalisering kan medföra problem. – Jag tror att en liberal lagstiftning, särskilt legalisering, kan leda till ett ökat bruk, och därmed att fler människor utvecklar ett skadligt bruk eller beroende av cannabis. Vi vet att ett sådant cannabisbrukssyndrom ofta resulterar i sociala problem, säger hon. De senaste åren har länder som USA, Kanada och Portugal tillämpat en mer liberal lagstiftning kring cannabis. Senast ut är Tyskland som förra veckan beslutade att medborgare numera får odla tre plantor i sitt hem och bära med sig 25 gram för eget bruk. Men att detta skulle bli aktuellt i Sverige har Cecilia Magnusson svårt att tro. – Jag tror att vi är väldigt långt ifrån det i Sverige då vi har en tradition av strikt drogpolitik. Vi har ju inte ens kommit till att utreda cannabispolitiken vad gäller avkriminalisering, och än mindre vad gäller legalisering, avslutar hon. Ett mer restriktivt förhållningssätt till cannabis kommer återigen att tillämpas i Thailand redan före årsskiftet. Det berättar landets hälsominister Cholnan Srikaew i en intervju med Reuters.  Landet blev 2018 det första i Sydostasien att tillåta drogen i medicinskt syfte. 2022 gick man vidare och legaliserade även övrigt bruk. Sedan dess har tusentals butiker öppnat runt om i landet och värdet på industrin väntas vid årsskiftet uppgå till över 12 miljarder kronor. Men enligt landets regering har det också medfört problem.  Turismindustrin har klagat över ökat stök och regeringen oroar sig över potentiella hälsoeffekter. Så nu blir det ändring.  Kan dömas till fängelse Med den nya lagstiftningen kommer det krävas tillstånd för att odla växten och rättsliga påföljder väntar den som säljer, marknadsför eller brukar cannabis i icke-medicinskt syfte. Bruk kommer att bestraffas med omkring 17 000 kronor i böter. Den som marknadsför eller säljer drogen kommer att kunna dömas till upp till ett år i fängelse. – Utan en reglering av cannabis missbrukas drogen, säger hälsoministern nu till Reuters

Thailand vänder – cannabis blir olagligt igen


Søren Pape Poulsen, partiledare för Det Konservative Folkeparti i Danmark har hastigt dött efter en hjärnblödning. Det uppger partiet i ett pressmeddelande. Partiledaren och den tidigare justitieministern Søren Pape Poulsen ska ha drabbats av en hjärnblödning under ett partistyrelsemöte på fredagskvällen. Han fördes direkt till Odense sjukhus där han sedan avled strax efter klockan ett på lördagen. ”Det är med stor sorg jag skriver till er att vår ordförande Søren Pape Poulsen i dag klockan 13.13 har avgått med döden”, skriver partiets generalsekreterare Søren Vansø i ett pressmeddelande. ”Han lämnade oss alldeles för tidigt och lämnar efter sig en ofattbar saknad”, fortsätter Søren Vansø.  Kristersson: ”Tack för vårt goda samarbete” Pape Poulsen blev partiledare för de Konservative 2014 och satt mellan 2016 till 2019 som justitieminister i Lars Lars Løkke Rasmussens regering.  Danmarks nuvarande statsminister Mette Frederiksen (S) skriver i ett pressmeddelande med anledning av dödsfallet:  ”Jag har varit kollega med Søren i många år och utöver att ha samarbetat mycket politiskt vill jag minnas Søren som plikttrogen, anständig och godmodig. Konservativ till kropp och själ med stort engagemang för Danmarks säkerhets- och rättspolitik”.  Även Sveriges statsminister Ulf Kristersson (M) kommenterar det plötsliga dödsbeskedet i ett inlägg på Instagram.  ”Tack för vårt goda samarbete under flera år. Mina tankar är med Søren Papes familj och vänner”, skriver Kristersson.  Søren Pape Poulsen blev 52 år gammal. SvD gjorde en längre intervju med Søren Pape Poulsen i maj förra året. Läs den här.

Danska partiledaren Søren Pape Poulsen är död


Han har kanske världens svåraste jobb: att se in i framtiden. Nu har futuristen Frank Diana fullt fokus på AI-utvecklingen. Och han tror sig veta vad som avgör om ett bolag lyckas ställa om till den nya tekniken.  Den arbetande befolkningen minskar, färre barn föds, vi blir allt äldre. Enorma rikedomar kommer överföras från äldre till yngre generationer. Samtidigt tas globaliseringen in i en ny fas där allt snart kan göras på distans – och mitt i detta sker utvecklingen av AI i ett rasande tempo. Med andra ord: perfekta förutsättningar för en futurist. – För fyra-fem år sedan kändes mycket av det jag talade om som science fiction. Det var svårt att få bolagsledningar att lyssna. Men efter pandemin och Chat GPT har många förstått hur snabbt saker kan förändras, säger Frank Diana, chefsfuturist på TCS, ett av världens största konsultbolag. Han är i Stockholm för att tala på Techarenan, och passar på att ta några möten med svenska kunder. Dianas jobb är främst att ge styrelser och bolagsledningar en bild av framtiden. – Jag vill inte säga att jag förutser framtiden. Jag tror inte att det går att göra i dag, eftersom det finns för många osäkra faktorer. Det är bättre att tänka på det som att man exponerar sig för olika möjligheter och förbereder sig för olika scenarier. Påminner om perioden före världskrigen  Historia är kanske det mest centrala ämnet när Frank Diana och hans kollegor försöker komma fram till vart vi är på väg. – Vi ser till olika byggstenar, till exempel geopolitik, teknisk utveckling och demografi. Utifrån dem kan vi visualisera olika framtidsscenarier. Frank Diana pratar snabbt, och hoppar från ämnen som AI och digitalisering till konsekvenserna av tryckpressen på 1400-talet. Han säger att det som präglar vår samtid mer än något annat är osäkerhet. – Det är inte många perioder i mänsklighetens historia där förändringar skett så snabbt som nu. Senast var tidsperioden som ledde fram till två världskrig. Han listar en lång rad fenomen som präglade början av 1900-talet – snabba tekniska framsteg, automatisering, kulturkrig, ökande nationalism och ojämlikhet. – Allt som står på den listan ser vi också i dag. Jag säger inte att historien upprepar sig, jag säger att vi kan se vad som hände då och lära oss av det. Blir det inte spekulativt att tänka så? – Ja, det blir spekulativt. Det behöver vara det för att vi ska kunna öva inför olika möjliga framtidsscenarier. Från de stora trenderna kan han sedan ge råd till företagsledare i deras vardag. Futuristen ger ett exempel på en diskussion han nyligen haft med en vd på ett amerikanskt verkstadsföretag. Företaget hade haft stora problem med att hitta personal till vissa skift. – Han sa att det inte gick att övertala styrelsen om att satsa på automatisering, som inte kommer betala sig på flera år. Vi pratade om demografi, om en minskande arbetsstyrka, att det om tre år kommer vara ännu svårare att hitta rätt personal. Vd:n lyckades till slut övertyga styrelsen om de dyra satsningar på automation. Men alltför många företagsledare och styrelser fokuserar på nästa kvartal snarare än att blicka längre fram i tiden, säger Frank Diana. – Vi lever fortfarande i aktieägarnas era, där kvartalsresultat och den egna karriären är viktiga faktorer. Och det kommer inte ändras på länge. Men han anar ändå en viss förändring i diskussionerna med företagsledningar. – Jag tror mig se ett attitydskifte mot att se saker mer långsiktigt. Kanske inte så mycket i agerandet än, men i attityden, och det ena brukar leda till det andra. Överst på agendan: AI, AI, AI Till skillnad från tidigare under karriären finns nu ett ämne som tydligt dominerar diskussionerna, oavsett vilken bransch det handlar om. – Det är AI, AI och AI

Frank Diana ger bolagsledningar bild av framtiden: AI dominerar


Näringslivets kapital och kreativitet har släppt lös krafter som de statliga rymdaktörerna inte bara drar nytta av – de är beroende av dem. Det finns ett skämt om kosmonauten Jurij Gagarin som lyder att han inte drack, inte rökte och tränade hela livet för att få vistas 108 minuter utanför Sovjetunionen. De lärda kan tvista om huruvida påståendena om hans renlevnad är sanna. Poängen är att humorn vänder uppochner på den bombastiska propaganda som hamrades in av de maktfullkomliga makthavarna i Moskva. Visar den första människan i rymden den sovjetiska statens överlägsenhet? Nej, killen ville bara hitta ett sätt att ta sig bort från kommunistdiktaturen. Även i våra dagar är bemannade rymdfärder draperade i tjocka lager av nationell prestige som kan vara bra att lätta på en aning. Ja, till och med när det handlar om oförarglig och blågul prestige, som under den rymdyra som rådde när Christer Fuglesang sändes upp till Internationella rymdstationen för 18 år sedan. Mottagning hos kungen och drottningen. Lunch med hela regeringen. Trängsel och folkets jubel på centralstationen i Stockholm. Takterna sitter i. Rymdminister Mats Persson sken som en sol i fjol när det stod klart att Sveriges färskaste astronaut, Marcus Wandt, skulle sändas till ISS. Han satt på första parkett i Cape Canaveral inför uppsändningen häromveckan. ”Wandtastiskt! Rymden blev precis lite mer svensk” skrev ministern på Instagram efter att raketen hade lyft mot rymden. Men wandta lite. Utan att förminska allt jobb som regeringen, Rymdstyrelsen och inte minst Marcus Wandt själv lagt ner vill jag påstå att det är en annan sak som uppsändningen är ett tecken på. Rymden har blivit mer entreprenöriell. Den är en snabbt växande marknad för privata företag. Näringslivets kapital och kreativitet har släppt lös krafter som de statliga rymdaktörerna drar nytta av. Ja, de är rentav beroende av dem. Rymden har blivit mer entreprenöriell.  Christer Fuglesang for i väg i rymdfärjan Discovery. I dag står den på ett museum. Marcus Wandt satt i en Dragon-kapsel som sändes upp av en Falcon 9-raket. Båda är tillverkade av Elon Musks SpaceX. Färden till ISS arrangeras av det privata amerikanska företaget Axiom Space. Den stora kommersiella nyttan av rymden är – åtminstone än så länge – inte att sända upp människor, även om det redan finns rymdturistsatsningar som Virgin Galactic och långt framskridna planer på kommersiella rymdstationer. Den omedelbara nyttan ligger snarare i att ny teknik och privata pengar gjort det avsevärt mycket billigare att sända upp satelliter i omloppsbana runt jorden. Det öppnar i sin tur nya möjligheter för företag verksamma inom andra branscher än uppskjutning att utveckla och förfina varor och tjänster. En rapport från konsultbolaget McKinsey slår fast att kostnaden för att skjuta upp ett kilo last i omloppsbana fallit med 95 procent. En stor del av förklaringen stavas SpaceX, men det finns fler privata företag som är med och konkurrerar om den allt hetare rymduppskjutningsmarknaden. Jag skulle bli förvånad om kostnaden inte fortsätter att falla. Det är goda nyheter för näringslivet i Sverige. I början av januari använde det svenska företaget Ovzon samma typ av Spacex-raket som förde Marcus Wandt upp i rymden för att sända upp satelliten Ovzon 3. Det är den första privatfinansierade och svenskutvecklade geostationära kommunikationssatelliten. Under förutsättning att den tar sig till omloppsbanan och alla system fungerar som de ska kommer Ovzon inte längre vara helt beroende av att hyra in sig i andra satelliter för att erbjuda företagets uppkoppling till militära och civila aktörer. Privata pengar och företags riskvilja har tagit oss närmare rymden. Möjligheterna är astronomiska.

Kapitalismen skickade Marcus Wandt till rymden


Chiles stulna barn och mödrarnas smärta är temat för en nyskriven pjäs. På Aliasteatern blir frågan ”Var är han?” alltjämt outhärdlig att tänka på. För ett par veckor sedan (18/2) kunde den som följer chilenska CNN på X (tidigare Twitter) se en länk till en artikel med rubriken ”Personer som adopterades under olovliga former under diktaturen återvänder denna söndag till Chile för att återförenas med sina familjer”. ”Stulna barn” rättade en läsare, en annan föreslog ”barn som kidnappades av diktaturen”. När jag stötte på tråden var länken redan död, men frågan är alltså högst levande i både Chile och Sverige.  Aliasteatern har i samarbete med kulturhuset Matucana 100 i Santiago, Chile, producerat uppsättningen ”1300 mil från verkligheten” med manus av Eva-Maria Benavente Dahlin och i regi av Andreina Olivari, den sistnämnda verksam i den chilenska frigruppen Bonobo. Uppsättningen är planerad att visas i Chile nästa år, med samma ensemble men på spanska. Det börjar i en tv-studio och ett lekprogram där sorgligast berättelse vinner. Manuela berättar hur hon fick sitt barn stulet när det var alldeles nyfött. Om inte storyn väcker något hos den avtrubbade juryn Hans och Camilla, så gör hennes sång det. Hans, gestaltad av en storögt yrvaken Nils Närman Svensson, blir fixerad vid kvinnans röst, som han hittar inspelad på ett kassettband. Detta leder honom till en kalejdoskopisk irrfärd över tid och rum i jakten på röstens ägare. Resan för honom till en plats 1 300 mil bort, där människor ser ut precis som han, men som han inte kan prata med. Vad värre är: hans hjärtslag har hamnat på sniskan – hjärtat slår i otakt.  Parallellt söker även Manuela efter sin lille pojke – ”Donde está?”, ”Var är han?”, var en politiskt laddad fråga under Pinochetdiktaturen gällande de försvunna politiska fångarna, och är nu laddad på nytt. Monica Albornoz som Manuela förkroppsligar all den smärta som mödrarna under de sydamerikanska diktaturerna fick utstå – sårigt, skört och tårögt men utan att vika från sin sak. Alejandra Goic liksom Ruben Lopez spelar flera roller, däribland den svenska länken i Chile, kvinnan Aja, som förfalskade dokument, respektive den holländska nunnan som även var delaktig i barnstölderna. Med enkla medel – en tv-skärm, ett grönt lakan som fungerar som green screen, en tvättlina med vita tygsjok – förvandlas scenrummet till tv-studio, sjukhus, gathörn med mera. Benavente Dahlins text kan sägas följa i den chilenska postdiktaturens postdramatiska fotspår där skärvor och fragment av det kollektiva minnet – nutid och dåtid, platser här och där – dubbelexponeras men därtill lämnas öppna.  Det är utfört med enorm skärpa och detaljrikedom, till exempel med den gatuligist (Lopez) som äger en kniv döpt efter den chilenska säkerhetspolisen under diktaturen, och som också blir en personifikation av sanningens grindvakter i flera skepnader: lastbilschaufför, programledare, advokat, polis, nunna och så vidare. Pjäsen har ett lyckligt slut och Hans och Manuelas hjärtan hamnar i synk. Samtidigt, i vår verklighet, är de suddiga porträttbilderna på namnlösa barn som döljer sig bakom fondväggens black box-draperi alltjämt outhärdligt att tänka på. Var är de?

Recension: Starka hjärtslag på Aliasteatern för Chiles försvunna barn


”Alphabetical diaries” är en meditativ, gränsande till hypnotisk, läsning som följer en människas nedtecknade tankar från A–Z. Det borde verka sökt. Det borde inte fungera, ändå fungerar det, skriver Erika Vallin. Det är risig dramaturgi på livet, sa Bodil Malmsten och det är sant. Det är risig dramaturgi eftersom livet inte är en berättelse, även om vi ofta luras att tro det. I samtidslitteraturen skildras det genom personliga essäer, dagböcker och självbiografier, med ordningsam tes, antites och syntes, försedda med etiketten ”roman”.  Jag vet inte vad livet är, eller hur det borde vara, men jag vet att det inte hålls samman av en prydlig ryggbindning. Livet har risig dramaturgi eller som i ”Alphabetical diaries”, ingen dramaturgi alls. Några meningar in tänker jag på Inger Christensen. När poeten skrev ”Alfabet” strukturerade hon sin dikt i bokstavsordning. När Sheila Heti skrev ”Alphabetical diaries” matade hon in tio år av dagböcker i ett kalkylprogram. Sedan tryckte hon på sorteringsknappen. Ut kom en dekonstruerad dagbok där varje mening brutits loss från sitt kronologiska sammanhang och placerats i alfabetisk ordning, som därmed omskapar förhållandet mellan livets faktiska skeenden – och hur vi berättar om dem. Jag skriver faktiska eftersom det är så vi är vana att betrakta livet, kronologiskt och gärna framåtskridande. Men tänk om det i själva verket inte alls är så. Tänk om vi genom att betrakta relationer, handlingar och känslor från ett annorlunda perspektiv får möjlighet att tänka kring existensen på ett nytt sätt. Ett sätt där A följs av B men inte på grund av orsak och verkan utan genom upprepningar och cirkelrörelser. Sheila Heti, känd för sin bok ”Moderskap”, skriver främst om identitet, medvetande, skapande, vänskap, sex och kärlek. Det är det många som gör men ingen gör det som hon. Hennes författarskap kännetecknas av formskiften. I varje bok tänjer hon på vad en roman kan vara, senast i sorgeprocessen ”Pure colour,” där Gud är i färd med att skapa en förbättrad version av världen, samtidigt som huvudpersonen Mira transcenderar till ett löv för att försonas med sin döde far.  ”Alphabetical diaries” är en meditativ, gränsande till hypnotisk, läsning som följer en människas nedtecknade tankar från A–Z. Det borde verka sökt. Det borde kännas maskinellt. Det borde inte fungera, ändå fungerar det. I början av en ny bokstav försöker jag att läsa meningarna separat men snart flyter de ändå ihop. Jag glömmer att det är slumpen som skapat detta narrativ, D: ”DFW died. Did I betray him? Did I? Did not get much writing done, obviously.” Det ska inte finnas en berättelse, ändå uppstår den, ur upprepningar och motsägelser. Skrivna av en människa som vet hur hon borde leva, i tacksamhet, i skymundan, i kärlek. Hon borde sluta med sociala medier, sluta vara avundsjuk, sluta posera, sluta spendera pengar, sluta skriva krönikor, sluta vara narcissistisk, sluta vara meningslös, sluta använda skrivandet som ursäkt, sluta prata om boken hon skriver – sluta sätta upp regler. Hon står inte stadigt på jorden, hon är inte övertygad om sin förträfflighet. Hon är inte övertygad om någonting. Hon rör sig mellan det uppmanande imperativet och ett uppgivet presens, E: ”Eat better and better all the time. Eating a doughnut.” Skillnaden mellan föresats och handling är avståndet mellan de vi vill vara och de vi faktiskt är. ”Alphabetical diaries” flätar samman det glappet, inte i slutet utan från första sidan. En symbios av accepterande och vägran, som inte liknar något annat. För varje omläsning lägger jag märke till nya samband, nya mönster. Som alla hennes andra böcker, hänger den sig kvar

Recension: Alphabetical diaries av Sheila Heti


Norska tvillingar, dragqueen-show och allsångsspanska tävlar om platserna till nästa veckas final. Denna vecka blir programmet förlängt när ytterligare två akter ska gå vidare från ”andra chansen”.   Låt: ”Unforgettable” Artist: Marcus & Martinus Låtskrivare: Joy Deb, Linnea Deb, Marcus Gunnarsen, Martinus Gunnarsen och Jimmy ”Joker” Thörnfeldt Guldlockstvillingarna från Norge är tillbaka med luftig, suggestiv EDM-pop; Swedish House Mafia mixat med pojkband. Det inleds avskalat, sedan slängs ett pumpande beat in och växer till en svulstig refräng. Showen består av en läcker ljuskreation som för tankarna till ”The matrix”. Det hela är likt förra årets ”Air”, men ett snäpp vassare och borde vara en självklar finalist.  Låt: ”Controlla” Artist: Chelsea Muco Låtskrivare: Anderz Wrethov, Chelsea Muco, Elsa Carmona Oljelund, Fernand Mp, Karl Flyckt, Pa Modou Är marknadsfört av SVT som årets andra afropopbidrag men Chelsea Muchos låt är betydligt modernare än C-Joes ”Ahumma”. Det är klubbig strandpop med ett skönt tillbakalutat gung – inte minst tack vare saxofonslingan –  som går i solnedgångsorange och med snygg koreografi av de sex kvinnliga dansarna. Men skulle ha önskat mer dynamik, det blir inget riktig mellolyft utan låten bara pågår.  Låt: ”Back to my roots” Artist: Jay Smith Låtskrivare: Jay Smith, Jonas Jurström, Jonathan Keyes, Maria Jane Smith, Victor Thell Idol-vinnaren Jay Smith gör gemensam sak med countrypop-duon Smith & Thell (ena halvan är Jays syster) och resultatet blir smäcker och modern om än lite slätstruken country. Det är kompetent låtskrivande och Jay lägger på en härlig rockvibe med sin raspiga röst.  Men synd att årets enda americana-låt måste vara så i den amerikanska mittfåran.  Låt: ”Banne maj” Artist: Elecktra Låtskrivare: Anderz Wrethov, Elin Wrethov, Jonny Werner, Robin Werner Elecktra, aka Robin Werner i form av en glittrig nyponros, vill väldigt gärna vara After Dark och hans mörka skånska blir en kul kontrast mot det superfeminina uttrycket. Det bjuds på rosa glitter, klänningsryck, pratsång, pyro, lite politik (”vi har all rätt att finnas”) och så en tonartshöjning på det. Bra låter det ju verkligen inte, men jag blir ändå lite glad av detta.  Låt: ”Light” Artist: Annika Wickihalder Låtskrivare: Annika Wickihalder, Herman Gardarfve, Linnea Gawell, Patrik Jean  Älskar Annika Wickihalders röst, lite Sarah Klang och vid något enstaka tillfälle Shirley Bassey. En powersoulballad med ett stänk gospel om att hitta ljuset inom sig själv, skriven av The Mamas låtmakare, vilket hörs. Annikas röst lurar mig närapå att detta är mer än ett luftslott, det vill säga mycket kräm men inte så mycket innehåll, men den här typen av låt brukar fungera i mello.  Låt: ”Que sera” Artist: Medina Låtskrivare: Ali Jammali, Anderz Wrethov, Jimmy ”Joker” Thörnfeldt, Sami Rekik Medina fick sin stora comeback 2022 med balkansvenska ”In i dimman”, och detta går åt samma håll men med en slev medelhavet. Här är glättigt party med pyro, streetdance och allsångsspanska,  men jag hade hoppats mer på Medina. På torsdagsrepet var numret rörigt och en hel del falsksång. Ger ett glädjebetyg för att hoppet lever om att de sätter det i kväll.

Mello del 5: Marcus & Martinus, Elecktra, Jay Smith och Medina


Det svensk-finska försvarssamarbetet är så bra att det borde gå på export. Det menar ländernas marinchefer i en intervju nere i Musköbasens hemliga bergrum. Och de upprörs över en ”sjöblindhet” vad gäller Ukrainakriget. Det är enbart flaggorna som vittnar om att det är finbesök. Vi är på Muskö, inne på marinbasen, där Natos flagga vajar jämte Finlands och Sveriges. In genom breda stålgrindar och ner i berget. En lång kraftigt sluttande gång – smyckad med väggkonst från 1970-talet – leder nedåt tills bergrummet öppnar upp.  Det är svårt att greppa eftersom vi bara ser delar, men utrymmet här nere är lika stort som hela Gamla stan. Och det är byggt för att stå emot en kärnvapenattack.  ”Sjukhus” står det på en gammal skylt. Trots att det fältsjukhus som fanns försvann när Musköbasens verksamhet stängdes ner i den allmänna nedrustningsivern 2005. Men tiderna förändrades. Fjorton år senare flyttade marinstaben hit igen och fortfarande renoveras  det för fullt.  Några säkerhetsdörrar längre in sitter anledningen till flaggorna ovan jord. Konteramiral Tuomas Tiilikainen, nybliven chef för den finländska marinen, och hans svenska motsvarighet Ewa Skoog Haslum.  – Det är självklart att min första utlandsresa går till Sverige. Vi har samarbetat nära i 20–25 år och vi har kommit överens om att vi ska fördjupa det samarbetet ytterligare, säger Tuomas Tiilikainen och tillägger att det gäller hela Östersjöregionen. ”Nu kommer vi försvara hela Nato” Här är ordvalet viktigt. Både Tiilikainen och Skoog Haslum gör en poäng av det är Östersjöregionen de talar om. Inte Östersjön. Ett område som sträcker sig hela vägen från Bottenhavet, in i Finska viken och upp längs den svenska västkusten. Förändringen beror enligt Ewa Skoog Haslum på det kommande svenska Natomedlemskapet. – Både Sverige och Finland har varit länder som försvarat sina egna territorier. Nu kommer vi att försvara Natos hela territorium, säger den svenska marinchefen. Hon får medhåll av Tiilikainen som förklarar att de som Natoländer kan röra sig på ett helt annat sätt inne på övriga Natoländers territorialvatten. Det gör Östersjöregionen öppnare, friare och mer lättförsvarad.  – Framför allt Östersjön är väldigt speciell. Där är instängt, läget är något spänt, men det sätt vi arbetat på tillsammans med Sverige har gynnat oss båda, säger Finlands marinchef och går sedan ett steg längre. – Det är ett system, ett sätt att samarbeta som är något som Finland och Sverige skulle kunna exportera till en bredare arena och visa upp inom Nato. Så här arbetar vi och det fungerar bra. Det ska vi inte vara blyga med. Det som verkar vara speciellt med det svensk-finländska marina samarbetet är inte enbart att de två länderna enligt egen utsago ”är rätt jämlika”. De både liknar och kompletterar varandra. Att Sverige exempelvis har ubåtar, något Finland saknar, medan finländarna har bättre kapacitet när det gäller att hantera och röja minor. Nej, det unika är den nära kontakten. Att de delar ”nästan” all information – med några få undantag – och att de känner varandra så väl. På alla nivåer i organisationen. – Det är ett väldigt, väldigt, väldigt djupt samarbete. Det är viktigt att man bara kan lyfta på luren och fråga något, säger Tuomas Tiilikainen. Samtalet förs i det enda rum i berget där det är tillåtet att fotografera. Ädelträet på väggarna och den tjocka mattan gör det lätt att glömma att vi befinner oss långt under marken. Men så är det inte heller vilket rum som helst

Nato: Sverige och Finland fördjupar försvarssamarbetet


PODD | Ensamhet, galenskap i ”Spaceman” och ”The regime” – men verkligheten överträffar dikten. Tove Norström och Andreas Hörmark dyker ned i det nyaste på streamingtjänsterna.  PODD | Ensamhet, galenskap i ”Spaceman” och ”The regime” – men verkligheten överträffar dikten. Tove Norström och Andreas Hörmark dyker ned i det nyaste på streamingtjänsterna.  En centraleuropeisk diktator och en nutellaälskande rymdspindel – både ”The regime” och ”Spaceman” skildrar galenskap och ensamhet – men på helt olika sätt. Den förstnämnda gör Andreas Hörmark redo att utnämna Kate Winslet, som spelar en autokrat i ett land suspekt likt Ryssland, till HBO:s drottning. Tove Norström funderar över om satiren verkligen överträffar verkligheten, i en värld där Gaddafi exempelvis krävde att alla hans livvakter skulle vara kvinnliga oskulder.

Tv-kollen blickar också mot stjärnorna: Johan Rencks existentiella rymddrama med Adam Sandler har alla bitarna på plats – men flyger inte, rymdskeppet till trots. Det krävs inte en raketforskare för att förstå att det beror på den håriga CGI-spindeln som levererar floskler stup i kvarten.   Dessutom kan man undra: börjar vi över huvud taget ledsna på filmer som bara handlar om någon tjomme som sitter i rymden och deppar?

Titlar vi nämner i avsnittet:
”Spaceman” (Netflix)
”Constellation” (Apple TV+)
”The regime” (HBO Max)
”Mare of Easttown” (HBO Max)
”Mildred Pierce” (HBO Max)
”Sagan om ringen” (HBO Max, Amazon Prime)
”Star wars” (Disney+)
”Masters of the air” (Apple TV+)
”När tåget lämnar perrongen” (SVT Play) Lyssna på ”SvD Tv-kollen” ”SvD Tv-kollen” produceras av Svenska Dagbladet och distribueras av Acast. Förutom att lyssna här på SvD.se kan du även höra podden i följande kanaler. Du hittar den enklast genom att söka efter ”Tv-kollen” i din poddspelare; eller klicka på länkarna. Producent: Joanna Górecka (Filt) Ansvarig utgivare: Lisa Irenius  En centraleuropeisk diktator och en nutellaälskande rymdspindel – både ”The regime” och ”Spaceman” skildrar galenskap och ensamhet – men på helt olika sätt. Den förstnämnda gör Andreas Hörmark redo att utnämna Kate Winslet, som spelar en autokrat i ett land suspekt likt Ryssland, till HBO:s drottning. Tove Norström funderar över om satiren verkligen överträffar verkligheten, i en värld där Gaddafi exempelvis krävde att alla hans livvakter skulle vara kvinnliga oskulder.

Tv-kollen blickar också mot stjärnorna: Johan Rencks existentiella rymddrama med Adam Sandler har alla bitarna på plats – men flyger inte, rymdskeppet till trots. Det krävs inte en raketforskare för att förstå att det beror på den håriga CGI-spindeln som levererar floskler stup i kvarten.   Dessutom kan man undra: börjar vi över huvud taget ledsna på filmer som bara handlar om någon tjomme som sitter i rymden och deppar?

Titlar vi nämner i avsnittet:
”Spaceman” (Netflix)
”Constellation” (Apple TV+)
”The regime” (HBO Max)
”Mare of Easttown” (HBO Max)
”Mildred Pierce” (HBO Max)
”Sagan om ringen” (HBO Max, Amazon Prime)
”Star wars” (Disney+)
”Masters of the air” (Apple TV+)
”När tåget lämnar perrongen” (SVT Play) Lyssna på ”SvD Tv-kollen” ”SvD Tv-kollen” produceras av Svenska Dagbladet och distribueras av Acast. Förutom att lyssna här på SvD.se kan du även höra podden i följande kanaler. Du hittar den enklast genom att söka efter ”Tv-kollen” i din poddspelare; eller klicka på länkarna

SvD Tv-kollen: Ensam galenskap i Spaceman och The regime


Det är fortfarande långt kvar tills självkörande bilar tar över trafiken helt. Ny forskning kopplar skepsisen mot autonoma fordon till överskattningen av vår egen förträfflighet som förare. Vägtrafikolyckor orsakar 1,19 miljoner dödsfall globalt varje år och utgör den främsta dödsorsaken i världen bland individer i åldern 5–29 år. Utöver dödsfallen resulterar trafikolyckor i att 20 till 50 miljoner människor skadas varje år. I I de allra flesta fall kan dessa tragedier härledas till mänskliga misstag. Vissa experter menar därför att automatiserade fordon är nyckeln till att minska trafikrelaterade dödsfall. Många menar också att autonoma fordon har potential att motverka trafikstockningar och luftföroreningar.1,2 Delvis automatiserade bilar finns redan tillgängliga på marknaden, men de mest avancerade självkörande bilarna som helt kan ersätta mänskliga förare lyser ännu med sin frånvaro. Bilförare överskattar sig själva Det finns hinder som måste överkommas innan den existerande fordonsparken kan ersättas av självkörande alternativ. Ett sådant är konsumenternas bristande acceptans för självkörande fordon, något som enligt ny forskning är kopplat till tron på vår egna förträfflighet som bilförare – även om denna tro ibland saknar verklighetsförankring. Återkommande studier har visat att bilförare har en tendens att överskatta sin förmåga bakom ratten. Ett klassiskt exempel är en studie som visade att 93 procent av amerikanska bilförare ansåg att de körde bättre än medianbilföraren, alltså att de tillhörde den skickligaste halvan av befolkningen.³ Även andra studier har visat att majoriteten bilförare underskattar sin benägenhet att ta risker i trafiken och vara inblandade i olyckor i relation till andra bilförare. De överskattar också sin förmåga att navigera i olika konkreta körsituationer som parkering, backning och körning under ogynnsamma väderförhållanden.⁴ Självkörande bilar är för andra I en ny amerikansk undersökning blev försöksdeltagarna informerade om de potentiella fördelarna med autonoma bilar.⁵ Försökspersonerna fick också skriftlig information om den sexgradiga skala som används för att klassificera olika nivåer av automatisering: från ingen automatisering alls till en helt självkörande bil där ingen mänsklig interaktion behövs. Sedan fick deltagarna antingen uppge vilken nivå av automatisering de själva skulle köpa om alla nivåer av fordon kostade lika mycket, alternativt uppge vilken nivå andra bilförare borde köpa. Deltagarna fick också svara på frågor om hur kompetenta och säkra bilförare de ansåg sig vara i relation till automatiserade fordon. Resultaten visade att deltagarna föredrog lägre nivåer av automatisering för sig själva jämfört med vad de ansåg att andra borde införskaffa. Det var också tydligt att skillnaden medierades av deltagarnas tro på sig själva som säkrare och mer pålitliga förare. Detta resultat bekräftades också i ett uppföljande experiment med liknande upplägg. Människan vet inte alltid bäst Autonoma fordon väntas spela en allt större roll i framtidens transportsystem, men i nuläget kvarstår en hel del tekniska hinder för att vi helt ska kunna släppa ratten. Det finns också juridiska och etiska frågor på området som behöver besvaras för att vi ska kunna överlåta ansvaret för körandet. När de hindren är undanröjda kvarstår en ytterligare utmaning – att övertyga människan att hon själv inte alltid är bäst. För även om vi inser att det vore bra om alla andra dårar åker självkörande bilar i framtiden, så blir det ingen förändring om alla samtidigt insisterar på att köra själva eftersom de såklart är bättre än alla andra, inklusive självkörande bilar.

Emma Frans: Kör även du bättre än en självkörande bil?


Han har ätit flest Big Macs i hela världen och tuggar fortsatt. Men hur mår man efter att ha ätit 34 000 burgare? Amerikanen Don Gorske vet. Han har ätit flest Big Macs i hela världen och tuggar fortsatt. Men hur mår man efter att ha ätit 34 000 burgare? Amerikanen Don Gorske vet. En ensidig diet kan väl knappast leda till ett långt liv, framför allt inte om det dagligen står Big Mac-hamburgare på menyn? Don Gorske från Fond du Lac i delstaten Wisconsin i USA har hittills ätit 34 000 burgare och då har han ändå dragit ned på konsumtionen de senaste åren, rapporterar The Guardian.  Med den kosthållningen var det inte många som trodde att Don Gorske  skulle passera 70-strecket välhållen. Nu har han bevisat motsatsen. Men då har han gått från att äta upp till nio burgare om dagen till mer modesta två – dessutom har han slutat äta pommes frites och promenerar nu en mil om dagen.  Kärleksaffären med hamburgarna inleddes vid första tuggan. Det var den den 17 maj 1972 och han sa i samma ögonblick:  – Jag kommer förmodligen att äta dessa i resten av mitt liv. Sagt och gjort. Och med varje kvitto i behåll så kan den numera pensionerade fängelsetjänstemannen fortsätta att titulera sig rekordhållare, något han kunnat göra sedan 1999. Numera är hans rekord 34 000 burgare. Hans närmaste McDonalds har hans porträtt på väggen och Don Gorske friade till sin fru på parkeringsplatsen utanför. När han hade överskridit 25 000 hamburgare 2011, sa han till The Guardian: – Jag planerar att äta Big Macs tills jag dör. Jag har ingen avsikt att ändra mig, för det är fortfarande min favoritmat. Hur är det då med hans hälsa efter över 34 000 Big Macs?  Att käka snabbmat kan leda till viktökning, hjärtsjukdomar och andra hälsoproblem, främst eftersom måltiderna har högt energivärde och är fulla av salt, socker och fett. Men Don Gorske mår fint, enligt egen utsago.  Han äter dock  inte frukost och promenerar flitigt. Och suget efter hamburgare, det har han kvar.  – Folk som har sett mig äta en Big Mac kommenterar ofta att jag ser ut som att jag äter en för allra första gången. En ensidig diet kan väl knappast leda till ett långt liv, framför allt inte om det dagligen står Big Mac-hamburgare på menyn? Don Gorske från Fond du Lac i delstaten Wisconsin i USA har hittills ätit 34 000 burgare och då har han ändå dragit ned på konsumtionen de senaste åren, rapporterar The Guardian.  Med den kosthållningen var det inte många som trodde att Don Gorske  skulle passera 70-strecket välhållen. Nu har han bevisat motsatsen. Men då har han gått från att äta upp till nio burgare om dagen till mer modesta två – dessutom har han slutat äta pommes frites och promenerar nu en mil om dagen.  Kärleksaffären med hamburgarna inleddes vid första tuggan. Det var den den 17 maj 1972 och han sa i samma ögonblick:  – Jag kommer förmodligen att äta dessa i resten av mitt liv. Sagt och gjort. Och med varje kvitto i behåll så kan den numera pensionerade fängelsetjänstemannen fortsätta att titulera sig rekordhållare, något han kunnat göra sedan 1999. Numera är hans rekord 34 000 burgare. Hans närmaste McDonalds har hans porträtt på väggen och Don Gorske friade till sin fru på parkeringsplatsen utanför. När han hade överskridit 25 000 hamburgare 2011, sa han till The Guardian: – Jag planerar att äta Big Macs tills jag dör. Jag har ingen avsikt att ändra mig, för det är fortfarande min favoritmat. Hur är det då med hans hälsa efter över 34 000 Big Macs?  Att käka snabbmat kan leda till viktökning, hjärtsjukdomar och andra hälsoproblem, främst eftersom måltiderna har högt energivärde och är fulla av salt, socker och fett. Men Don Gorske mår fint, enligt egen utsago.  Han äter dock  inte frukost och promenerar flitigt. Och suget efter hamburgare, det har han kvar

Rekord: Amerikanen Don Gorske har ätit 34 000 Big Macs


Spekulationer om prinsessan Kates frånvaro från offentligheten och kung Charles III:s cancerdiagnos skapar oro bland britterna för vem som ska representera det brittiska kungahuset. Det var på den traditionsenliga juldagsgudstjänsten i Sandringham, Norfolk, som Kate Middleton, prinsessan av Wales, senast syntes till. Klädd från topp till tå i kungsblått fotades hon av pressen när hon leendes gick in i kyrkan tillsammans med prins William och deras tre barn. Sen blev det tyst, och förberedelserna inför det nya året som normalt sett brukar ske i offentlighetens rum, uteblev. Det var inte förrän 17 dagar in i det nya året som det brittiska kungahuset meddelade att Kate, prinsessan av Wales, 42, genomgått en planerad bukoperation i London – dagen innan. Operationen beskrevs som lyckad, men att hon antagligen inte skulle återgå till sina åtaganden förrän efter påsk. Man var också tydlig med att man inte skulle komma med ytterligare information så länge det inte fanns någon ny sådan.  Under de två kommande veckorna vårdades prinsessan på sjukhus, prins William ställde in alla sina åtaganden och från Kensington Palace lös informationen med sin frånvaro. Väntas vara borta ytterligare en månad Den 29 januari kommunicerades det att prinsessan fått återvända till sitt hem i Windsor och att hon gör ”bra framsteg” i sin återhämningsprocess.  Men bristen på information från det brittiska kungahuset har orsakat ryktesspridning och spekulation om prinsessan Kates frånvaro i offentligheten och frågan om varför hon genomgått en bukoperation är till dagens datum fortfarande obesvarad. Till ABC News har Kensington Palace sagt att det inte rör sig om något cancerrelaterat, men vill inte ange någon orsak till operationen. Hennes uppdrag är nu uppskjutna till 31 mars och någon mer information om hennes hälsotillstånd har inte kommunicerats. Det är ”hennes önskan att hennes personliga medicinska information förblir privat”, kommunicerade kungahuset, enligt Harpers Bazaar. Enligt tidningen vill prinsessan hålla så mycket som möjligt normalt för barnen under tiden för operationen och under återhämtningen. I hemmet ska det också finnas två sjuksköterskor på plats för att hjälpa Kate. Prinsessan kommer alltså vara sjukskriven fram till åtminstone påsk och prins William uppges fokusera på att ta hand om sin familj. Bland annat har hjälpt till med lämning och hämtning av barnen vid skolan, tillsammans med parets barnflicka, något som uppges få stöd av kung Charles III. ”Han önskar att hans son ska tillbringa så mycket tid med sin unga familj så länge det är möjligt”, säger en källa till The Telegraph. Kung Charles fick nyss cancerbesked Samtidigt har kungen själv, 75, nyligen diagnostiserats med cancer i samband med att han i januari genomgick ett ingrepp för förstorad prostata. Som följd har han ställt in alla sina uppdrag under behandlingstiden, enligt ett uttalande från Buckingham Palace i början av februari.  Som kungafamiljens mest populära medlemmar har prins William och prinsessan Kates frånvaro från offentligheten skapat en diskussion i Storbritannien om vem eller vilka som nu faktiskt kan representera kungahuset. De kommande månaderna beskrivs därför i medier som de tuffaste för kungafamiljen sedan drottning Elizabeths död.  På fem år har antal medlemmar i det brittiska kungahuset som kan utföra uppdrag i offentligheten minskat rejält, från 15 till tio, av dessa är sex av medlemmarna över 70 år.   Detta efter att prins Harry har avsagt sig sina kungliga uppdrag och flyttat med sin fru Meghan Markle till Kalifornien. Också kung Charles bror, prins Andrew håller en mycket låg profil sedan han tvingat dra sig tillbaka från offentligheten efter anklagelserna om bekantskapen med sexförbrytaren Jeffrey Epstein. Det är därför nu drottning Camilla, prinsessan Anne, prins Edward och hans fru Sophie som får dra det tyngsta lasset då det gäller offentliga uppdrag. Prinsessan Anne har tidigare kritiserat kungens önskan att "trimma ner" kungafamiljen

Prinsessan Kate Middletons frånvaro väcker oro i Storbritannien


Tiktok utgör en perfekt spridningskälla för desinformation och påverkanskampanjer. Mer behöver göras för att försvara Europa mot den säkerhetsrisk som appen utgör, skriver Simona Mohamsson, L. I det stundande Europaparlamentsvalet får 560 000 förstagångsväljare möjlighet att tycka till om Europas framtid för första gången. Det är en stor väljargrupp som både partier och enskilda kandidater kommer slåss om att nå fram till. Men till vilket pris? Jag förvånas över kandidatkollegor med hög svansföring i frågor rörande mänskliga rättigheter, som aktivt använder sig av sociala medier-appen Tiktok. De ger den kommunistiska diktaturen i Kina legitimitet. Det är dags att kraftigt begränsa Tiktok i Europa. Tiktok har blivit ett globalt fenomen med miljarder användare världen över, särskilt populär bland ungdomar. Men appen är också central i debatten om säkerhet och desinformation. Sverige och Europa står inför en svår utmaning att balansera den fria spridningen av information med skyddet av medborgare och den liberala demokratin. Tidigare i veckan blev det klart att EU-kommissionen öppnar en utredning mot Tiktok, gällande misstänkt brott mot transparens och skydd av minderåriga. Det är förstås välkommet, men mer behöver göras för att försvara Europa mot den säkerhetsrisk som appen utgör. Myndigheter runt om i världen, inklusive amerikanska Federal Trade Commission (FTC) och Department of Homeland Security (DHS), har uttryckt allvarliga bekymmer kring appens hantering av användardata. Tiktok, som ägs av det kinesiska företaget Bytedance, har anklagats för att samla in och dela användarinformation med den kinesiska regeringen. Detta utgör en potentiell risk för användarnas integritet och kan användas för övervakning och påverkan. Den oron har också uttryckts av flera europeiska länder, inklusive Storbritannien, Frankrike och Italien. Det med rätta. Kina är en maktfullkomlig enpartistat där den redan allvarliga situationen för mänskliga rättigheter har förvärrats på senare år. I Xinjiang pågår systematiska övergrepp mot muslimska minoriteter, i Hongkong har den prodemokratiska rörelsen fängslats och aggressionerna mot Taiwan trappas upp. I skrivande stund sitter 108 journalister i kinesiska fängelser på grund av sitt arbete, däribland göteborgaren och europén Gui Minhai. Statsapparaten genomsyras av kommunistpartiet, vars maktanspråk vi bara ser början av. Tiktok utgör en perfekt spridningskälla för desinformation och påverkanskampanjer. Med en enorm användarbas och algoritmer som främjar viralt innehåll kan appen missbrukas för att sprida falska nyheter och manipulera opinionen. Den unga användarbasen är särskilt sårbar för sådan desinformation. Gemensamt har vi en plikt att ge unga verktyg att agera säkert på nätet. En del i detta är att utbilda om Tiktoks faror och uppmuntra till källkritiskhet. En annan är att förstå att enskilda individer inte kan bära säkerhetsansvaret själva. Appen behöver begränsas så att vi kan minska spridningen av desinformation och främja en sund informationsmiljö där medborgarna kan fatta välgrundade beslut. En sådan åtgärd ska inte betraktas som en attack mot yttrandefrihet eller innovation. Tiktok är inte fritt. Det finns gott om andra plattformar där användare kan dela sina tankar och idéer, utan att behöva oroa sig för att spela en skurkstat i händerna. Vi behöver: I väntan på det har vi politiker ett extra ansvar att fundera över våra sociala medievanor och var vi vill att Europaparlamentsvalet ska utspelas. Självklart förstår jag som ung och progressiv kandidat att Tiktok hade kunnat utgöra en naturlig plattform för min kampanj. Faktum är att flera svenska EU-kandidater sprider sina kampanjbudskap effektivt på appen för att profilera sig och nå ut till nya väljare

Simona Mohamsson, L: Begränsa Tiktok kraftigt


Polisen håller förhör efter larmet om stridsgasen fosgen vid Säpos högkvarter. En ledande expert pekar nu ut en tidigt nämnd teori som osannolik. Gaslarmet från Säpos högkvarter överraskade militärhistorikern rejält.  – Fosgen? Det var som fasen!  Det finns endast ett sammanhang i vilket Fredrik Eriksson, docent vid Försvarshögskolan, hör om den farliga gasen. Första världskriget. Under insatsen förra fredagen så uppmättes en koncentration på 0,6 ppm fosgen vid Säpos lokaler i Solna, utanför Stockholm.  Det visar en lägesrapport från länsstyrelsen, som också gör gällande att det var fastighetens egna sensorer som identifierat gasen.  Halten 0,6 ppm kan vara skadlig eller livshotande om man utsätts under längre tid, enligt amerikanska miljöskyddsmyndigheten EPA.   Fosgen användes som kemiskt stridsvapen under första världskriget och var den stridsgas som tog livet av flest personer.  Tyskland var först ut, men fosgen användes sedan av flera parter då striderna fastnade i ett skyttegravskrig, berättar militärhistorikern Fredrik Eriksson.  I dag är fosgen ett utdaterat vapen, säger han.  – Man öppnade behållaren när vinden blåste åt rätt håll, in över motståndarna. Men det blev mindre effektivt i takt med att man fick gasmasker.  Säpo har sagt att räddningstjänsten inte uppmätte någon gas vid tidpunkten då insatsen avslutades, på fredagseftermiddagen i förra veckan. Myndigheten vill inte kommentera huruvida Säpos egna sensorer har gett utslag av fosgen, tidigare samma dag. I nuläget har Säpo inget mer att säga om händelsen, uppger man för SvD.  Efter larmet spärrades ett stort område av, Säpos lokaler fick tillfälligt evakueras och Region Stockholm gick upp i stabsläge. Totalt åtta personer, varav två poliser, fick åka till sjukhus. Illamående och andningsbesvär var symptom som uppgavs. Samtliga kunde lämna sjukhuset under helgen. Samma dag sa polisen att det saknades belägg för att det hade rört sig om ett gasutsläpp. Nu vill man varken bekräfta eller dementera uppgiften.  En förundersökning pågår och brottsrubriceringen är vållande till kroppsskada.  I ett mejl till SvD skriver polisens presstalesperson Carina Skagerlind att man håller förhör och tittar på möjliga förklaringar.  Polisen etablerade fort, i intervjuer med medier, en hypotes om att byggarbete eller svetsning kunde ligga bakom händelsen.  Men att det skulle röra sig om fosgen från svetsning låter osannolikt, säger Bengt Sjögren. Han forskar vid enheten för integrativ toxikologi vid Karolinska institutet.  Bengt Sjögren har arbetat med hälsorisker kopplat till svetsning i 50 år och sammanställt en stor rapport på temat för Arbetsmiljöverket.  – Svetsning görs jättemycket och fall av fosgen är absolut väldigt sällsynt.  Fosgen kan bildas i samband med svetsning, om det sker i en miljö som innehåller ämnena trikloretylen, perkloretylen eller freon. Men det här är ämnen som är mycket ovanliga i dagens Sverige, enligt Bengt Sjögren.  Det senaste svenska bekräftade fallet, som han känner till, inträffade 1987. Då utvecklade en 50-årig svetsare det allvarliga tillståndet lungödem och behandlades i respirator på sjukhus i drygt två veckor. Efter ett och ett halvt år var lungfunktionen i stort sett återställd.  Även 1995 inträffade en olycka. En 65-årig man dog då av en hjärtinfarkt på sjukhus, en månad efter att han hade svetsat i en miljö med freongas. Fosgen kan möjligen ha spelat en roll, men sannolikt var andra gaser mer avgörande för skadorna, enligt Bengt Sjögren. Fosgen är en förrädisk gas eftersom den är färglös och uppges ha en sötaktig doft som påminner om hö

Expert dömer ut polisens teori om fosgenlarmet på Säpo


Drönare har kommit att symbolisera mycket av Rysslands krig i Ukraina. Nu satsar vissa ukrainska skolor på drönarutbildning, uppger Ukrainas minister för digital utveckling. Båda sidor i kriget är beroende av olika typer av drönare. Ryssland har under de två år som gått sedan Putin invaderade sin granne den 24 februari 2022 gjort brett bruk av den iranska Shahed 136, som kallas Geran 2. Ukraina har i sin tur bland annat använt Bayraktar-drönare från Natolandet Turkiet. Andra, mindre, kommersiella drönare som kan köpas av vem som helst, från exempelvis kinesiska DJI, används för saker som övervakning på slagfältet, även om de inte kan bära vapen. Så viktiga är drönarna – och Ukrainas förmåga att använda dem effektivt – att landets skolor nu inför drönarkunskap på schemat. Det meddelar Ukrainas minister för digital utveckling, Mikhailo Fedorov, på sin Telegramkanal enligt tidningen Kyiv Independent. Sju skolor startar ett ”kommersiellt drönarprogram” enligt tidningen. – Att lära sig kontrollera drönare är vital kunskap i dag i Ukraina, säger Fedorov. Han konstaterar även att medier använder dem för att dokumentera kriget och bevaka frontavsnitt som inte är enkla att ta sig till på ett säkert sätt. President Volodymyr Zelenskyj deklarerade nyligen att ett mål är att överträffa Ryssland i antal militära operationer med drönare under 2024. Drönarteknologi ingår i det militära bistånd som västländer skickar löpande till Ukraina. Kanada meddelade i februari att landet skickar 800 militära drönare till Ukraina, till en kostnad av 95 miljoner kanadensiska dollar. Flera länder, bland annat Storbritannien, är även igång med att hjälpa Ukraina starta teknikintensiva företag inom försvarsindustrin som sysslar med drönare.

Ukrainas nya drag i kriget mot Ryssland: Drönarkunskap i skolan