Har verkligen inte konstgjorda sötningsmedel någon effekt på viktnedgång? Näringsexperten Erik Arnesen förstår frågeställarens förvirring.  Fråga: Jag blir förvirrad av att WHO nu säger att konstgjorda sötningsmedel inte har effekt på viktnedgång. Vad är grunden för att de säger detta? Har studierna som det baseras på faktiskt visat kausalitet, eller är det bara en korrelation? När jag dricker läsk (mindre än en liter i veckan, gärna fördelat på två dagar), väljer jag alltid sockerfritt. Detta sparar mig ju många kalorier, så hur detta inte skulle vara bättre för vikten än om jag hade druckit läsk med socker i, kan jag inte förstå. Kan du förklara det här lite noggrannare? Erik Arnesen: Det blev en del diskussion och förvirring när Världshälsoorganisationen (WHO) lanserade sina rekommendationer kring användning av konstgjorda sötningsmedel tidigare i år. ”Varnar”, skrev medierna. WHO använde inte ett så starkt ord, men rekommenderade att inte använda konstgjorda sötningsmedel som en åtgärd för att gå ner i vikt eller hålla vikten. Deras egen sammanställning visade att användning av konstgjorda sötningsmedel reducerade kroppsvikt och BMI i kontrollerade, kliniska studier, men effekten var blygsam. Samtidigt fann inte WHO bevis för att konstgjorda sötningsmedel reducerar risken för kroniska sjukdomar. Lightläsk bättre än vanlig läsk? Du undrar om det inte trots allt är bättre att dricka lightläsk än vanlig läsk med socker. Och där är du inne på det som WHO inte har bedömt: effekten av konstgjorda sötningsmedel som ersättning för socker. I studier där man jämför konstgjort sötad dryck med vatten, som inte innehåller några kalorier, finner man som regel ingen fördel för vikten. Det är som förväntat, och därmed blir effekten liten. Men när man jämför konstgjort sötad dryck med sockerhaltig dryck, kommer konstgjort sötad dryck konsekvent bäst ut när det gäller vikt, BMI och kroppsfett. Utöver de kliniska studierna, tittade WHO också på observationsstudier där deltagarna rapporterar hur ofta de dricker lightläsk och därefter följs upp i flera år.  Lightläskdrickare är oftare feta I dessa studier fanns en tendens till högre förekomst av fetma bland lightläskdrickare, något som kan verka vara i strid med det jag just skrev. Men, som WHO själva säger, kan inte dessa studier fastställa att resultaten beror på direkta effekter av konstgjorda sötningsmedel. Det visar sig nämligen att personer i studier som uppger att de dricker mycket lightläsk som regel har en mindre sund kosthållning. Paradoxalt nog har de också ofta ett högre intag av vanligt socker än de som dricker mindre lightläsk. Många använder nämligen inte konstgjorda sötningsmedel som en ersättning för sockerhaltig mat – utan i tillägg till allt annat. Inte heller dessa studier ger svar på effekten av lightläsk jämfört med sockerhaltig läsk, som är den centrala frågan. Stora långtidsuppföljningsstudier har visat att när konstgjort sötad dryck specifikt jämförs med sockerhaltig dryck, är konstgjort sötad dryck kopplad till lägre risk för fetma, hjärt- och kärlsjukdomar och tidig död. Tyvärr tog inte WHO hänsyn till detta. Ökar sötningsmedel sötsuget? Ibland hävdas att konstgjorda sötningsmedel är dåligt eftersom den söta smaken skulle öka lusten för andra söta matvaror. Men det stöds inte av forskning. Kontrollerade blindstudier har visat att folk inte äter mer energi efter att ha intagit mat och dryck med konstgjord sötningsmedel i stället för socker, varken på kort eller lång sikt

Blir man fet av lightläsk? – näringsexpert svarar om sötningsmedel


Nobelfestligheterna var i full gång under söndagskvällen, och ett tydligt tema kunde observeras bland gästernas klädval. Modeexperten Emilia de Poret listar några utstickare. – Det finns en oskriven regel om att kungligheterna ska glänsa mest, säger hon.  Drottningen bar en syrenlila klänning med spetsprytt liv och handbroderade Swarovski-kristaller, signerat det München-baserade märket Georg et Arend som har blivit en av drottningens favoriter.  – Hon lyckas alltid hitta en balans i det att hon är elegant men samtidigt i tidsandan. Pampig och stilfull, men ändå modern. Det är kul med den runda halsringningen och kjolen är otroligt vackert skuren, säger Emilia De Poret.  Till detta bar Silvia drottning Sofias diadem, tillverkat under andra hälften av 1850-talet, som hon även bar vid sin allra första nobelfest 1976. Diademet ska enligt uppgift väga flera kilo.  – Det är nästan värt ett Nobelpris i sig att få de här diademen att sitta på plats! Jag vet att drottningens hårstylist jobbar väldigt hårt, säger Emilia de Poret skämtsamt.  Prinsessan Sofia bar finsk design i form av en helsvart klänning från Andiata. Klänningen hade diskreta puffärmar, stor tyllkjol och taftsilkesrosor baktill.  Till detta bar prinsessan sitt bröllopsdiadem, privata smycken och en diamantbrosch från de kungliga samlingarna. – Ur ett stilperspektiv är det inte alls konstigt att bära helsvart, men i det här sammanhanget är det lite mer ovanligt – särskilt för en kunglighet. Detaljerna är verkligen den här lookens styrka, säger Emilia de Poret och fortsätter: – Vi har sett otroligt mycket blomsterdekorationer på kreationer den senaste tiden, och kollar man noga kan man även observera att hon har rosor i sin håruppsättning. Prinsessan Sofia var inte ensam om att bära helsvart, utan fick sällskap av partiledaren Magdalena Andersson (S).  Klänningen, som är skapad av Göran Alfredsson, består av spetsärmar och kjol samt en skarp sidenkrage och manschettdetaljer.  – Magdalena har tidigare varit lite återhållsam. Här är hon verkligen cool och vågad och går all in, också i valet av sotade ögon och svartmålade naglar, säger Emilia de Poret.  Vänsterpartiets ledare Nooshi Dadgostars look är lite av en hommage till Sara Danius, tror Emilia de Poret. Den figurnära, raksydda och axelbandslösa klänningen, som kombineras med en maffig cape, är designad av Victorya Abraham. Till klänningen bar hon en rosa väska med med en överdimensionerad rosett.  Emilia de Poret menar att färgkombinationen röd-rosa är ett framgångsrecept om man vill sticka ut.  – Jag tycker att det är roligt att Nooshi vågar ta i lite mer nu. Det märks att politikerna anstränger sig och samarbetar med unga svenska designstjärnskott vid sådana här tillfällen. Silhuetten, som känns lite Valentino-inspirerad, ligger i tiden. Den enkla frisyren lyfter också helheten.  Stockholms landshövding och före detta Moderat-ledaren Anna Kinberg Batra anlände i en plommonlila, enaxklad klänning med draperat liv.  – En detalj som jag verkligen gillar är den svarta fjäderväskan. Det är tydligt att man inte längre måste matcha allt från topp till tå i sådana här sammanhang, utan att accesoarerna kan tillåtas ta mer plats, säger Emilia de Poret.  Har gränserna förflyttats genom åren? – Ja, det tror jag. Det är inte lika strängt längre.  Sin vana trogen tog Miljöpartiets språkrör Märta Stenevi tillfället i akt att belysa klimatförändringarna.  Hon bar en klänning med patchwork-detaljer i kjolen och armar med slitz, från märket REMAKE Skåne Stadsmission.  – Det är kul när politikerna använder kläder för att göra ett statement. Hennes idé var att hon ville vara lite som en isprinsessa, en hyllning till Alice Bah Kuhnkes Arktis-inspirerade outfit 2017

Nobelfesten 2023: Klänningarna som sticker ut


En 13-årig flicka och hennes fem skolkamrater har alla del i skulden för mordet på franska läraren Samuel Paty, även om en muslimsk extremist höll i vapnet. Flickans lögner utlöste en hatkampanj som ledde till dådet, enligt en domstol. BRYSSEL Innan han dödade högstadieläraren ville mördaren, en 18-årig flykting från Tjetjenien, försäkra sig om att han verkligen hittat rätt man. Han gav en grupp tonårspojkar pengar för att peka ut läraren utanför skolportarna. Han bad dem också att ringa en annan skolkamrat, en 13-årig flicka som anklagat läraren för att ha hädat mot islam och profeten Muhammed, och be henne bekräfta att uppgifterna var sanna. Över telefon bedyrade flickan att allt hon berättat var sant trots att det inte var det: hon hade aldrig hade sett läraren skända islam. Men mördaren var nöjd med svaret och skred till verket.  En särskild ungdomsdomstol i Paris slog denna helg fast att sex ungdomar, en flicka och fem pojkar som alla var 13–15 år gamla då mordet ägde rum, gjort sig skyldiga till brott genom att sprida falska uppgifter om läraren Samuel Paty, och genom att hjälpa hans mördare på morddagen. Alla utom en av ungdomarna fick villkorliga straff. En tonårspojke dömdes till sex månaders fängelse. Han tillbringade flera timmar med mördaren utanför skolan, och hade i sin tur rekryterat de andra pojkarna till att hålla uppsikt.  Pengarna han fått, 300 euro, skulle gå till ett nytt dataspel. I polisförhör har de fem pojkarna sagt att de trodde att Paty skulle få stryk – inte mer.  Mordet på den 47-årige historie- och samhällskunskapsläraren Samuel Paty 2020 skakade Frankrike i sina grundvalar, både för att dådet var så blodigt och för att offret var en helt vanlig lärare, inte en politisk eller religiös agitator eller debattör. Men chocken gällde också det faktum att skolflickans lögner kunde få eget liv i sociala medier och slutligen trigga en störd, religiös extremist till att begå ett mord. Paty mördades i oktober 2020 i närheten av sin arbetsplats, en högstadieskola i småstaden Conflans-Sainte-Honorine, norr om Paris. Hans angripare var en 18-årig muslimsk extremist med tjetjensk bakgrund, Abdoullakh Anzorov, som väntade vid skolans portar och sedan skar halsen av honom med en köttklyvare. Mördaren sköts i sin tur ihjäl av polis på platsen, men inte förrän han lagt upp bilder på internet av den mördade lärarens avskurna huvud och döda kropp. Fransk polis slog snart fast att Anzorov beslutat att mörda på grund av meddelanden i sociala medier om att Paty visat karikatyrteckningar av profeten Muhammed från satirtidningen Charlie Hebdo i sitt klassrum. Några dagar före mordet berättade den 13-åriga flickan för sin pappa att Samuel Paty under en lektion sagt åt alla muslimer att lämna klassrummet, eftersom han skulle visa karikatyrerna. När hon vägrade blev hon utslängd ur klassrummet och avstängd från skolan, sa hon till sin pappa – och påstod också att hon hade tvingats se en bild på en naken Muhammed. Pappan polisanmälde klassrumsincidenten, och startade en ursinnig kampanj på internet. Han lade ut ett videoklipp där han avslöjade både lärarens namn och skolans adress. Enligt boken ”Samuel Patys sista dagar” hade Anzorov redan varit i kontakt med jihadistiska ledare i Syrien, och sagt sig vilja döda i islams namn. Han valde att mörda just Paty efter att han sett videoklippet.  Men flickan hade alltså ljugit. I polisförhör har det kommit fram att hon inte ens var i skolan den dag yttrandefriheten stod på schemat. Hon var redan avstängd från undervisningen på grund av upprepat skolk och ville inte erkänna detta för sina föräldrar. I stället hittade hon på berättelsen om nakenbilden på Muhammed. Samuel Paty hade visserligen använt tidningen Charlie Hebdo under en etiklektion för att diskutera lagar om yttrandefrihet i Frankrike

Mordet på franska skolläraren Samuel Paty


Melker Schörling är död. Han blev 76 år. ”Med Melkers bortgång har vi förlorat en av landets verkligt stora företagsledare men också en make, familjefar och för mig en mycket kär vän”, skriver H&M:s Stefan Persson till SvD. Melker Schörling kom från enkla förhållanden men gjorde en enastående karriär i näringslivet. Han växte upp på en bondgård vid namn Hasta utanför Örebro med en far som oroade sig för framtida investeringar och skulder. Melker Schörling bestämde sig för att bli sin egen, självständig och ekonomiskt oberoende. Han lyckades med alla tre. Men inte bara genom hårt arbete. Han har genom åren också påpekat att det är viktigt med rätt värderingar. Kunskaper kan förvärvas, men inte värderingar, löd principen. Melker Schörling låg bakom framgångsrika företagsbyggen som Securitas, Hexagon och Hexpol, investeringar som han med tiden kom att samla i det egna investmentbolaget Melker Schörling AB, MSAB. Han såg sig  inte som finansman, utan som industrialist, och var själv  vd i några av de bolag han i dag är delägare i. På grund av sin sjukdom lämnade han över företagsgruppen till sina döttrar, Sofia och Märta, 2017. Samma år köptes bolaget ut från börsen. Det var då värderat till nästan 68 miljarder kronor.  ”Melker har genom sin karriär varit en bolagsbyggare som utvecklat många företag till att bli världsledande och har varit en stor inspiration i såväl näringslivet som bland vännerna”, skriver H&M:s storägare Stefan Persson, mångårig vän och delägare i MSAB.  Melker Schörling var aktiv i näringslivstoppen sedan 1980-talet. Hans verkliga genombrott kom när han 1987 utsågs av industrimannen Gustaf Douglas till vd för det då sargade säkerhetsbolaget Securitas.  Gustaf Douglas var en varm anhängare av pilotskolan, det vill säga att företagsledare ska äga aktier i det bolag de driver. Melker Schörling tog ett lån på 24 miljoner kronor och köpte 17,5 procent av aktierna i Securitas. Han lyckades vända bolaget och fick det att växa kraftigt, vilket lade grundplåten till Melker Schörlings förmögenhet.  Melker Schörling blev 1993 vd i Skanska, men hade kvar sitt ägande i Securitas. 1994 knoppades lås- och dörrlösningsföretaget Assa Abloy av från Securitas och Melker Schörling blev storägare i ytterligare ett börsnoterat bolag. Idag är Assa Abloy värt många gånger mer. Börsvärdet är 305 miljarder kronor, jämfört med Securitas 54 miljarder.  Securitas växte framför allt genom förvärv. Samma modell använde Melker Schörling i andra bolag som han var med och byggde upp. Ett framstående exempel är Hexagon.  ”Jag fann ett i mina ögon undervärderat konglomerat bestående av en massa bolag som hade mycket lite med varandra att göra. Jag såg möjligheten till att skapa värde genom att renodla verksamheten och expandera internationellt”, kommenterade Melker Schörling i en intervju i Affärsvärlden för några år sedan. På samma sätt som Melker Schörling själv blev förmögen genom att bli delägande vd, har han berikat vd:ar i sina bolag genom åren. Till Hexagon anställde han Ola Rollén.  När Rollén tillträdde som vd år 2000 var Hexagons börsvärd runt 1,5 miljarder kronor, idag är det värt 300 miljarder kronor.  I samma intervju i Affärsvärlden berättade Arne Frank, före detta vd för AAK, att Melker Schörlings uppskattades för den stora frihet han gav bolagens verkställande direktörer.  – Det finns en viss koppling till den erfarenhet han själv har haft. På Securitas och Skanska, för att ge två exempel MSAB var i elva år noterat på börsen, men när Melker Schörling blev sjuk beslutade de största ägarna att bolaget skulle köpas ut


Pristagare, kungligheter och statsråd är självklara gäster på Nobelfesten. För övriga som vill gå på middagen finns egentligen bara två knep. I kväll fylls Blå hallen i Stadshuset i Stockholm med kungligheter, politiker och forskare för att dinera med Nobelpristagarna under årets Nobelfest. Totalt får runt 1 250 personer delta.  Men att få en plats på middagen är inte lätt. Nobelfesten är en privat fest och Nobelstiftelsen bestämmer vem som ska bjudas in.  Den svenska kungafamiljen är enligt traditionen hedersgäster till Nobelmiddagen.  Tidigare under hösten uppstod också tveksamheter om huruvida kungen skulle delta, efter att Nobelstiftelsen meddelat att man bjudit in Rysslands, Belarus och Irans ambassadörer till prisutdelningen. Nobelstiftelsen backade dock snabbt från beslutet och meddelade att ambassadörerna inte skulle delta.  Principen är att samtliga utländska ambassadörer som Sverige har diplomatiska förbindelser med är inbjudna till prisutdelningen i konserthuset. Liksom förra året får dock den ryska, den belarusiska och den iranska ambassadören stanna hemma i år.  Till middagen är långt ifrån alla ambassadörer välkomna. Vanligtvis bjuds ambassadörerna från de länder som pristagarna kommer ifrån, liksom ambassadörer som gjort betydande insatser.  Därutöver deltar förstås kvällens huvudpersoner årets pristagare.  I år får Pierre Agostini, Ferenc Krausz och Anne L’Huillier Nobelpriset i fysik för sin forskning om attosekunder. Nobelpriset i kemi tilldelas Moungi G. Bawendi, Louis E. Brus och Aleksej Jekimov för upptäckt och syntes av kvantprickar.  Nobelpriset i medicin får Katalin Karikó och Drew Weissman för deras upptäckter som möjliggjorde framtagandet av mRNA-vaccin.  Ekonomipriset till Alfred Nobels minne tilldelas Claudia Goldin för hennes forskning om kvinnors arbetsmarknadsutfall.  Litteraturpriset får författaren Jon Fosse för sina böcker och pjäser.  Cirka 150 av gästerna kommer från de närmaste runt pristagarna. Samtliga partiledare är inbjudna, och även en del representanter från regeringen. Bland övriga gäster märks företrädare för Svenska Akademien, forskare, tidigare pristagare och svenska näringslivstoppar.  Hur gör då den som själv vill gå på Nobelfesten? Alternativen är få. Man kan sikta på att försöka få nobelpriset, bli statsminister eller framstående företagsledare. Alternativt skaffa sig en partner med samma ambitioner.  I övrigt återstår Nobellotteriet, som Stockholms studentkårers centralorganisation (SSCO) grundade för 30 år. Genom att köpa lotter kan studenter i Sverige, inklusive doktorander och forskarstuderande, försöka vinna en parbiljett till Nobelbanketten.  Lottningen är ett samarbete med Nobelstiftelsen som gör det möjligt för SSCO att låta ett begränsat antal studenter delta.  Personen som följer med som plus en behöver inte vara student, men måste vara minst 18 år gammal.  Förra året lottades 30 stycken parbiljetter ut, enligt SSCO. Biljetterna är personliga och kan inte säljas vidare.  Men det är inte gratis. En parbiljett till själva banketten kostade, enligt SSCO, förra året 8 190 kronor. Vill man sedan delta på den officiella efterfesten Students’ Nobel NightCap kostade det förra året ytterligare 2 098 kronor.  Det andra alternativet är ännu dyrare. Det handlar om att att sponsra Nobelstiftelsen.  Att storföretag har bjudit kunder på Nobelfesten har förekommit i olika omfattning under lång tid.  Men något som uppges ha blivit mer vanligt är att förmögna finansmän, som riskkapitalister, med liten eller ingen koppling alls till den vetenskapliga världen indirekt köper sig platser på Nobelfesten. Det gör de genom att donera pengar till stiftelsen. Mycket pengar


En konflikt i Södertälje, som polisen lyckades dämpa efter flera mord, har väckts till liv igen efter ett skottdrama på lördagen. Två unga män vårdas på sjukhus. Tre misstänkta har anhållits av åklagare.  Det var vid 19-tiden på lördagen som flera boende hörde höga smällar i Hovsjö i Södertälje. Vittnen har berättat att flera män sågs springa från platsen.  Polisen larmades först om fyra skjutna, men när patrullen anlände till platsen fann de tre skadade unga män. Två av brottsoffren vårdas fortfarande på sjukhus. Gärningsmännen tros ha skjutit mot ett kompisgäng som hängde vid en av portarna. Tre personer har anhållits av åklagare en brottsutredningen om mordförsök pågår.  – Alla inblandade är ganska unga, säger polisens presstalesperson Ola Österling.  Vittnet: ”Verkade stressade” En boende i området som SvD talat med såg delar av förloppet.  – Först hörde jag skott som lät som automatvapen, sedan såg jag några svartklädda personer som verkade stressade och sprang därifrån. De hade huvor på sig, säger vittnet som inte vill medverka med namn.   Vittnet känner oro inför hämnddåd.  – Jag tänkte nej, inte nu igen. Förra vintern höll sig folk inomhus, ska det bli samma sak igen? Skjutningen är en smärtsam påminnelse om förra vintern i Södertälje, där sju personer sköts ihjäl under 2022. I oktober dödades tre personer under en och samma vecka. Det gjorde Södertälje till landets mest polisiärt prioriterade område. Detta var alltså innan våldsvågen mellan nätverken Foxtrot och Dalen blev nytt huvudfokus för både polis och i medier.  – Jag orkar inte gå på fler begravningar nu, berättade en kvinna bosatt i Ronna i Södertälje och som hade släktingar på ena sidan av konflikten, när SvD gjorde en reportageserie om Södertälje förra året.  Splittring ledde till våldsdåd Konflikten i staden går flera år tillbaka i tiden. Först splittrades det som kallats för Södertäljenätverket i två falanger, där det yngre skiktet utmanade de äldre ledarna. När några av de äldre gängtopparna fick fängelsestraff efter polisens framgångar med  Encrochat, ville de yngre ta över den kriminella arenan. Men det yngre skiktet delades upp i två läger, ett med bas i Saltskog/Lina och det andra i Ronna. Detta skapade en maktkamp, som snabbt blev en mordspiral. Under hösten och vintern 2022 eskalerade konflikten med flera dödsoffer på båda sidor.  Det skedde ett slags medlingsmöte mellan grupperingarna, men som slutade i skottlossning och en person skadades. – Efter det så var alla spärrar av, säger en poliskälla till SvD. Kriminalkommissarie Gunnar Appelgren är en av dem som arbetar för att stoppa våldsvågen i Södertälje. Han har tidigare sagt att han aldrig sett så motiverade gärningsmän, som sköt mot tilltänkta måltavlor rakt under näsan på polisen.  – Det är fullt av poliser, men de chansar ändå, sa Appelgren då.  Polisens teori är att skjutningen på lördagen ingår i konflikten mellan de lokala grupperingarna, enligt SvD:s uppgifter. Det har också funnits viss frustration över att polisresurser flyttades från Södertälje tillbaka till Stockholm för snabbt, när våldsvågen bröt ut efter nyår, menar kritiska polisanställda.  Ledare greps i Portugal Våldsvågen dämpades dock kraftigt under början av 2023. Flera gripanden och framgångsrika polisutredningar gav effekt. Ledaren för Ronnafalangen flydde utomlands när trycket i Södertälje blev för högt, men även han greps senare i Portugal.  Efter lördagens skottdrama finns en oro att konflikten väcks till liv på nytt

Skjutningar i Södertälje kopplas till våldsvecka 2022.


Gudadottern Agnes vill sätta upp ett eget drömspel på Uppsala stadsteater. Nytolkningen av Strindbergs klassiker blir metateater med modersuppgörelser, sanningsanspråk och roliga rollbyten. Utanför ingången till Uppsala stadsteaters lilla scen har man, pedagogiskt nog, ställt upp en skylt med definitioner av några nyckelbegrepp som är mer eller mindre relevanta för föreställningen: kollationering, fyrväppling, självömkan, tid. Det är premiär för ”Ett drömspel”, i nybearbetning och regi av Jens Ohlin. Av August Strindbergs ursprungsversion finns en del kvar, vilket glosorna ”tid” (svårdefinierbart) och ”fyrväppling” (fyrklövermönster som dekorerar dörrar) kanske avslöjar. Men där medlidandet hos gudadottern Agnes riktades utåt mot hela mänskligheten så leder vår navelskådande samtid oss rätt ner i självömkans landskap, här överfört till teatern. Till kollationeringen då, eftersom Agnes ska sätta upp ”Ett drömspel” med sin noggrant utvalda drömensemble. Ur en grammofon hörs liveversionen av David Bowies ”Changes”. Trots grundliga strykningar i texten – ja, hela texten är faktiskt struken – tycks det grepp som förlagan har om Agnes bara bli hårdare, här utkristalliserat till en uppgörelse med en försummande modersgestalt. Omskrivningen av ”Ett drömspel” blir ett revisionistiskt lustmord på en vedertagen dikt med anspråk på att skildra verkligheten. Men skådespelarna sätter sig på tvären mot Agnes version av sanningen med sin otröttliga vilja att gestalta; för släpper man ut sin story har den en obehaglig tendens att bli tolkad, leva sitt eget liv. En regiassistent, gestaltad av Egon Ebbersten, antecknar i realtid, tejpar och formger Agnes berättelse, som en personifikation av själva skapandeprocessen. De metateatrala lagren uppenbaras som ryska dockor där varje nivå avslöjar olika sanningar. Den lilla Agnes, gestaltad av Bengt CW Carlsson i enorm rosett och babydollklänning, pockar på mammans uppmärksamhet. Den emotionellt låsta stor-Agnes, i oförlöst form spelad av Linda Kulle, regisserar med tyranniskt domderande hand. Är det möjligen hon som är mamman? I ett staffetliknande rollombyte skiftar perspektiven och Agnes, nu spelad av Mikaela Ramel och senare av Pia Johansson, tar moderns roll och dottern Edit blir den försummade. Och så vidare, i omtag efter omtag. Vissa skeenden är konstanta, som Yoel Escanilla som den alltid lite försenade fadersgestalten, vars släpande på resväskor blir som ett pågående Sisyfosprojekt när han gång på gång överger familjen. Jennifer Amaka Pettersson är lillasyster Viktoria, vars utstuderade talfel kanske ger en ledtråd till att hennes favoriserade position snarare handlar om berättaren Agnes subjektiva blick än om verkligheten. Ja, beskrivet så här är det vindlande rörigt. Men Jens Ohlin paketerar det fint genom sceniska lösningar – till exempel sker rollbytena mellan de olika Agnes med hjälp av ett par glasögon, vilket också konkretiserar perspektivförändringarna. Om Strindberg försökte filtrera svaret på världsalltets gåta genom de fyra fakulteterna – filosofin, teologin, medicinen och juridiken – är det i vår tid berättelserna, autofiktionen inkluderad, som har företräde med kalejdoskopisk precision.  Svaret gåtan då? Underkastelse och försoning? Eller bara surfa i malströmmen av ”ch-ch-changes”, som David Bowie sjunger.

Recension: Nytolkningen av Ett drömspel blir metateater


Endast 30 procent av Irans befolkning stödjer sin egen regering. Och det förekom fler demonstrationer i Sverige till stöd för Hamas efter massakern den 7 oktober än vad det har gjort i Iran. Efter den våg av protester mot regimen i Iran, som utlöstes av 22-åriga Mahsa Aminis död i september förra året, har det varit tvärtyst i medierna. Rysslands anfallskrig mot Ukraina och det pågående kriget mellan Israel och Hamas har stått i nyhetsfokus.  Desto mer glädjande att Nobels fredspris i år går till Narges Mohammadi, en iransk kvinnlig aktivist. Men vad har hänt i Iran sedan de stora massprotesterna brutalt slogs ner? Massprotesterna på gatorna har nu upphört, men fortfarande rör sig många iranska kvinnor utan slöjor utomhus. Under ett gästbesök av en mulla på universitetet i Teheran skrek en ung kvinna: Våra sjalar ska bli era snaror. Det händer även att folk står på balkongerna och ropar: Död åt regimen! Straffet för de kvinnor som blir påkomna utan sjal har blivit strängare, och restauranger har stängts för att de tillåtit kvinnor utan sjal att äta där. Men de folkliga protesterna mot Irans regim tar sig även andra uttryck. Iran är den stat som står bakom terrororganisationen Hamas framförallt genom att finansiera dess militära verksamhet, men det folkliga stödet för Hamas verkar vara lågt.  Det förekom fler demonstrationer i Sverige till stöd för Hamas efter massakern på civila israeler den 7 oktober än vad det gjort i Iran. Endast ett hundratal demonstranter har visat stöd för Hamas på gatorna i Teheran, trots att det är en stad med tolv miljoner invånare. På sociala medier i Iran stöder en klar majoritet Israels rätt att försvara sig, och den ståndpunkten blir då ännu en protest mot regimen och dess uttalade stöd till Hamas. Endast ett hundratal demonstranter har visat stöd för Hamas på gatorna i Teheran, trots att det är en stad med tolv miljoner invånare. Enligt undersökningar gjorda av det politiskt oberoende institutet Gamaan, stödjer endast 30 procent av Irans befolkning sin egen regering. Enligt samma institut vill inte iranier längre ens heja på sitt eget lands fotbollslag i samma utsträckning som tidigare.  Mahsa Aminis död i moralpolisens förvar för att hon inte ansågs bära sin sjal på rätt sätt blev som ett vulkanutbrott efter ett länge undertryckt missnöje. Så många kvinnor slängde sina sjalar att moralpolisen inte hade möjlighet att stoppa dem. Unga kvinnor och män, skolelever och studenter protesterade och skanderade slagord månad in och månad ut, trots att regimen brutalt slog tillbaka, fängslade och avrättade flera av dem. En som suttit fängslad för sin kamp för Irans kvinnor och mänskliga rättigheter ända sedan 2010 är årets väl valda mottagare av Nobels fredspris. Hon är dömd till 31 års fängelse och 154 piskrapp. Ytterligare ett tecken på regimens misslyckande att kväsa sitt eget folk är att 50 000 av Irans 75 000 moskéer nu står mer eller mindre tomma. Folk går inte längre dit för att be, och det blir ännu en form av protest mot mullorna och den religiösa förtryckarregimen. Det kan jämföras med till exempel Egyptens huvudstad Kairo, där moskéerna är så fulla att man tvingas lägga ut bönemattor på trottoarerna runt omkring. Folket i Iran protesterar spontant på alla sätt de kan, men de är utan vapen och utan någon organiserad ledning för denna folkets revolution, där regimen har ett våldsmonopol så stort att demonstranterna blir helt skyddslösa. Hur det hela kommer att sluta vet ingen. Den dyrköpta läxa Irans folk lärt efter alla protester är att Irans regim inte är mottaglig för reformer överhuvudtaget, utan måste störtas på ett eller annat sätt. Den politiska regimen har nu förlorat de sista resterna av det förtroendekapital de eventuellt hade hos spridda delar av sin befolkning. Den unga generationen accepterar inte förtrycket mot kvinnorna

Narges Mohammadi sätter fokus på kvinnornas kamp i Iran


Efter utställningar, böcker och filmer kommer nu också en pjäs om pionjären Hilma af Klint. Men det som hade kunnat bli en jordnära skildring blir istället ännu ett upphöjt porträtt. Klarar vi av mer Hilma af Klint? Det tycker uppenbarligen Kulturhuset Stadsteatern, som nu haft premiär på en teaterpjäs om den abstrakta pionjären som fick upprättelse först efter sin död. Det senaste decenniet har det arrangerats utställningar, gjorts filmer och skrivits böcker samt spaltmeter av artiklar om hennes häpnadsväckande konstnärskap som befann sig i en törnrosasömn till dess att Moderna museet kurerade sin stora retrospektiva utställning 2013 – och som senare kom att leda till att hon även introducerades på Guggenheim i New York, med ”Paintings for the future” som satte nytt publikrekord. Ja, det har till och med arrangerats meditationer framför hennes verk som även har inspirerat till allt från klädkollektioner till ljushållare. I dag klubbas hennes abstrakta målningar för miljonbelopp. Kort sagt, Hilma af Klint har blivit något av en konstindustri, där huvudpersonen antar näst intill mytologiska proportioner.  Så vad kan då en teateruppsättning bidra med för perspektiv? I ”Kretsen” har  Emy Stahl i sitt manus tagit fasta på Hilma af Klints mest produktiva period, tillblivelsen av ”Målningarna till templet”, de som hon kallade för sitt stora uppdrag, och som ska ha kommit till henne under en seans.  Här ligger fokus på relationen med konstnärskollegan Anna Cassel, som även hade en framträdande roll i Lasse Hallströms film om Hilma 2022. Mellan de två och en viss Gusten Andersson (Beata Hedman) – Hilmas väninna som bistod henne i arbetet med ”De tio största” – uppstår det ett triangeldrama, medan Tova Magnussons Sigrid Hedman (också hon en del av gruppen De fem) mer agerar ett slags sidekick i tillblivelsen av verken. I en spartansk och mörk ateljé bestående av ett staffli och ett stort bord rör sig kvartetten i luftiga sekelskiftesmålarrockar, rörelser som ofta övergår i dans. I bland ryckigt som i extas, ibland ålande och omfamnande ömt, i en koreografi som stundom är suggestiv men samtidigt lite sökt. Som separata inslag utan koppling till handlingen i övrigt, vilket också gäller musiken som spelar i en egen dimension. Inte heller övertygar kärleksrelationerna helt. Där saknas för mycket av ett slags på liv och död-energi för att de ska beröra på riktigt. Istället dras blicken mot fonden och de två projektionsdukarna där Hilmas verk växer fram digitalt, vilket för tankarna till den immersiva VR-utställningen med hennes målningar på Acute Art i London.  Sofia Papadimitriou Ledarp och Frida Hallgren gör verkligen sitt bästa i huvudrollerna som Hilma af Klint och Anna Cassel, men det är som om de har fått lite fel förutsättningar för att kunna blomma ut i sina roller. Kanske ligger grundproblemet i ett manus som alltför mycket tar fasta på det andliga – och som därmed bidrar till bilden av Hilma som överjordiskt ouppnåelig. Bara hennes mamma (Lena-Pia Bernhardsson) förblir här handfast. På en teaterscen hade det annars funnits alla chanser att istället ta ner bilden av den ockulta Hilma på jorden, göra henne fysisk och mänsklig: en vardags-Hilma som rimligtvis också måste ha druckit kaffe i köket en glåmig måndagsmorgon. Här befinner hon sig nästan konstant i ett slags extas. Det blir lite tröttsamt, om än intressant som formexperiment.

Recension: Pjäs om Hilma af Klint fastnar i bilden av en upphöjd konstnär


Om en växande stat var vägen till rikedom och framsteg, då borde Argentina leda utvecklingen.  Argentinas tillträdande president Javier Milei är en ofrånkomligt intressant figur. En självtitulerad anarkokapitalist, som döpt sina hundar efter kända nationalekonomer och som tyckare skällt på såväl den politiska klassen som påven. Argentina är ett stagnerande, skuldsatt och korrupt land. Framtiden får utvisa om och hur Milei lyckas sjösätta sina tänkta ekonomiska reformer. Trots viftandet med motorsåg för att illustrera dem är förslagen inte så galna. Tvärtom, den argentinska staten skulle definitivt må bra av att banta och ha färre uppdrag och anställda. Men det verkligt intressanta är hur Argentina hamnade i en situation där väljarna till slut valde en högljudd excentriker, hellre än en av de under efterkrigstiden dominerande peronisternas kandidater. Bakom Mileis valframgång ligger det faktum att det en gång relativt välbärgade Argentina nu är ett stagnerande, skuldsatt och korrupt land. Dessa problem har på senare år blivit akuta genom skenande inflation. Intressant för omvärlden är att Argentina har blivit ett sådant avskräckande exempel genom att följa en politik som nu lanseras också i USA och i Europa – särskilt, men inte bara, från vänster. Från vänster har vi, också i Sverige, sett förslag om att lyfta ekonomin och samhället genom fler offentliganställda. Enligt den moderna penningteorin (MMT) är det inget problem att skuldsätta sig för en sådan statlig expansion. Stora delar av den svenska valrörelsen dominerades av en tävlan i att kompensera hushållen för olika kostnader, där deltog även högern. Argentina har gått före. På 2000-talet har staten i stort sett fördubblats i omfattning. Antalet offentliganställda har bara sedan 2011 ökat med 34 procent, en tredjedel av landets 13 miljoner anställda är nu anställda av staten. Utöver anställningar är kompensation till hushåll en stor och växande kostnad. Bara subventionerna av hushållens energikostnader slukar årligen 2 procent av landets BNP, omkring 12,5 miljarder dollar. Om lånefinansierad offentlig expansion var vägen till rikedom och framsteg, då borde Argentina leda utvecklingen.  Statens växt har länge finansierats med en växande skuldsättning, men efter att skuldsättningen ånyo blev ohanterbar 2020 har skulderna i stället hanterats med att trycka nya pengar. Vid årsskiftet förväntas inflationen nå ofattbara 210 procent, och butiker behöver ändra priserna flera gånger om dagen. Poängen är att om lånefinansierad offentlig expansion var vägen till rikedom och framsteg, då borde Argentina leda utvecklingen. Få andra länder har så troget implementerat de nygamla teorier som är på väg att få fäste också i väst. Det gäller även den i både EU-byråkratin och amerikansk politik populära tanken på ”strategisk autonomi”, att vår trygghet och utveckling skulle främjas ju mer som produceras inom våra gränser. Argentina har länge fört en politik för sådan ”självförsörjning”. Export beskattas hårt och import fördyras av tullar och regleringar, med resultatet att handel omfattar en relativt liten del av ekonomin. Dessutom är många inhemska varor och tjänster konstlat billiga genom prisregleringar och subventioner. Resultatet är att tillvaron är dyrare och landet fattigare. Samt att fler hamnar i händerna på det korrupta klientsystemet, där det är lönsammare att manövrera bland regleringarna än att erbjuda prisvärda varor och tjänster. Också denna argentinska återvändsgränd borde således stämma till eftertanke. På flera sätt än vi tror är Argentina inte efterblivet, utan ett föregångsland. De har sedan länge implementerat ekonomisk-politiska recept som nu blivit på modet också i väst. Resultatet borde förskräcka.

Argentina kan vara vår förskräckande framtid


När Niclas Kindeborg fick diagnosen add började han styrketräna sex dagar i veckan. Många med NPF-diagnos får stora positiva effekter av träning, enligt forskare. Niclas Kindeborg har bestämt sig för att förändra sitt liv. Han är 25 år, väger 130 kilo, lider av ångest och ägnar den mesta av sin tid åt att spela datorspel. En neuropsykiatrisk utredning har precis visat att han har diagnosen add, attention deficit disorder, en form av adhd som bland annat innebär uppmärksamhetssvårigheter. Han har också drag av autism, som påverkar samspelet med andra människor. – Jag var inte nöjd med hur jag såg ut och hade ingen kontakt med tjejer. Min självkänsla var låg, livet kändes kaotiskt och det var jobbigt att gå upp ur sängen på morgnarna, säger Niclas. Han gick ut hårt: promenerade en mil om dagen, åt bara nudlar med köttfärssås och slutade umgås med vänner och dricka alkohol. Vågen visade hur vikten sjönk med 40 kilo på ett halvår. – Det var inte hälsosamt, folk undrade till slut om jag hade cancer. Han började i stället styrketräna tillsammans med en kompis och även äta bättre. Resultaten kom fort, särskilt tricepsen tog snabbt form. Niclas kände sig motiverad och läste allt han kom över om träning och kost. – Jag kände mig stolt över mig själv, att jag klarade av att göra saker som jag inte hade kunnat innan, och lycklig över att ha hittat en livsstil och en mening i livet. ”Fick sparken eller sa upp mig” Det var en lättnad att få diagnosen. Äntligen förstod Niclas Kindeborg sig själv och varför hans liv hade varit som det varit. Redan i förskolan noterade hans mamma att sonen undvek ögonkontakt och inte pratade med andra barn. I skolan hade han svårt att koncentrera sig, planera och följa instruktioner. – Lärarna tyckte att jag var omotiverad och slö. Själv kände jag mig ensam och missförstådd. För första gången fick jag uppleva hur det känns att vara kär. Betygen räckte inte till gymnasiet och han pluggade upp dem på det så kallade introduktionsprogrammet. Niclas kom sedan in på industriprogrammet, men fick gå om andra ring och blev senare utslängd från skolan. Han provade olika jobb, allt från sättare till elmätarmontör och alltiallo på en bergsprängarfirma – men inget funkade. – Jag hade svårt med planering, att utföra arbetsuppgifter, samarbeta och sköt gärna upp saker. Antingen fick jag sparken eller sa upp mig själv. Gymmet – en tillflyktsort Snart tränade Niclas Kindeborg mellan fem och sex dagar i veckan, njöt av att bli starkare och se hur musklerna växte. Han märkte hur ångesten minskade samtidigt som det blev lättare att sova, fokusera, planera och kommunicera. Träningen blev, tillsammans med datorspelandet, hans stora intresse. – Jag fick världens självförtroende, jag hade aldrig känt något liknande tidigare. Plötsligt kunde jag gå fram och prata med nya människor och fick nya vänner på gymmet. Men jag vågade inte vara ärlig med min diagnos. Från att inte haft någon romantisk kontakt med tjejer alls träffade han nu sin första flickvän. – För första gången fick jag uppleva hur det känns att vara kär. Gymmet blev hans nya tillflyktsort. När Niclas var ledsen eller sårad, som när ett förhållande tog slut, fanns träningen alltid där. – Det var skönt. Men träningen blev också ett beroende, jag ville hela tiden ha mer och la all min tid och energi på gymmet, vilket gjorde att jag tappade kontakten med vänner och andra viktiga saker i livet. ”Många får god effekt av träning” Som fysioterapeut inom psykiatrin har Lena Axelsson Svedell länge sett människor med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar, NPF, som adhd och add, förändra sina liv med hjälp av träning

Träning ger oväntade positiva effekter för många med NPF-diagnos


Regeringen ser tecken på ett Natomedlemskap i julklapp. Men Erdogans misstro mot USA kan sätta stopp. Processen liknas vid ett gisslandrama – den turkiske presidenten vill inte släppa Sverige innan han fått stridsflygplan.  I Bryssel har hoppfulla Natomedarbetare bockat för olika dagar. De vill ha en tid i kalendern för möjlig hissning av den svenska flaggan i cirkeln av övriga Natoländers utanför försvarsalliansens högkvarter. Dagen som ligger längst fram i tiden är den 21 december. Det berättas i bakgrundssamtal i svenska utrikesdepartementet. Och det finns sådant som talar för att processen går i mål lagom till jul – men också det som talar mot.  – Det har inte funnits tillit, säger Paul Levin, chef för Institutet för Turkietstudier på Stockholms universitet.  Det har snart gått  två månader sedan Turkiets president Recep Tayyip Erdogan skrev på och skickade Sveriges Natoansökan till sitt parlament, nästan nio månader sedan Finland släppte Sveriges hand och gick före in i Nato och ett och ett halvt år sedan Sverige och Finland fick status som inbjudna – efter hårda förhandlingar och löften till Turkiet om terrorbekämpning och vapenhandel.  Varje steg i Sveriges Natoprocess har präglats av oförutsedda hinder, turkiska krav och hoppfulla tidtabeller som spruckit.  Att ansökan skickades till parlamentet utgör inget undantag. Den fastnade nämligen direkt i utrikesutskottet, där det ligger kvar.  Men i veckan kom tecken på att det rör på sig. När han klivit på flyget på väg hem från klimattoppmötet i Dubai passade Erdogan på att prata med journalister. Nyhetsrapporteringen från flygresan har följts noga av de som intresserar sig för Sveriges Natointräde – inte minst inne på arvfurstens palats på Gustav Adolfs torg i Stockholm, där utrikesdepartementet huserar. För den turkiska presidenten antydde att Sveriges öde ligger i händerna på USA:s kongress – närmare bestämt dess vilja att sälja stridsflygplanen F16 till Turkiet.  Aldrig tidigare hade han så tydligt kopplat Sveriges medlemskap till flygplansaffären. Budskapet var att han som president gjort sitt i och med att han skickar ärendet till parlamentet.  – Men även jag har förväntningar. USA:s kongress bör nu godkänna vårt köp av F-16. I nästa mening talar han också om hur det skulle gå till:  – Detta kan göras samtidigt. Från start har det spekulerats i om F-16 var den egentliga orsaken till Erdogans tvekan kring Sverige. Att Turkiets president helt enkelt ville utnyttja makten det innebär att alla Natoländer måste ratificera varje nytt land för att det ska få ingå i alliansen för att pressa USA att få som han vill.  Men stridsflygen var till en början inget som Erdogan tog upp i samband med sin ovilja att välkomna Sverige in i Nato. Kritiken har framför allt handlat om Sverige som fristad för anhängare till terrorklassade PKK, och upprördhet över koranbränningar. I juli i år, i Vilnius, lovade Erdogan att skicka Sveriges ansökan till sitt parlament ”så snart som möjligt”. Han medgav att Sverige uppfyllt de krav Turkiet ställt på landet.  Under hösten flyttas fokus i Erdogans uttalanden successivt. I september gjorde han för första gången kopplingen mellan flygplansaffären med USA och Sveriges Natoansökan. – Om USA håller sina löften så kommer vårt parlament att hålla sina löften. Det turkiska parlamentet har sista ordet vad gäller Sveriges Natomedlemskap, sa Erdogan då till Reuters.  Vilka tecken tyder då på att målen ska skymta redan nästa vecka på den långa och krokiga vägen mot ett svenskt Natomedlemskap? Utrikesdepartementet i Sverige har haft ögonen på ett möte mellan Erdogan och Greklands premiärminister Kyriakos Mitsotakis. I torsdags var det första gången på sex år som de två ledarna möttes.   Historiskt har grannarna varit rivaler. Men på senare tid har relationen förbättrats. Torsdagens möte slutade med att de undertecknade en gemensam förklaring om att de strävar efter goda grannförbindelser

När släpps Sverige in i Nato? Erdogan vill ha F-16 från USA först


Längtan efter en vit jul, eller skärgårdsmys. De mest klickade fritidshusen på Hemnet just nu är charmiga stugor vid vattnet och maffiga villor i skidorter.  Det femte mest klickade fritidshuset på Hemnet går att finna i skidområdet Åre Björnen. För den som tycker om utförsåkning ligger backarna runt knuten.  Stugan, eller snarare villan, byggdes 2007 och är 128 kvadratmeter stor. Innanför den rustika timmerpanelen ryms fyra sovrum, två badrum, bastu, kök och vardagsrum med öppen spis. Tomtarean ligger på 1 123 kvadratmeter och på husets altan får ägarna tillgång till spabad ”modell större”, skriver mäklaren.  Prislappen ligger i dag på 10 500 000 kronor. Annonsen lockade drygt 7 000 klick under vecka 48.  Nästan 8 000 klick lockade fritidshuset på plats nummer fyra. Kanske längtar vissa av intressenterna redan efter sommaren, eller drömmer om en stilla jul i frostig skärgård.  Huset är byggt 1976 och ligger i Dragsmark, Uddevalla kommun, och har utsikt över skog, vatten och klippor. På 56 kvadratmeter, och en biarea på 5 kvadratmeter, ryms fyra rum. Tomten är 1 269 kvadratmeter stor.  Prislappen ligger i dag på 3 995 000 kronor.  På plats tre i listan hamnade ett stort timmerhus i Hovdalen, Härjedalens kommun. Tomten är dryga 1 000 kvadratmeter och ger närhet till både längd- och alpin åkning i Vemdalen.  Huset byggdes 2020, är 172 kvadratmeter stort och rymmer sex rum. Gott om plats finns, enligt mäklaren, för att ställa av och torka skidutrustning och pjäxor. Bekvämligheter som bastu och jacuzzi finns också.  Prislappen ligger i dag på 18 500 000 kronor. Annonsen lockade nästan 10 000 klick under vecka 48.  På den lilla ön Fårskallen i Oxelösund letar sig ännu ett skärgårdshus in på listan över mest klick i fritidshuskategorin.  En fem minuters båttur från bryggan i Gamla Oxelösund krävs för att ta sig ut till Fårskallen där den nya ägaren bara har en enda granne.  Huvudbyggnaden är 65 kvadratmeter stor och rymmer tre rum. Två små gäststugor finns i anslutning till huset och bad och båtbrygga finns vid tomten.  Prislappen ligger i dag på 5 995 000 kronor. Annonsen lockade strax under 12 000 klick under vecka 48.  Högst upp på klicklistan letar sig, återigen, Åre in. Denna gång en riktig dyrgrip i Åre by. Läget beskrivs av mäklaren som centralt, men samtidigt ”privat och avskilt”.  Huset, Villa Björkhagen, uppfördes 1958 av familjen Widlund som då drev Åregården, Grand hotell och Sporthotellet i Åre. Boaren är 291 kvadratmeter och rymmer nio rum, inklusive bibliotek, bastu, jacuzzi och en egen biosalong.  Prislappen ligger i dag på 40 000 000 kronor. Annonsen lockade 12 177 klick under vecka 48.

Hemnets mest klickade – villa mitt i Åre by för 40 miljoner


Toyota kom efter på elbilsmarknaden. Men nu försöker bolaget jaga ikapp och lovar att ha sex elbilsmodeller till försäljning i Europa om drygt två år. Batterierna behövs till hybridbilar, inte för att göra elbilar. Det har varit budskapet från Toyota, världens största biltillverkare, under lång tid.  I grunden gäller det fortfarande. För Toyotas ledning siktar på att tillverka bensinbilar, hybrider, vätgasbilar, elbilar eller vad bilköparna världen över nu än vill ha.  Men när Toyotas europeiska ledning nyligen visade upp vad bolaget har för planer de kommande åren stod i vilket fall en sak klar. Framöver blir det betydligt större fokus på rena elbilar i Europa.  Enligt Yoshihiro Nakata, chef för Toyota i Europa, räknar bolaget med att ha sex elbilsmodeller ute på den europeiska marknaden under 2026. Elbilarna ska då stå för var femte ny Toyotabil som säljs i världsdelen. Det är en stor skillnad mot i dag när Toyota bara har en elbil till försäljning, bz4X. Det är dessutom en bil som haft stora problem med allt från att hjulen kunde lossna till att räckvidden varit för kort. Nu ska det som sagt bli ändring på det och i Bryssel har bolaget precis visat upp Urban suv concept. Som namnet antyder är det visserligen bara en konceptbil men den färdiga nya elbilen ska, uppger Toyotas ingenjörer, se i princip likadan ut när tillverkningen börjar under första halvan nästa år. Till utseendet påminner den lite om Volvo Cars nya elbil EX30. Båda bilarna är i den mindre storleksklassen och enligt Toyotas europeiska ledning är det oerhört viktigt att det även nu kommer mindre och billigare elbilar som inte bara riktar sig till mer välbeställda köpare. – Det här är den snabbast växande kategorin bilar i Europa. Det är bland annat där vår Yaris Cross finns och nu vill vi ha en elbil där också, säger Andrea Carlucci, marknads- och produktutvecklingschef för Toyota i Europa. Toyotas nya elbil kommer att ha två olika batterilösningar att välja mellan. Den ena ska ge längre räckvidd, den andra har ett lägre pris. Bilen kommer även att säljas med antingen framhjulsdrift eller fyrhjulsdrift. När Toyotas europeiska ledning visade upp vad bolaget har på gång framöver fanns ytterligare en konceptbil med. Om planerna håller ska nya Sport Crossover concept komma ut som färdig bil under 2025. Bilen har utvecklats av Toyota ihop med kinesiska BYD. Europachefen Yoshihiro Nakata hävdade att det här mer är en bil för folk som vill ha lite mer stil och är beredda att betala en del för det. Men det riktigt stora steget för Toyotas nymornade elbilssatsning verkar komma med FT-3e, återigen en konceptbil som ska visa upp en rad av bolagets nya batteritekniker och andra lösningar som ska göra det lättare för de som kör elbil. FT-3e kan ses lite som en framtida efterföljare till dagens bz4X. Men den ska bland annat tillverkas med ny teknik som gör att vikten går ned. Och med lägre vikt ökar också räckvidden. Byggtekniken består bland annat i att bilen till stor del tillverkas av tre stora delar, i stället för av en massa mindre delar som sedan sätts ihop. På utsidan av bilen blir det även ett slags digitala skärmar längs dörrarna där fram. När föraren kommer närmare bilen ska skärmarna bland annat visa hur mycket laddning det är kvar och vilken temperatur det är på insidan. Bilen kommer också att använda Toyotas nya, och försenade, mjukvaruplattform Arene som ska göra det möjligt att använda digitala tjänster i betydligt större omfattning än i dag. Men framför allt verkar det bli den här bilen som ska få visa upp en del av de nya batterilösningar som Toyota arbetar med. Enkelt uttryckt ska det bli batterier som ger längre räckvidd till en lägre kostnad än i dag.


En stor polisinsats pågår i Södertälje efter att tre personer, varav två män i 18-årsåldern, har skjutits.  Larm om skottlossning i stadsdelen Hovsjö i Södertälje kom strax innan klockan 19 på lördagskvällen. Boende trodde sig ha hört fyrverkerier eller smällare i området, men på adressen anträffades tre skjutna personer.  Offren har hittats utomhus och i närheten av varandra. Samtliga är förda till sjukhus.  Polisen uppger för SvD att två av dem är män i 18-årsåldern.  – Jag vet inget om skadeläget för de skadade, säger Nadya Norton, presstalesperson vid polisen. Ett vittne såg tre personer fly från platsen efter skotten.  – De hade svarta kläder på sig och en hade luvan uppe. De sprang så fort de kunde, innan polisen kom, säger vittnet till Expressen.  Polisen är på plats med ett stort antal patruller. I nuläget är ingen gripen. Händelsen utreds som mordförsök och grovt vapenbrott. I en tidigare version av artikeln stod det att fyra personer hade skjutits. Polisen har nu ändrat sina uppgifter.

Tre personer skjutna i Södertälje – stor polisinsats


Den stora högtiden närmar sig och många svenskar känner ekonomisk oro inför julklappsköpen. Men Ann Heberlein – som själv gömde räkningar i bokhyllan – menar att det är dags att syna korten om ”julstressen”.  En annan jul i ett annat liv var jag en av dem som köpte julklappar jag inte hade råd med. Jag gömde räkningarna bakom Nationalencyklopedin i bokhyllan och förträngde insikten att också saker köpta på kredit måste betalas.  Det var mitt under finanskrisen 2008. Min dåvarande man och jag hade slitit som djur under hösten för att få ekonomin och livet att gå ihop. Vi bodde i ett tjusigt villaområde, i ett högt belånat hus, och kämpade för att våra barn skulle ha samma standard som grannbarnen.  Kombinationen av dåligt samvete (för att vi jobbat så mycket och varit både trötta och irriterade föräldrar) och känslan att våra barn förtjänade lika stora julklappshögar som barnen i grannskapet landade i en jul på kredit.  Mitt American Express gick varmt, och jag nappade på diverse ”köp nu – betala sen!”-erbjudanden. Årets julbord kan bli en dyr historia Julen, med krav, förväntningar och utgifter som kan knäcka den bästa, kommer sällan lägligt. Särskilt olägligt kommer julen i år, med omänskliga räntekostnader, svindyr el och stigande priser på allt ifrån apelsiner (72,3 procent dyrare än i fjol) till sill (25 procent dyrare) som dränerar plånboken och tömmer sparkontot.  Julbordet riskerar att bli en dyr historia, för att inte tala om julbelysningen – och julklapparna.  Dessvärre har inte inkomsterna stigit i proportion till de ökade utgifterna. Enligt Arturo Arques, privatekonom på Swedbank, förlorar den genomsnittliga barnfamiljen runt 4 400 kronor i köpkraft per månad under 2023. Inte konstigt att många känner svetten bryta fram vid tanken på den stundande julen: fyra av tio svenskar är stressade inför högtiden, enligt SBAB:s senaste undersökning.  Mest stressframkallande är, föga förvånande, kostnaderna, och en av tre uppger att de kommer att spendera mindre på julklappar i år än de gjorde i fjol. Januari månad kommer inte att bli munter. Majoriteten av julklappsköparna kommer dock att konsumera duktigt även denna jul. Och har man inte råd kan man alltid stoppa huvudet i sanden och handla sina klappar på kredit. Ett veritabelt skuldberg riskerar med andra ord att ta plats på julgransmattan i åtskilliga svenska hem även denna jul.  När klapparna är uppackade, de nya leksakerna har blivit ointressanta, böckerna är lästa, spelen spelade och tröjan som var så fräsch känns trist ska räkningen betalas, och sten läggs på redan tung börda.  Januari månad kommer inte att bli munter. ”Rikfattig medelklass” tycker de har rätt att ”unna sig”  Det är lätt att fnysa nedlåtande åt ”Lyxfällan”-människorna i stället för att försöka förstå varför man väljer att göra sin egen situation värre genom att köpa onödiga saker man inte har råd med. Det är, tänker jag, svårt att lyfta sig ur sitt sammanhang och bryta med de föreställningar som präglar den kultur man lever i.  Västvärlden dras med någon sorts kollektiv vanföreställning som går ut på att den livsstil människan praktiserat sedan industrialiseringen är normaltillståndet. ”Överflöd som självklarhet”, som den brittiska journalisten John Naish skriver i sin konsumtionskritiska ”Enough. Breaking free from the world of more”. Vi tycker att vi har rätt till guldkant, att lyxa till det lite, unna oss, och normen är att falla för frestelsen omedelbart – och köpa för lånta slantar

Ann Heberlein: Rikfattig medelklass har gått på lögnen


Folkbildningsrådet har satt ner foten – muslimska studieförbudet Ibn Rushd har brustit och krävs på närmare 150 000 kronor i återbetalt skattestöd. Rådet kritiserar undervisning om barnaga, om att homosexualitet är en synd och om antisemitiska konspirationsteorier. Folkbildningsrådet, som fördelar statsbidrag till studieförbund och folkhögskolor, har beslutat att Ibn Rushd ska återbetala statsbidrag om 146 900 kronor. De ska även ha en åtgärdsplan på plats i januari 2024. Det muslimska studieförbudet Ibn Rushd har varit omdiskuterat länge och har kritiserats av forskare och opinionsbildare för att vara antidemokratiskt och även ha kopplingar till Muslimska brödraskapet.   – Det vi har kunnat se är att de har brustit i efterlevnaden av de grundläggande villkoren som rör bland annat demokrati och mänskliga rättigheter, säger Linda Stridsberg, chefsjurist på Folkbildningsrådet till TV4 Nyheterna. Förra året fick studieförbundet omkring 29 miljoner kronor i bidrag. Folkbildningsrådet inledde en första granskning mot det delvis skattefinansierade Ibn Rushd efter att SVT:s Uppdrag granskning publicerat programmet ”Sexköp i Allahs namn” (SVT 11 maj 2022). Kallas upp till ministern  Utbildningsministern kallar nu upp Ibn Rushd efter kritiken från Folkbildningsrådet. – Vi vidtar ju en rad olika åtgärder för att komma åt fusk och felaktiga värderingar bland studieförbunden och att nu myndigheter har hittat detta är naturligtvis viktigt för att vi ska kunna känna oss trygga i att våra skattepengar används på ett rimligt sätt, säger skolminister Mats Persson (L). Enligt granskningen har Ibn Rushd använt sig av publikationen ”The Upbringing of Children in Islam” som handlar om barnuppfostran och där det finns texter som behandlar vid vilken ålder som barnaga är acceptabelt, att homosexualitet anses vara en synd, att olika typer av gärningar som mord, otrohet och stöld ska straffas bland annat genom stympning och dödsstraff samt avsnitt som bygger på antisemitiska konspirationsteorier. Folkbildningsrådet tillämpar sedan många år demokrativillkor. Det är en del av de övriga villkor som gäller för att få och använda statsbidrag. Men det är första gången som demokrativillkoret nu prövats skarpt. Studieförbudet: ”Stämmer inte” Ibn Rushd vänder sig mot uppgifterna om att materialet har använts i undervisning. De beskriver det som en deltagarledd folkbildning där deltagarna och cirkelledaren själva bestämmer vilket material som ska användas, och att det här materialet inte har använts. Rapportens slutsats om att texterna kan tolkas som vägledande, instruerande och vägvisande menar de inte stämmer eftersom den religiösa ledare som skrivit texten är shiamuslim medan deltagarna är sunnimuslimer.

Ibn Rushd ska betala tillbaka skattestöd – undervisade om barnaga


Franska, tyska och andra europeiska fackförbund stödjer svenska IF Metalls aktioner mot biljätten Tesla och dess ägare Elon Musk. Krav höjs nu om att EU och hela Europa ska engagera sig i konflikten. BRYSSEL Svenska IF Metalls konflikt med Tesla får inte bara stöd från nordiska fackförbund. På kontinenten tar flera mäktiga fackförbund nu upp striden mot den amerikanska biljätten, och vad som ses som Elon Musks antifackliga metoder. – Socialistpartiet stödjer fullt ut kampen som förs av Tesla-anställda i Sverige, och ställer sig jämte sina kamrater i de socialdemokratiska partierna i Norden, skriver det franska socialistpartiet i ett pressutskick på lördagen. Partiet är ett av Europas stora, socialdemokratiska partier och en ideologisk hamn för flera franska fackförbund, inte minst industri- och biltillverkarförbund. – Genom sin vägran sopar Elon Musk och Tesla undan den svenska samhällsmodellen och dess långa tradition av kollektivavtal som skyddar arbetarna, fortsätter partiet, med hänvisning till Teslas vägran att ingå kollektivavtal i Sverige.  Larm från tyska Teslaarbetare  Det franska partiet sällar sig därmed till en växande skara av Teslakritiker som inte bara stödjer den svenskstartade aktionen utan också menar att den amerikanska biljätten aktivt saboterar och motarbetar fackligt arbete i både USA och i sina filialer i Europa. – Genom sin vägran attackerar Elon Musk ytterligare den europeiska, sociala modellen, skriver partiet. Även i hjärtat av Europas mäktiga bilindustri, i Tyskland, har fackförbunden varnat om Tesla och Elon Musk, och vad som uppfattas som djupt antifackliga åsikter. Tesla invigde förra året en jättefabrik strax utanför Berlin. Chefen för Tyskland största fackförbund IG Metall, Christiane Benner, sade i en intervju i tidningen Bloomberg tidigare i vinter att hon hör allt fler larm från Tesla-arbetare som är oroliga över sina arbetsvillkor. Hon sände i intervjun ett meddelande till Musk om hans Europasatsningar: – Du måste vara försiktig. Spelreglerna är annorlunda här, sade fackchefen. ”Fientligt till arbetare” Samma tongångar hörs från Norge. Jørn Eggum, ledare för det norska facket Norges Fellesforbundet, sade nyligen till tidningen Politico: – Det råder ingen tvekan om att Tesla är ett företag som är fientligt inställt till arbetare. Tesla undergräver systematiskt försöken att fackligt organisera sig, och försöker införa amerikanska förhållanden i Europa, sade Eggum. Även Europafacket Etuc, en paraplyorganisation för 95 fackförbund från 36 länder i hela Europa, har meddelat att man tycker att EU borde ta hårdare tag mot Musk och granska om Teslas arbetsvillkor strider mot gemensamma, EU-lagar. Att Elon Musk inte hyser varma åsikter om fackföreningar är inte en hemlighet. I förra veckan sade han på ett uppmärksammat evenemang i New York: – Jag håller inte med idén om fackföreningar. Jag gillar helt enkelt inte något som skapar något slags herrar och bönder. Jag menar att fackföreningarna självklart försöker skapa negativitet i ett företag, sade Musk.

Strejken mot Tesla - stödet växer i Europa


Hon startade förlag när hon var 60 plus, och hennes nisch blev franskspråkig feelsad-litteratur. Elisabeth Grate är en ovanlig förläggardrottning. Nu får hon pris för sitt engagemang för översatt litteratur. Om någon säger att Elisabeth Grate har näsa för Nobelpristagare så protesterar hon milt. – Näsa … jag ger ju bara ut det jag känner för, säger Elisabeth Grate och tillägger att hon ger ut det som känns viktigt och griper tag i henne. Men två gånger under 2000-talet har Nobelpriset i litteratur gått till hennes författare. Nu ska hon själv få pris. På tisdag tar hon emot Naglerpriset, som delas ut av Svenska PEN, för sitt ”enastående engagemang” i att introducera internationella författare till svenska läsare. Elisabeth Grate går omkring i sin anspråkslösa lokal på Södermalm. Här har hon och sonen Mathias varsitt skrivbord. Hon skakar på huvudet.  – Jag tycker det är så ofattbart att jag ska få det här priset. Det är helt fantastiskt på alla sätt, säger hon och förklarar att hon känner sig lika överrumplad som en författare som blir uppringd av Svenska Akademien på sin vandring ut till komposten. Elisabeth Grate är en ovanlig förläggardrottning. Efter att bland annat ha jobbat i shoppen på Nationalmuseum, och utbildat sig till Montessorilärare i Frankrike, bestämde hon sig för att göra slag i saken: hon skulle starta förlag.  Nobelpristagarna Le Clezio och Modiano blickar ner från väggarna.  Hon hade länge drömt om att ge ut franskspråkiga författare – efter att ha bott i Paris ville hon dela med sig av franska läsupplevelser till svenska läsare och introducera författare som inte översatts till svenska.   – Men jag visste ingenting om bokförläggeri!, säger hon och slår ut med armarna. Hon visste inte heller att det fanns en kurs i förlagskunskap på universitetet. Istället läste hon boken ”Att starta bokförlag” från pärm till pärm. Hon tog med sin man, den 18 år äldre Pontus Grate, på starta eget-kurs på Skatteverket. – Det handlade om ingående och utgående moms. Vi satt där, äldst av alla, säger hon skrattande. Familj och släkt sögs in i projektet. Maken översatte i början. Hans kusinbarn, grafiske formgivaren Leif Thollander, gav råd om papper och bindning.  Det var också Leif Thollander som valde den stiliga formen; en Elisabeth Grate-volym brukar ha ett svartvitt foto på omslaget och en enkel färgruta med titel och författarnamn.  Elisabeth Grate ville döpa förlaget till Rondo. Men det visade sig att namnet redan var upptaget. Leif Thollander tyckte att förlaget skulle heta Elisabeth Grate.  Hon protesterade.  – Nej sa jag, du är inte klok. Det blir ju ungefär som Albert Bonnier, det är ju jättepinsamt! Och om det går åt skogen så blir jag uthängd med mitt namn... Men nu står hon här, drygt 20 år senare, som ett mycket respekterat namn i förlagsvärlden. På hyllorna trängs böcker med hennes initialer på ryggen.  Nobelpristagarna Le Clezio och Modiano blickar ner från väggarna. Hon tog hand om deras författarskap när de dumpats av stora svenska förlag, som bedömt dem som svårsålda – och kunde sedan fira deras Nobelpris. Förlaget är märkligt, skrev Michel Ekman i Hufvudstadsbladet 2019.  ”Det är märkligt för att det aldrig tycks ge ut dåliga böcker. Utbudet pendlar från läsvärt till mycket bra.” Elisabeth Grate ger helt enkelt ut böcker som hon själv drabbas av. Hon har introducerat författare som marockanske Abdellah Taïa för svenska läsare och gett ut flera böcker av franskalgeriska Nina Bouraoui.  När hon pratar om sina böcker och sina författare brister hon ofta ut i superlativ

Naivitet och passion har byggt Elisabeth Grates förlag


Suzanne Osten låter ensemblen på Dramaten gå loss i olika trossystem. Från föreläsning till totalteater avtäcker ”Konspiration” förutsättningarna för nutidens antivaxxare och foliehatttar. Först i slutet av andra akten dyker det upp en foliehatt på scenen. Och ändå är det med mångåriga medarbetaren Erik Uddenbergs ”Konspiration” som Suzanne Osten drar in på Dramaten. En doft av Unga Klara tar de med sig, då scenen till en början är fylld av unga människor, som tyst och allvarligt betraktar publiken.  Allt börjar som ett slags historisk exposé byggd på intervjuer – sådant som teaterchefen Mattias Andersson började med på Backa teater. Uppsättningen liknar också först hans ”Europeana” som inledde höstsäsongen. Mycket prat och mycket dans, medan inget dramatiskt egentligen händer.  Maria Johansson Josephsson tar härligt stor plats med sång, piano och autentisk värmländska medan de övriga springer omkring och berättar för de unga hur saker förhåller sig, och hur det var förr.  Snarare än att driva med dem som, typ, tror att fotbolls-VM 1958 inte ägde rum, visar uppsättningen grogrunden för konspirationsteorier. Frågan som implicit ställs är Mikael Wiehes och Hoola Bandoola Bands ”Vem i hela världen kan man lita på?”  Inledningen handlar om olika trossystem, religiösa och politiska, om att vilja vara med sin flock och ibland springa åt alldeles fel håll, med de bästa intentioner.  En tid av kollektiva självsäkerheter och sanningar övergår i det stora individuella självförverkligandet där shoppandet av nya idéer och saker står i centrum. Berlinmuren och Sovjetväldet faller. På scenen gestaltas detta med magi som döljer hur maktkoncentrationen ökar och jämställdheten minskar. Vi får se hur Melinda Kinnaman sågas itu på ett skrämmande realistiskt sätt. Och så vidare. Över huvud taget blir det sceniska alltmer intressant och tvingar till eftertanke, särskilt när vi närmar oss det som är svårast att beskriva: vår egen tid. Nya sätt att skapa mening börjar med ”goda” tankar och övergår i totalitära tendenser. Andreas T Olsson får stå för ett konservativt alternativ och Melinda Kinnaman drar ut i skogen medan Doreen Ndagire söker sina förmoderna afrikanska rötter. Till sist är det Marcus Vögeli som har lajvat arbetare som får täcka huvudet med folie i skräck för elektricitet medan Filip Alexandersson går i taket med sin tro på chipförsett vaccin att styra världen med. Thérèse Brunnander, som genomgått stora förvandlingar, försöker förgäves möta känslor med förnuft medan de unga tar tag i sin egen framtid.  Eftersom konspirationsteorierna dyker upp på slutet som ett sätt att handskas med förvirring och maktlöshet blir de trots allt begripliga. Det är kanske själva poängen. ”Konspiration” överöser publiken med intryck, och till det bidrar i stor utsträckning Anna Heymowskas kostymer, från likriktade överstora svarta till helt individualiserade, där Siri Hamari gått hela vägen från mustaschprydd man till svansförsedd ödla.  Det som börjar lite som föreläsning blir till sist teater i kubik, där allt kan ifrågasättas, inte minst teatern själv. Det är svindlande, skrämmande, uppfordrande och slutligen lite trösterikt.

Recension: Konspiration på Dramaten blir teater i kubik


När Dramaten får finfrämmat är hela teaterbranschen där. Och visst får publiken lön för mödan. Isabelle Huppert är en stjärna som dödsdömd drottning, i regi av Robert Wilson. Den franska stjärnskådespelaren Isabelle Huppert kräver närbild. Senast jag såg henne var i Påvepalatset på teaterfestivalen i Avignon 2021, utomhusscenen som slukar 2 000 åskådare. I Tiago Rodrigues Körsbärsträdgården, med sitt myller av rollfigurer, blev hennes godsägaränka Ranevskaja bara en myra i en tittskåpsteater från 160:e raden.  Här står hon nu helt ensam på scenen, i Darryl  Pinckneys redan hyllande inre monolog ”Mary said what she said”, som hade urpremiär på Théâtre de la Ville i Paris 2019, i regi av Robert Wilson. Och att kunna se varje rörelse i hennes mimik är en ynnest.  Så mycket teater-teater har jag inte sett sedan nittiotalet när Robert Wilson var alla svenska  regissörwannabes stora fixstjärna, inte minst efter  uppsättningen av Strindbergs ”Ett drömspel” på Stockholms stadsteater 1998. En estetik som gick hand i hand med utvecklingen på konstscenen samma decennium, när videoinstallationer och ett nytt slags fotokonst slog igenom stort. Egentligen har ”Bob” Wilson inte utvecklat någon ny teaterestetik sedan dess. Även ”Mary” är snickrad av lika delar postdramatisk teater och installation. Att han i ungdomen läste till bland annat inredningsarkitekt syns i bildspråket där ljud och ljus är lika stora medspelare som skådespelaren, ett slags tableaux vivants som tangerar performance (genom åren i samarbete med kultkompositörer som Philip Glass, Tom Waits och Lou Reed).   Märkligt nog känns det lika modernt i dag, ett slags artificiellt teaterspråk som har vissa likheter med  AI-konst. Trots det dominanta formspråket lyckas Isabelle Huppert alltså med konststycket att bryta igenom bildbruset, bli en Maria Stuart av kött och blod.  Hennes ”Mary” är en rasande, poetisk och drabbande uppgörelse med maktfullkomlighet och patriarkat (om man så vill). En Mary så tidlös att det ibland känns som om hon har stigit rakt ut ur 1500-talets brutala skuggor.  Mary, Queen of Scots  – drottning av såväl Skottland som Frankrike och som vid 44 års ålder avrättades efter att ha suttit i fängelse i nära nitton år – är här en hårt snörd motståndsrörelse i guldbroderade klänning. Timmarna före sin död rör hon sig med absolut koreografiskt precision över Dramatenscenen, till musik som bär drag av ”The Crowns” mäktiga soundtrack. Det är en imponerande rolltolkning som Stockholmspubliken får bevittna av denna prisbelönta stjärna, med oförglömliga roller i filmer som ”Pianisten” och ”Violette – giftmörderskan” i bagaget. Detta hennes tredje samarbete med Wilson spelas nu inom ramen för Dramatens Bergmanfestival. Så bär också ”Mary” vissa drag av Bergmans lika visuellt starka ”Markisinnan de Sade” från 1989. Och när stjärnskådespelaren kommer till byn fylls salongen av en hel del branschfolk premiärkvällen. En publik som aldrig vill sluta klappa när Huppert, tillsammans med ”Bob” på blixtvisit i Stockholm, tar emot applådtacket. Att få se ett sådant gästspel i världsklass är inte annat än ett slags teaternåd.

Recension: Mary said what she said – gästspel i världsklass


Liksom av bara farten har Lars Anders Johansson skrivit den mest tillgängliga genomgången av svensk kulturpolitisk historia någonsin. Björn Werner läser en initierad men kanske lite väl fantasifull högeranalys. Ni har säkert hört den. Historien om de franska affärsmännen som drog lott. Vinsten: att slippa äta middag med sin kulturellt obildade och därmed, enligt det franska lynnet, ointressanta svenska motsvarighet. Kanske har det hänt. Kanske inte. Bilden lever oavsett vidare i den svenska offentligheten av en anledning. Den bär nämligen med sig mer än ett korn av sanning. Titta bara på Ulf Kristerssons ”Spotify wrapped”. Taylor Swift, Miley Cyrus, Lars Winnerbäck. En musiksmak så generisk att den till och med trumfar Fredrik Reinfeldts famösa Da Buzz-dyrkan. Det är förstås nästan dödsföraktande att på SvD:s kultursidor lansera påståendet om att svensk borgerlighet saknar kulturell bildning. Men skjut inte mig! Jag är bara budbäraren. Den som med en mycket stor hammare slår fast detta är i stället Lars Anders Johansson, författare, skribent och i allra högsta grad borgerlig. Påståendet är den röda tråd som löper genom hans uppgörelse med svensk kulturpolitik i ”Dansa efter maktens pipa”, som i höstas utkommit i en uppdaterad nyutgåva på Timbro förlag. Johansson beklagar sig. En gång i tiden förstod högern i Sverige att den ekonomiska tillväxtens lagar är en utmärkt logik just för att generera kapital, men inte för att avgöra vad som är god kultur. Han blickar längtansfullt tillbaka mot det sena 1800-talets Djursholm, där en frisinnad och ung borgerlighet förstod att vinstens kortsiktighet och skönhetens evighet var två olika saker: ”Marknadskrafterna allena kunde inte säkerställa de bestående skönhetsvärdena. För detta krävdes estetisk fostran och kontinuerlig strävan efter kulturell förfining.” Torftig tillvaro som kulturell högerman Men var är de nu, dessa kloka borgare? Ingenstans, menar Johansson. Han skildrar i en passage sin egen torftiga tillvaro som kulturell högerman. Den vänsterdominerade kultursektorn fnyser åt honom. Men det gör också hans ideologiska fränder, som över huvud taget inte förstår varför han sysslar med konst och kultur. Syftet med boken är tydligt – att ruska om den högersfär han själv tillhör till att förmå sig formulera en egen, självständig syn på hur vad kultur är och hur politiken bör hantera den. Ett uppdrag han tar på så stort allvar att han i bara farten samtidigt har skrivit den, mig veterligen, mest tillgängliga genomgången av svensk kulturpolitisk historia någonsin. Meningsfull läsning för alla som är en gnutta intresserade av hur den svenska makten har förhållit sig till allt det där vi dagligen läser, tittar på, skrattar åt, gråter till och njuter av. Det är imponerande. Johansson lyckas binda ihop kulturpolitikens både spretiga och ofta osexiga historia till en meningsfull helhet. Från Svea rikes allra första dagar, förbi kulturkungen Gustav III:s teatrar och akademier, hela vägen fram till modern tid. För att göra det beskriver han utvecklingen utifrån flera kulturpolitiska perspektiv. De dominerande är ideologi och praktik. Det vill säga: detta är både historien om hur den svenska synen på vad kultur är har förändrats, såväl som hur synen på hur kulturen ska styras har gjort det. Båda följer, enligt Johansson, samma spår. Synen har gått från ett klassiskt, tyskt bildningsideal över till en betydligt mer instrumentell syn. Få (förutom när en eller annan kulturinstitution riskerar indragna medel) pratar i dag om att kulturen har ett inre egenvärde. Ännu färre diskuterar kulturens värde som en uppbygglig kraft för att bli en hel människa

Recension: Dansa efter maktens pipa jagar Palmes spöke


Ylva Gripfelts debutdiktsamling förmedlar det sårbara i att vara utlämnad till opålitliga vuxna mer effektivt än alla nyhetsartiklar i världen, skriver Sebastian Lönnlöv. Poesin är ett månghövdat väsen. Även innan den fria versen och de många formexperimenten fick sitt stora genombrott så hade poeten ett antal olika versmått att välja på. I dag har genren genomgått en så radikal förvandling att det är svårt att tydligt definiera vad en dikt egentligen är. Var den börjar och slutar, och hur den bäst känns igen. Radbrytningar och verser är ofta ett kännetecken, men långt ifrån alltid. Bland de senaste årens debuterande poeter har flera valt en form som snarast utgör en sönderslagen och nedskuren prosaberättelse. Niko Erfani i ”Varv” (2022), Ida Mirow i ”Den mjukaste vännen” (2022) och nu även Ylva Gripfelt i ”Det gudomliga tillståndet” hör till denna skara. Så är det fragmentariskt narrativa också ett väl valt grepp, som mångfaldigt ökar ordens styrka. När de är så omgivna av tomrum uppstår en strålkastareffekt, där den lilla mängd text som faktiskt finns framstår som ovanligt betydelsebärande. Och precis som Erfani använder sig Gripfelts debutdiktsamling av detta formmässiga grepp för att skildra ett barns utsatta ensamhet. Om formen inte är helt unik så har hon ämnet gemensamt med ännu fler samtida författare, däribland norska Ingvild Rishøi. Öppningsscenen i ”Det gudomliga tillståndet” påminner en hel del om titelnovellen i Rishøis nyligen utkomna ”Historien om fru Berg”. I båda böckerna står ett barn och tittar ut genom fönstret, med en fadersgestalt precis bakom sig – men där upphör också likheterna. Hos Rishøi försöker den varma och omhändertagande pappan få sin dotter att lämna det kalla fönstret och upphöra med sitt besatta stirrande ut mot gatan, där hon hoppas att mamman ska uppenbara sig. I Gripfelts dikter finns ingen modersgestalt i sikte, och här är det pappan som tvingar sitt barn att stå bredvid honom, för att blicka ut mot något oklart – och samtidigt in i ett oerhört mörker: ”Jag håller mig i det kalla elementet tittar hårt där vägen bryts men, inget kommer jag, får inte röra mig Vägen är tom” Det framgår tydligt och tidigt att pappan inte mår bra, och att barnet är helt utlämnat till hans instabila infall. Den enda riktiga tryggheten står katten för, men den går – på katters vis – fram och tillbaka mellan olika världar, medan barnet sitter fastlåst och inte kommer loss. Den instängt täta relationen till pappan präglas av hans skiftande lynne, i en sömlös blandning av kontroll och oberäknelighet. I särskilt fragmentariska partier tycks det rena våldet gömma sig. Denna grundpremiss, tillsammans med Gripfelts korthuggna diktande, leder till en kammarspelsliknande klaustrofobi och en extrem närvarokänsla. Barnets fokus på detaljer och sinnesintryck framträder som resultatet av en ständigt förhöjd vaksamhet: ”I det ljusa fönstret luktar varmt trä sånt som varit fuktigt Pappas hår blåser upp när han går över gården Mycket tyst i klockans ljud” Tack vare Gripfelts lika varsamma som fasta språk uppstår ändå något nästan vackert, mitt i det som kunde ha blivit ren misär. Trots att texten är så knapphändig, och trots att mycket bara antyds, ges läsaren en möjlighet att verkligen kliva in i texten – och in under själva skinnet på det namnlösa barnet. Det är visserligen allt annat än behagligt att vistas där, i det skälvande nuet och i en värld reducerad till ett hus och en trädgård, men vi kan alla få ut något av att ändå färdas dit

Recension: Det gudomliga tillståndet av Ylva Gripfelt


Med ett bisarrt rollgalleri och knyckig koreografi fångar Carl Knif mardrömsvärlden i Kafkas ”Processen”. Känslan av vanmakt är påtaglig i många av Franz Kafkas berättelser, läsaren förnimmer den i kroppen. Ett slags existentiell vånda över tillvarons nycker och mysterium. Hjälten står ensam i ett utanförskap som väcker skuld och skam. Den osynliga makten utövas godtyckligt av hantlangare – som i vilken diktatur som helst. Romanen ”Processen”, skriven 1914 och postumt utgiven 1925 av Kafkas vän Max Brod, präglas av mardrömslika, absurda scener som blivit arketypiska. Den 30-årige banktjänstemannen Josef K häktas en dag men får aldrig veta vad han anklagas för eller möta lagen. Rättslös och maktlös snubblar han omkring i domstolens labyrinter som ständigt ändrar skepnad. Det är tacksamt stoff för den finländske koreografen och regissören Carl Knif, som 2016 iscensatte Kafkas ”Förvandlingen” i en prisad dansteaterversion i dramatisering av Christoffer Mellgren. Förra året kunde man även se Knifs lyhörda tolkning av Strindbergs ”Ett drömspel” i ett samarbete med Riksteatern. På Kulturhuset Stadsteaterns lilla scen etableras direkt en dystopisk atmosfär. Scenrummet är grått med lådor som kan bli klaustrofobiska burar. Ett öga stirrar på oss. Genom en rundel i taket silar dimmigt ljus. Men här ska även en bländande hetta svepa fram innan den mot rättsrötan kämpande Josef K, Kafkalik i Fabian Hedlunds korrekta gestalt, till slut förs bort och sticks ihjäl – som en hund. Runt Josef K rör sig fem skådespelare som skickligt byter roller och återberättar skeendet. De bildar en undersökningskommission av hotfulla, maskerade, blåkostymerade gestalter som med ryckigt, marionettlikt kroppsspråk invaderar och skuggar K:s livsrum. Man kan få association till exiltysken Kurt Joos satiriska antikrigsverk ”Gröna bordet” från 1932. Knifs stiliserade koreografi, som i skådespelarnas kroppar ter sig lite rått, bottnar i 1900-talets modernism, medan Janne Hasts gnisslande musik ibland påminner om Stravinskij. Då och då sjunger John Alexander Eriksson en lieder. Även om dramatiseringen förhåller sig fritt till romanen fångar uppsättningen något av dess ton och tid. Kafkas humor blir till ett bisarrt rollgalleri, mest överraskande när Karin Li Körsbärsdals teatertokiga fröken Bürstner i K:s mardröm förvandlas till en krokryggig farbror Karl som hytter åt sin oduglige släkting. Lars Bethke gör en rad fysiskt distinkta figurer: som korrupt inspektör och Jan Håfström-lik domstolskonstnär insatt i systemets varianter på ”befrielse”. Rita Lemivaara gör en spefull Nelly. Kajsa Reingardt är en kameleont, från redig hyresvärdinna via hånfull gubbstruttsdomare till överarbetad advokat. Hon är också fängelseprästen som i domkyrkans dunkel, med berättelsen om mannen som väntar utanför lagens port, sätter ljuset på den stora frågan: har människan ett fritt val? Ja, hur ska man undvika att hamna i Josef K:s situation? Är ens någon fri?  ”Processen” är estetiskt konsekvent dansteater, en genre som gärna fick odlas mer på teatrarna. Någon gång blir det statiskt, men denna groteska Kafkavärld letar sig långsamt in i sinnet. Kusligt om man inte vaknar upp!

Recension: Processen på Stadsteatern fångar Kafkas mardröm


När forskare tittar på annat än pengar är det långt ifrån självklart att männen är arbetsmarknadens vinnare. Kan ett för stort fokus på lönegapet göra att vi överskattar männens yrkesmässiga framgångar? Under stora delar av 2000-talet har löneskillnaden mellan män och kvinnor tydligt minskat. Jämför man lönegapet år 2000 med dagens nivå har skillnaderna nästan halverats. Ändå har de inte helt försvunnit. År 2022 uppgick kvinnors löner i genomsnitt till 90,1 procent av männens, vilket innebär att det ojusterade lönegapet var 9,9 procent. När detta estimat justeras för skillnader i utbildning, yrke, hur mycket man arbetar, vilken sektor man är verksam i och åldersfördelningen, så minskar den oförklarade löneskillnaden till omkring 4,7 procent. Att lönegapet minskar efter dessa justeringar förklaras, enligt Medlingsinstitutet, framför allt av att kvinnor och män arbetar inom olika yrken och att kvinnor oftare jobbar i yrken med lägre lönenivåer. Den växande könsklyftan Forskare inom ekonomi som undersöker könsskillnader på arbetsmarknaden betonar dock alltmer vikten av att inte bara beakta skillnader i lön, utan också icke-monetära arbetsvillkor. Med det menas exempelvis flexibilitet, självständighet och andra faktorer som påverkar välbefinnandet på arbetsplatsen. I en ny svensk studie undersökte forskare skillnaden i just en sådan icke-monetär faktor, nämligen om ens arbete upplevs som meningsfullt. Här kunde forskarna se en stor och växande könsklyfta, där kvinnor upplever sina jobb som mer meningsfulla än vad män gör.¹ Deras resultat är i linje med könsskillnader som tidigare påvisats i USA.2,3  Män väljer ”giriga jobb” Den svenska studien försökte också utröna vad som låg till grund för könsskillnaden, och fann att det till stor del handlade om att kvinnor valt den typ av yrken som går ut på att hjälpa andra. Att män och kvinnor gör olika val och har olika prioriteringar är alltså en viktig förklaring till varför män tjänar mer pengar, men också till varför kvinnor upplever sina jobb som mer meningsfulla. Årets mottagare av året Ekonomipris till Alfred Nobels minne, Claudia Goldin, är en pionjär inom just detta område. Hon har i sin forskning undersökt kvinnors deltagande på arbetsmarknaden genom århundradena och identifierat flera nyckelfaktorer bakom de könsskillnader som finns. En faktor som Goldin pekat ut som en viktig förklaring till lönegapet mellan könen är förekomsten av så kallade giriga jobb, något som missgynnar kvinnor. Väljer verkligen kvinnorna fel? Med giriga jobb menas ytterst högavlönade yrken som kräver att människor jobbar stenhårt och prioriterar arbete över alla andra aspekter i livet. Dessa högavlönade yrken innebär långa arbetsdagar och oförutsägbara arbetstider, vilket knappast går att kombinera med ett närvarande föräldraskap eller en stimulerande fritid. Här tycks män och kvinnor prioritera olika, vilket leder till stora löneskillnader mellan de högst avlönade kvinnorna och männen. När lönegapet uppmärksammas framstår det ibland som om kvinnor får skylla sig själva eftersom de väljer fel yrken. Men är det verkligen kvinnorna som väljer fel?  Kanske är det snarare många män som felprioriterar och till och med låter sin girighet komma i vägen för en mer meningsfull tillvaro.

Emma Frans: Är män som väljer ”giriga jobb” verkligen vinnare?


Pionjären Claudia Goldin har med sin forskning målat bilden av kvinnors situation på arbetsmarknaden. Nu tilldelas hon årets ekonomipris till Alfred Nobels minne.  Detektiven från Brox, Harvardforskaren Claudia Goldin, tilldelades Sveriges riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne.  Hon är den tredje kvinnan som vinner priset med det krångliga namnet, och den första som står som ensam vinnare.  ”Claudia Goldin var först med att ge en helhetsbild av kvinnors inkomster och deltagande på arbetsmarknaden genom århundradena”, skrev Kungliga vetenskapsakademien i det tillkännagivande pressmeddelandet i oktober. Genom åren har Claudia Goldin med sin forskning satt fingret på drivkrafter bakom förändringar på arbetsmarknaden, och pekat på orsaker till varför kvinnor fortfarande tjänar mindre än män.  Claudia Goldin drömde om att bli forskare redan som barn. Till en början var det arkeologi och mikrobiologi som lockade. Men det var historia och ekonomi som hon till slut landade i.  Och det var inom dessa ämnen som detektivarbetet inleddes.  Det Claudia Goldin är mest känd för är för att ha kartlagt kvinnors inkomster och deltagande på arbetsmarknaden genom den amerikanska historien.  Efter att ha grävt i arkiven och samlat över 200 år av amerikansk data har hon kunnat förklarat hur och varför skillnader i löner och arbetsdeltagande mellan kvinnor och män har förändrats över tid.  Bland annat kunde hon visa att kvinnors deltagande på arbetsmarknaden inte ökat i en rak kurva i takt med ekonomiskt tillväxt. Istället beskriver hon utvecklingen med hjälp av en u-kurva.  När det amerikanska samhället övergick från jordbruk till industri i början av 1800-talet minskade gifta kvinnors sysselsättning markant. Och när samhället återigen förändrades i början av 1900-talet och tjänstesamhället växte fram, ökade antalet yrkesarbetande kvinnor igen.  Goldin har i sin forskning också kunnat visa att det tog lång tid för lönegapet att minska. Att kvinnor tjänat mindre än män kan historiskt sett förklaras av skillnader i utbildning, normer och val av yrke.  Men, enligt Goldin, finns det fortfarande stora löneskillnader mellan män och kvinnor med samma yrken. Dessa inkomstskillnader uppstår i hög grad i samband med att första barnet föds. Forskare som studerar den svenska arbetsmarknaden har det förspänt vad gäller tillgänglig data, säger Claudia Goldin till SvD efter en pressträff i Stockholm på torsdagen.  – Jag ser på det som ”från livmodern till graven”. Du kan följa människor från när de föds till när de dör. Var de arbetar, var de bor – allt. Du har till och med tillgång till hälsodata.  Har du kunnat använda dig av Sverige i din forskning?  – Jag använder data från OECD exempelvis, och Sverige sticker absolut ut. När det gäller alla mått ligger Sverige verkligen i toppskiktet.  Vad kan göras inom Sverige för att minska könsskillnader på arbetsmarknaden ännu mer?  – Jag tror att Sverige kan göra precis vad som har gjorts. Men det finns fortfarande skillnader och vi måste fundera över hur vi ska bli av med dem. Hon undviker dock att uttala sig om vad Sverige bör göra framåt.  – Jag säger aldrig åt någon vad den ska göra. Min hund är det enda undantaget, säger hon.  Claudia Goldin har under sin karriär krossat glastak efter glastak inom akademin. 1990 blev hon den första kvinnan att erbjudas en professorstjänst vid Harvards ekonomiska institution.  Men, påtalar hon i en porträttintervju i SVT, vid den tidpunkten var hon redan den första kvinnan på ekonomiska institutionen vid University of Pennsylvania. Och hon erbjöds professorstjänster också på andra universitet.  – Men bara Harvard tyckte att det var viktigt att nämna det, säger hon till SVT.   Hennes kanske mest kända bok är ”Understanding the gender gap: an economic history of American women”

Claudia Goldin får ”Nobelpriset i ekonomi”