Unga Dramaten invaderar klassrummet med teatralt ös, svart magi och perfekt tonträff i ett drama om mobbning och sociala medier. Teater Pero berättar om när gränser överträds. Klassrumsteater är en egen genre. Teater i elevernas vardagsmiljö. Två nya klassrumsuppsättningar (från 10 år) har två flickor i centrum. Grundämnet är gemensamt, gestaltningarna diametralt motsatta. Unga Dramatens ”Tween spirit”, som även spelas i Tornrummet, handlar om mobbning, sociala medier och svart magi.  Datanörden Ellis har sett en websida om hur magi kan väcka liv i skolans uråldriga ande. Teddy, elevdrottning och populär influencer, förbereder sig för att vinna en sångtävling; följarna strösslar med hjärt-emojis och stjärnfall. Även Ellis ska sjunga och Teddy driver på en blixtsnabbt eskalerande nätmobbning. Och skyddar sig med att det bara var ett skämt. Ellis hämnas.  Genom hennes mystiska ritualer förvandlas Teddy, som hemsöks av den destruktiva spök-anden och sjunger falskt. Nätmobben byter hatobjekt. Demonen är livshotande och Teddy behöver Ellis digitala kompetens. Statusrelationen vänds upp och ned. Hemligheter avslöjas. Vänskap gryr. Båda har problem med föräldrar.  Lisa Färnströms regi öser på med teatralitet, ljusväxlingar, suggestivt ljud och en skärm där elevpubliken kan följa allt som händer på nätet. Skådespelarnas tonträff är perfekt. Nancy Ofori gör den mobbade Ellis, som blir en hämnare med samvete. Rebecca Kaneld låter Teddys glittrande yta spricka och avslöja lager av motsägelsefulla känslor. De fläker ut skräcken, rusar, häver sig på möblerna, blir läskigt demonbesatta och faller handlöst på golvet. Eleverna hukar fascinerat i bänkarna. ”Tween spirit” är en tänkvärd och lustfyllt röjig teaterrysare. Även i Teater Peros ”Skoja’ bara” (text av Helena Hedlund, regi Karin Westholm) gömmer sig en mobbare bakom ett förment skämtlynne och flickornas status byts genom drastiska händelser. Också här spelar skolan en viktig roll, liksom föräldrapress och en ensamstående, krisande mamma. Men ”Skoja’ bara” görs med enkla medel, utan internet. Förtalet och hånet uttrycks på skolgården och i en dagbok. Det är berättarteater utan åthävor, där skådespelarna Pernilla Göst och Kari Hamfors Wernolf håller spänningen uppe under trekvart. Spelas även på Teaterverket i Stockholm.

Recension: ”Tween spirit” på Dramaten skildrar mobbning trovärdigt.


Det är ännu oklart vad som låg bakom gaslarmet på Säpos högkvarter i fredags. Åtta personer fördes till sjukhus med aningssvårigheter och illamående. På lördagen vid 13-tiden hade alla lämnat sjukhuset. Vid lunchtid på fredagen inkom ett larm om en misstänkt gasläcka på Säkerhetspolisens huvudkontor i Solna. Delar av byggnaden evakuerades och åtta personer, varav flera poliser, fördes till sjukhus med illamående och andningsbesvär. På lördagen var fortfarande två poliser kvar på sjukhuset för observation. Vid 13-tiden kunde båda lämna sjukhuset efter att illamåendet gått över, enligt polisen. En stor räddningsinsats pågick under hela fredagseftermiddagen i Solna men på kvällen avslutades arbetet och avspärrningarna hävdes. Polisen har nu inlett en förundersökning om vållande till kroppsskada. – Vi vet fortfarande inte vad det var som gjorde att de här personerna började må illa. Det är därför vi ska utreda det nu. Och det finns ingen misstänkt person, säger Anna Westberg. Patrik Söderberg, chefläkare i Region Stockholm, uppgav för P4 Stockholm på fredagen att det var Säpos egen utrustning som hade gett utslag för gas i lokalerna. Enligt uppgifter till Expressen gav sensorer på byggnaden utslag för fosgen, en kemisk stridsgas som användes under första världskriget. Uppgifterna har inte bekräftats. Säkerhetspolisen vill inte kommentera hur gasen upptäcktes eller vad som kan ligga bakom. – Vi kan inte säga något mer än att vi hade en indikation på ett gaslarm och då vidtog åtgärder. Räddningstjänsten genomförde en insats och kunde sedan konstatera att det varken fanns gas inne i byggnaden eller utanför den, säger Karl Melin, presschef på Säpo. Har arbetet i Säpos lokaler återgått till det normala nu? – Så fort räddningstjänsten lämnades platsen och var klar med sin insats återgick vi till ordinarie arbete, säger Karl Melin.

Gaslarm på Säpo – åtta fick föras till sjukhus


Med ett uppkäftigt soundtrack iscensätter Eirik Stubø ”Tre systrar”. En underbar ensemble fyller Stadsteaterns stora scen med melankoli, leda – och tid. Ett oratorium om en okänd framtid. Det var en gång en trio systrar. En såg världen som den var, och blev tidigt uppgiven. En fick för sig att man kan slå sönder tristess med utagerad passion. Den yngsta såg en struktur falla samman, hennes överlevnadsstrategi var att bevisa sin nödvändighet med fysiskt, påtagligt slit. Anton Tjechov blir som mest aktuell när vi anar att tiden står inför stora förändringar, och individen plötsligt ser sin utsatthet: att existentiellt och politiskt balansera ovanför en avgrund. Hur lätt det är att falla. Ett sätt att leva håller på att försvinna, och vi inser vår sårbarhet. Tjechov kan ju spelas på så många sätt, som bitterljuva, folkloristiska vykort från ett förr, som en skildring av hopplös kärlek eller kierkegaardska moraliteter om människor som inte kan välja och lever sina oförlösta liv i en form av limbo. Eirik Stubø drar i stället Tjechov mot Beckett, här blir systrarnas nästan religiösa längtan till Moskva en väntan på Godot. Stubø är en mycket konsekvent regissör som alltid litar på den text han valt, låter den ta sin tid och tonsätter den med eklektisk musik som lägger stämningar och kommentarer. Det oavlåtligt uppkäftiga soundtrack han valt denna gång är värt en egen recension: från slagdängor via jazz till Bob Dylan. Stubø skyr inte det ödsliga. Det glesa spelet på stora scenen är en vandring genom gråskalor – också kostymmässigt – mot en fond av rörliga landskapsfoton. Han rör sig runt depressiva tillstånd: melankoli, tristess, uppgivenhet, leda, och silar det genom ett ensemblespel fyllt av nyanser, och ett slags imploderad energi. Rollerna blir monologer, enskilda entiteter besatta av eviga mantra. Omtagningar. Iscensättningen är på ett sätt traditionell, Stubø lägger inte till några djärva nytolkningar av skeendet – med undantag för att Irina här möjligen älskar dödsbringaren Soljonyj. Systrarna är tydliga: Tova Magnusson som duktiga Olga, Louise Peterhoffs Masja är en spröd flykting från sitt äktenskap med läraren Kulygin som Göran Ragnerstam ger en underbart desperat gapighet. Lillasyster Irina, Carla Sehn, iförd alltmer eleganta kläder, drömmer om att kroppsarbeta. Stubø för fram ironikern Tjechov mot gränsen till det cyniska. Det är en fantastisk grupp aktörer som regissören har att arbeta med. Shanti Roney låter Versjinin vara tystlåtet filosofisk – en total kontrast till Masjas man. Henrik Norlén som systrarnas bror Andrej är ovanligt bitter och klarsynt. Sten Ljunggren, 85 år, gör doktorn till en solitär som försöker pussla ihop en livsmening av tidningsnotiser. Lars Lind, 89 år, är verkligen underbar som clownisk resonör. ”Tre systrar” är en pjäs om tid, och om tider. Stubø låter också allt ta sin tid, använder långsamheten som ett motstånd och verkningsmedel. Uppsättningen är ingenting för den som vill att det ska gå undan. Det enda undantaget är fastlagsfesten som – trots Natasja, mycket väl spelad av Astrid Drettner – blir en tillfällig tempohöjd backanal, ett utbrott av förtvivlad eufori. Jag tycker mycket om att vara bland dessa tragiska ensamheter, inuti det meditativa musikaliska rum Stubø skapar runt dem. Ett oratorium om en okänd framtid.

Recension: Lysande ensemble när Eirik Stubø regisserar ”Tre systrar”


Gotisk mardrömshow möter epatraktorer och solig dansbandsschlager under Melodifestivalens fjärde deltävling i Eskilstuna. Men finalisterna känns ovanligt självklara – veteranerna Dotter och Danny.  Låt: ”Done getting over you” Artist: Albin Tingwall Låtskrivare: Jimmy ”Joker” Thörnfeldt, Joy Deb, Linnea Deb ”Idol”-tvåan tillka tennistränaren Albin Tingwall river av en medelmåttig ”gå vidare”-låt i ettrigt tempo som flirtar med A-has ”Take on me” i refrängen. Men på torsdagsrepet fick han inte alls ihop det här numret. Albins pojkbands-moves är märkligt stela och han tar inte ut ett enda steg, vilket skär sig med den höga energin i låten och får det hela ser amatörmässigt ut.  Låt: ”30 km/h” Artist: Lia Larsson Låtskrivare: Axel Schylström, Jimmy Jansson, Lia Larsson, My Söderholm, Thomas G:son Om Fröken Snusks bidrag saknade epadunk så får fansen sitt lystmäte här. ”30 km/h” är alltså fartgränsen för A-traktorer och scenshowen innehåller både nämnt fordon och en animerad kepsprydd förare. Tyvärr sitter inte vare sig sången eller dansen för Tiktok-stjärnan Lia Larsson och hon har svårt att fylla ut scenen. Men visst, nog kommer det skrålas ”hela hjärtat slår i trettio kmh” på dansgolven i sommar.   Låt: ”It's not easy to write a love song” Artist: Dotter Låtskrivare: Dino Medanhodzic, Johanna ”Dotter” Jansson Dotter ställer oväntat upp med en midtempoballad där hon kör barfotadans à la Loreen ihop med en flygel. Den börjar avskalat med Dotters lite raspiga röst över en pianoslinga och växer snyggt till symfonisk hjärtekross, på det där svala men ändå smärtsamma sättet som Lana del Rey gjort till sitt signum. Kanske bästa kompositionen hittills, frågan är om numret är tillräckligt direkt för att övertyga brett.  Låt: ”Circus X” Artist: Scarlet Låtskrivare: Emil Behmer, Henric Pierroff, Ian-Paolo Lira, Jessica Rachel Chertock, Scarlet, Simon Boustedt, Staffan Amberlind, Thirsty. Gotisk syntrock paketerad som en mardröm med dansande djävlar, mexikanska dödsmasker och en i galenhet tillagande psykedelisk fond.  Musiken är smått vansinnig, gör tvära kast i stil och tempo, med en fängslande syntslinga som refräng och inslag av läskig barnvisa. Lite svårbedömt, mer ett nummer än en låt och möjligtvis ett kul avbrott från den vanliga repertoaren.  Låt: ”En sång om sommaren” Artist: Lasse Stefanz Låtskrivare: Anders Wigelius, Anderz Wrethov, Robert Norberg En dansbandsschlager om minnen av sol, vindar och om att springa tillsammans på åkrar. Så där som man ju gör. Till detta frejdiga fioler och tävlingens andra vassrugg. Det är faktiskt rätt charmigt och låtskrivarna vill förstås uppnå en ny ”Guld och gröna skogar”, men den här sortens musik har fått allt svårare att ta sig vidare och det sker med största sannolikhet inte i kväll heller.   Låt: ”Happy that you found me” Artist: Danny Saucedo Låtskrivare: Danny Saucedo, Kristoffer Fogelmark, John Martin, Michel Zitron Efter två silver och ett brons är väl Danny mer än någonsin inställd på Eurovision. Har han någon chans? Låtmässigt, ja. Det är en väldigt snygg komposition med dynamisk uppbyggnad, smittande melodier som övergår i en lite vemodig dansant refräng, det finns något bitterljuvt här som lockar mig. Men numret känns inte klockrent, och Danny satte inte riktigt tonerna på repetitionen.

Mello del 4: Veteranerna Danny och Dotter gör upp


Villaägarna vill bromsa nedstängningen av de gamla 2G- och 3G-näten, men att skjuta på nedstängningen vore olyckligt. Moderna nät är en förutsättning för ett smart och säkert digitalt Sverige, skriver Robert Liljeström.  I en debattartikel på SvD Debatt 21/2 skriver Villaägarna att nedstängningen av de gamla 2G- och 3G-näten i Sverige bör bromsas. Men förslaget om att skjuta på nedstängningen vore olyckligt för utvecklingen av ett säkert och konkurrenskraftigt digitalt Sverige. Sverige har moderna telekomnät i toppklass med fiber, 4G och 5G. Ny teknik ger en bättre och säkrare uppkoppling som lägger grunden för en digitalisering som främjar konkurrenskraftiga företag, en modern samhällsservice, nya konsumenttjänster och den gröna omställningen.  En hållbar digital utveckling kräver dock mer än att bygga nytt. All teknik blir gammal och behöver bytas ut när den inte längre uppfyller samhällets krav. De svenska mobiloperatörerna är mitt uppe i stängningen av 3G-näten och planerar att stänga 2G-näten i slutet av 2025 för att helt ersätta dem med moderna lösningar. De nya näten med förbättrad kryptering och verifiering ger möjlighet till säkrare digital kommunikation och högre it-säkerhet. Att fortsätta koppla upp viktiga samhällsfunktioner som trygghetslarm och övervakning av kritiska infrastrukturer med teknik som byggdes utifrån 90-talets kravbild är inte hållbart.  Att fasa ut de gamla näten är också en förutsättning för att ge mer plats åt modern teknik som 5G. I Techsveriges rapport ”Miljarder skäl för 5G” beräknas de positiva effekterna av ett tidigt införande av 5G ge en årlig BNP ökning på 126 miljarder kronor. Ett område som lyfts fram är vård och omsorg där uppkoppling och digitalisering har potentialen att avlasta en ansträngd vård. De nya näten är även upp till fem gånger mer energieffektiva än de gamla. Att ersätta gammal teknik och stänga ned nät som till stor del går tomma är viktigt för att minska energiförbrukningen och klimatavtrycket.   Att ersätta 2G- och 3G-nät är inte unikt för Sverige. I Europa hade i juli 2023 minst en operatör stängt sitt 3G-nät i 11 av 31 undersökta länder och detsamma gällande 2G i Schweiz, Frankrike och Nederländerna. I Nordamerika pågår nedstängningen av 2G och 3G, och USA har kommit längst där alla stora operatörer har stängt sina nät. I Asien är de flesta 2G-nät redan stängda och 3G är stängt eller kommer stängas snart. Villaägarnas påstående att Sverige och Norge sticker ut och att övriga länder i världen avvaktar våra misstag är helt enkelt inte korrekt.  Att byta ut nät som har funnits i över 30 år är inget som görs enkelt. En successiv övergång och god framförhållning är avgörande för att få med alla och minimera onödiga byteskostnader. Sverige var först ut i världen med 4G redan 2009 och fick tidigt väl utbyggda nät vilket gjorde att användningen av de gamla näten sjönk snabbt. Tillsammans med Techsverige kommunicerade mobiloperatörerna 2020 att alla företag, organisationer och konsumenter bör göra sig oberoende av 2G- och 3G-näten inom 5 år. Sedan dess har säkerhetsföretag, kommuner, fastighetsägare, infrastrukturägare och många fler arbetat aktivt med att byta ut sin kvarvarande gamla utrustning till en bättre framtidssäker lösning. Konsumenter har bytt ut gamla telefoner, bredbandsutrustning och uppkopplade saker vilket gett större möjligheter att ta vara på digitaliseringens möjligheter

Sverige tjänar på att ha moderna nät, skriver Robert Liljeström


I Ingela Strandbergs nya diktsamling osäkrar en katts död natten, och mörkret breder ut sig. Sebastian Lönnlöv njuter av det kantigt oslipade. En katt har dött – det är den skenbart enkla utgångspunkten för ”När jag var snö”, Ingela Strandbergs nittonde diktsamling under en drygt femtio år lång diktargärning. Kattkroppen ska förstås begravas, och en jordfästning som väcker tankar även på diktjagets dödlighet, och som i det lilla tycks rubba något väsentligt:  Vi gräver graven tillsammans
Det outtalade mellan oss
djupnar med hålet i jorden
Katten kallnar i gräset Inte bara denna för diktsamlingen så centrala katt, utan också dödsdömda kor och grisar ges utrymme i ”När jag var snö”. Vi har att göra med lantbruksdjur på vilka ”Dödscontainrar väntar / Brutna käkar / Söndertrasade kön / Golv brämade av blod och mjölk”.  Djur har länge varit viktiga i Ingela Strandbergs poesi, men här är det som om hon har bestämt sig för att verkligen ge alla ekokritiska litteraturvetare något att jobba med. Den snö som är en så viktig beståndsdel i titeln får förhållandevis litet utrymme i själva diktmassan, medan ”mörkersvallet” och nätterna – de som ”står svarta och fumlande i farstun” – breder ut sig desto mer:  Kom och var sömnlös med mig
i nattens lägsta timmar
Vinbärsbuskarna är tomma nu
Trastarna har stillnat
Den vita floxen lyser som en lampa
Det finns en vild och våldsam tystnad
som du bör känna igen när du kommer
nästa gång Vi befinner oss långt från städerna, nära en natur som människan har försökt forma efter sitt godtycke, men som fortfarande bjuder ett segt motstånd mot hennes krav på total kontroll. Här finns en i Strandbergs diktning återkommande bushållsplats, och till den leder vägar som gudalika kentaurmän lägger asfalt på – men rymden befinner sig också strax intill, som en ständig närvaro av något oändligt större. Vi har att göra med en poet som ser världen i ett korn av sand, men också med ett påtagligt djuriskt – och konkret kroppsligt – universum: ”Hela universum är en tunga”. Och nästan lika mycket som denna diktsamling handlar om en död katt så uppehåller den sig vid diktjagets ambivalens inför att ingå i människors konstellationer. Att vara ett flockdjur eller en ensamvarg – det är en nog så viktig fråga:  Ingenstans hör jag hemma
Ingenstans blir jag av
Det är nåden
Det är förbannelsen Ingela Strandberg har länge hört till mina absoluta favoriter i skaran av erfarna svenska poeter. Hon har ett sätt att kombinera humor och allvar, svärta och sken, till en helhet som aldrig saknar nyanser och skalor. Hon kan skriva både vackert och kargt, linda läsaren runt sitt lillfinger för att i nästa stund snärta till ordentligt.  I denna sin senaste diktsamling går Strandberg ännu ett steg längre och kostar på sig att vara kantigt oslipad, så som den kan vara som för länge sedan har genomskådat alla standardmålade språkfasader. De poesiläsare som inte redan har bekantat sig med Strandbergs mörka universum, där katten och natten är jämbördiga storheter, bör omgående skaffa sig en bokbiljett dit.

Recension: När jag var snö av Ingela Strandberg


PODD | Sympatiska boomers, japanska stridssagor och en massa mode-tv. Tove Norström och Andreas Hörmark dyker ned i det nyaste på streamingtjänsterna.  Vad har kåtbockar, samurajer och modedesigners gemensamt egentligen? Och varför är det så mycket haute couture i rutan?

Det är frågor som ”Tv-kollen” ställer sig i veckans avsnitt. Andreas Hörmark har nämligen sett SVT:s ”Hotell Romantik” och bjuder på spaningar om Sveriges gamlingar. Tove Norström reflekterar kring eviga frågor om heder och ära apropå den episka samurajsagan ”Shōgun” på Disney+.

Dessutom har de sett så mycket tv om haute couture – framför allt Apple TV+-dramat ”The new look” – att Andreas Hörmark vill bli nudist i ren protest.

Titlar som diskuteras i avsnittet:
”Life & Beth” (Disney+)
”Hotell Romantik” (SVT Play)
”Shōgun” (Disney+)
”The new look” (Apple TV+)
”Cristóbal Balenciaga” (Disney+)
”Kaiser Karl” (kommer i år på Disney+)
”House of Gucci” (vod)
”Navalny” (HBO Max)
”Ricky Gervais: Armageddon” (Netflix) Lyssna på ”SvD Tv-kollen” ”SvD Tv-kollen” produceras av Svenska Dagbladet och distribueras av Acast. Förutom att lyssna här på SvD.se kan du även höra podden i följande kanaler. Du hittar den enklast genom att söka efter ”Tv-kollen” i din poddspelare; eller klicka på länkarna. Producent: Joanna Górecka (Filt) Ansvarig utgivare: Lisa Irenius

SvD Tv-kollen: Sex och heder i Hotell Romantik och Shogun


Regeringen har inte följt experternas råd att börja samla in data om svenskarnas tillgångar och skulder. På en pressträff om ekonomiska klyftor riktar tidigare riksbankschef Lars Heikensten hård kritik mot ansvarig minister. Hösten 2022 föreslog en statlig utredning att Sverige skulle börja samla in data över hushållens tillgångar och skulder. Tanken var att ge beslutsfattare bättre underlag för att fatta mer välinformerade beslut. Riksbankschef Erik Thedéen, Daniel Barr, generaldirektör på Finansinspektionen (FI) och riksgäldschef Karolina Ekholm har ställt sig bakom förslaget. FI påpekar i sitt remissvar att motsvarande uppgifter samlas in i till exempel Danmark och Norge. Betydelsen av ett svenskt register har också lyfts fram av Internationella valutafonden (IMF). Den statliga utredningen föreslog att nödvändiga lagförändringar träder i kraft den 1 januari i år, men regeringen har ännu inte agerat. Till Dagens Industri sa Niklas Wykman i våras att det finns skäl att göra en översyn kring statistiktillgång. Men han uttryckte samtidigt en rädsla för att en sådan datainsamling skulle bana väg för återinförandet av en förmögenhetsskatt som slopades 2007. ”Det är helt uteslutet att bygga upp infrastrukturen för en förmögenhetsskatt”, sa han då. Nu får ministern kritik från Lars Heikensten, ordförande i Finanspolitiska rådet, vars uppgift är att granska regeringens ekonomiska politik. Enligt Heikensten bör man inte, i en välfungerande demokrati, gynna sin egen politiska uppfattning genom att förtiga fakta. – Det är en generell bild som jag har. Och i det här fallet, att inte införa statistik av den här typen, som ju många andra länder har, det är ju att förtiga fakta, säger han. SvD har gett finansmarknadsminister Niklas Wykman möjlighet att besvara kritiken. Som svar skriver ministerns pressekreterare Victoria Ericsson att regeringskansliet analyserar utredningens remissvar och att de kommer att återkomma när det arbetet är avslutat. ”Samtidigt gäller det som vi tidigare har sagt, det vill säga att det är uteslutet att på något sätt öppna upp för, eller bana väg för en förmögenhetsskatt,” skriver Victoria Ericsson i ett mejl. Jesper Roine, ekonomiprofessor på Handelshögskolan i Stockholm, satt med i utredningen som utformade lagförslaget. På pressträffen upprepade han flera gånger behovet av mer data. – Det är olyckligt när det i vissa diskussioner förs fram att det här är egentligen ett första steg mot en viss typ av politik. Det är inte alls vad jag tycker i alla fall, säger han. Jesper Roine kommenterade även Stefan Ingves utspel i en lång intervju med SvD.  I den uppmanade den förre riksbankschefen politikerna att bland annat införa en fastighetsskatt.  Enligt Jesper Roine är fastighetsskatten ett bra exempel på en fråga där det vore bra om man hade bättre statistik över svenskarnas tillgångar och skulder. Som exempel lyfter han att två hushåll vars bostad är värda lika mycket pengar skulle påverkas olika av en fastighetsskatt beroende på storleken på deras skulder. – Att ha koll på hur fördelningen mellan olika hushåll ser ut. Det är jätteviktigt för att veta vilken typ av politik som skulle fungera helt enkelt, utan att riskera finansiell stabilitet och annat, säger han. Ämnet för pressträffen var Finanspolitiska rådets rapport om den ekonomiska ojämlikheten i Sverige. Jesper Roine, som nyligen släppt boken ”Därför är ojämlikheten viktig”, är en av rapportens huvudförfattare. Ökade klyftor och ojämlikhet Enligt honom har klyftorna ökat sedan början av 90-talet. Det största skälet är stigande kapitalinkomster (till exempel räntor och aktieutdelningar), samt realiserade kapitalvinster (till exempel vid försäljning av en aktie eller bostad)

Tidigare riksbankschef kritiserar finansmarknadsminister Wykman


Att vara vid liv när kriget är över är Julia Kotjetovas mål. Två år in i Rysslands fullskaliga invasion av Ukraina är döden hela tiden närvarande. För SvD berättar Anna, Julia och Kateryna om kriget och framtiden. ”Jag fick inte ens kropp att begrava” berättar Anna Kubareva.  För Anna Kubareva, 28 år, har kriget varit närvarande i snart tio år. 2014, efter Majdanrevolutionen, togs hennes hemstad Mariupol tillfälligt över av proryska separatister. Kort efter det fullskaliga krigsutbrottet 2022 berättade hon för SvD att hon hoppades att aldrig få höra explosioner igen. När tidningen når henne inför tvåårsdagen säger hon att bomberna fortfarande är vardag, och att hon inte längre kommer ihåg vem hon var innan kriget. – Jag har åldrats obeskrivligt mycket. Det känns som ett annat liv, säger Anna. Hon minns tillbaka till den totala förvirringen som rådde dagen då kriget bröt ut. I dag vet hon hur den ukrainska arméns uniformer och symboler ser ut, men så var inte fallet då – och hon berättar om paniken som infann sig när hon såg ett stridsfordon hon trodde var ryskt utanför sitt fönster. I SvD-artikeln från den 26 februari 2022 berättade Anna om hur hon, hennes pojkvän Valerij och deras nära vän köade för att få vapen och göra motstånd, beredda på att snart uppleva gatustrider. Men Ryssland kom aldrig in i Kiev. Invasionsarmén stoppas i Butja och Iprin. Men även om frontlinjen nu är långt ifrån huvudstaden är kriget ändå ständigt närvarande. För Anna är det omöjligt att planera mer än en dag framåt. – Varje gång flyglarmet går, eller när en raket landar, undrar jag om det är nu jag dör.  Hon har varit kvar i Kiev sedan krigsutbrottet. Men de båda männen som hon köade med för att hämta ut vapen gick med i armén, och stred på flera platser vid östfronten innan de skickades till Bachmut. Därifrån kom bara en av dem tillbaka. Den 11 maj 2023 skickade Anna ett meddelande till Valerij som aldrig öppnas. Dagen innan hade han blivit skjuten i benet, och kort efter att han burits in i ett hus för att få vård träffas byggnaden av ett stridsvagnsskott. Huset brann ned. Tre veckor tidigare hade han friat till henne. – Allt jag önskade i livet, alla mina hopp och drömmar, de har försvunnit. Mitt Mariupol är borta, mitt hem är borta. Mannen jag älskade är borta, säger Anna.  – Och jag fick inte ens kropp att begrava. På frågan om hur hennes liv har förändrats under de senaste två åren avvaktar hon, letar efter orden. Sedan kommer det korta svaret: “Mitt liv är i spillror”. Det enda som betyder något för henne är att Ukraina vinner kriget. Det hon hoppas på, likt hon gjorde för två år sedan, är att västvärlden fortsätter att förse Ukraina med mer vapen. Anna är noga med att inte framstå som otacksam – som hon ser det skulle frontlinjerna troligtvis vara långt bakom Kiev ifall Ukraina inte fått den stora mängd hjälp från väst. – Men det är bättre att ha lyxen att kunna betala för sin frihet med pengar, för om Putin inte stoppas i Ukraina kommer han fortsätta. Vi måste i stället betala med människoliv. Någon som relaterar till känslan av att ha åldrats för snabbt är Julia Kotjetova. Hon är fotograf, 30 år gammal, men har redan hunnit rapportera från frontlinjer och skyttegravar i tio år. I augusti fotograferade hon för SvD i den uppmärksammade artikeln om svenska Stridsfordon 90 på Ukrainas östfront. Julia poängterar att kriget inte började 2022, utan 2014, då ryskstödda separatister tog över delar av östra Ukraina. Den 24 februari 2022 var hon på uppdrag i Donetskregionen, inte långt från Avdijivka som nyligen intogs av Ryssland

Vittnesmål två år in i Rysslands fullskaliga invasion


Den ukrainska armén är allt mer skadeskjuten och tröttkörd. För att vinna kriget kan vi behöva göra insatser som i dag känns lika otänkbara som artillerisystem och stridsvagnar gjorde den 23 februari 2022. Tjugotvå minuter över nio på kvällen den 23 februari 2022 stod Sveriges tidigare Moskvaambassadör Sven Hirdman i Aktuellts studio. Programledaren Magnus Thorén frågade Hirdman om Ryssland var på väg att inleda en fullskalig invasion av Ukraina. ”Jag tror faktiskt inte det”, svarade han hoppfullt. Drygt sex timmar senare rullade den ryska armén in över den ukrainska gränsen, från söder, öster och norr. Under de kommande dagarna gjorde sig många roliga över Hirdmans aningslöshet. Hur kunde han inte se det uppenbara? Samtidigt var vi många som fick en isande overklighetskänsla av bilderna från Sumy, Tjernihiv, Melitopol och Borodyanka. Och vad speglade den känslomässiga reaktionen, om inte en stark tro på, eller åtminstone önskan om, att de stora invasionskrigens tid var förbi? Två år senare behöver vi fråga oss vilka illusioner vi fortfarande bär på. Två år senare behöver vi fråga oss vilka illusioner vi fortfarande bär på. Till exempel att Sverige inte kan dras in i kriget. Verkligheten är att Sverige och Ukrainas övriga allierade kanske måste dras in i kriget, om det ska kunna vinnas. Någon annan slutsats är i alla fall svår att dra av historikern och underrättelseforskaren Wilhelm Agrells senaste bok ”En tid för krig” (Historiska Media). I den ställer han krigsförloppet i Ukraina bredvid den händelsekedja som först ledde fram till andra världskrigets utbrott, och så småningom till att Nazityskland kunde besegras. Likheterna är slående mellan det tyska och ryska agerandet. Liksom den demokratiska världens önsketänkande och felbedömningar.  De militära försöksballongerna för att läsa av västmakternas reaktioner och (brist på) beslutsamhet. De växande och alltmer orimliga maktanspråken. Exploateringen av demokratiernas konflikträdsla. Skenmanövrarna och de skamlösa lögnerna. Utnyttjandet av det försvarsindustriella försprånget. ”Bortom de två eskalerande förloppen finns något allmängiltigt som mer handlar om de angripna än om angriparna, om varför den part som direkt eller indirekt är måltavla för aggressionen har svårt att varsebli och reagera på ett framväxande hot och inte minst hur offret i denna mening kan lockas, manipuleras eller hotas till samarbete, stegvisa eftergifter eller i värsta fall underkastelse”, skriver Agrell. Men efter den fullskaliga invasionen har varken Ukraina eller dess allierade underkastat sig Ryssland, invänder kanske någon. Tvärtom klev Europa, USA och resten av västvärlden fram i stället för att backa tillbaka. Vi har försett Ukraina med pengar, vapen, materiel och militär utbildning i en skala som fortfarande betraktades som otänkbar i början av 2022, och som den ryska regimen uppenbarligen inte hade räknat med. Sverige har gjort en hisnande mental och politisk resa på kort tid, från att skänka fältransoner och hjälmar till att skicka artillerisystem och stridsbåtar. I veckan som gick presenterade regeringen det största militära stödpaketet hittills. Och Ulf Kristersson talar säkert från både hjärtat och hjärnan när han säger att Ukraina ”måste” vinna kriget, och att Sverige kommer stödja Ukraina ”så länge det behövs”. Samtidigt styrs hans och västvärldens agerande i grunden ännu av samma drivkraft som före krigsutbrottet: fruktan. Samtidigt styrs hans och västvärldens agerande i grunden ännu av samma drivkraft som före krigsutbrottet: fruktan. Rädslan för upptrappning

Kriget  i Ukraina kan bara vinnas om vi tar initiativet


Försvarsaffärer är intrikata. Om jag köper stridsplan av dig, hur mycket pengar investerar du då i mitt land? Det kallas motköp eller offset. Frågan är hur det ser ut nu när Ungern köper fyra Gripen av Sverige. Priset är hemligt när Ungern nu köper fyra nya Gripen C stridsplan av Försvarets Materielverk, FMV. Frågan är hur det blir med motköpen, eller offset, som det också kallas. Det vill säga hur stora summor svenska företag behöver investera i Ungern som tack för affären. – Det råder sekretess gentemot ungrarna, säger Lars Helmrich, chef för flyg- och rymdmateriel vid FMV och ansvarig internt för affärer med Saab. Martin Lundmark, lektor och forskare vid Försvarshögskolan, som tidigare har studerat motköp, berättar att företagen tävlar om att bjuda mest i motköp för att vinna affären mot eventuella konkurrenter. Eftersom EU-kommissionen misslyckades med att förbjuda motköp är sedvanan högst levande. – Kunden brukar säga: Om vi ska köpa nya flygplan, då vill vi ha det här. Och då ska Saab räkna på det och förmodligen komma med en lista som motsvarar 100 procent av själva köpets värde, säger han. – I slutänden brukade det, i alla fall förut, bli 160–200 procent av ordervärdet och jag tror att det är så även i dag, fortsätter han. 7,5 miljarder motköp i Ungern förut Men det är inte FMV som står för motköpen. FMV säljer flygplanen till Ungern, inklusive förlängt logistiskt stöd, löpande uppgraderingar och utbildning, framhåller Lars Helmrich. Flygplanen Gripen C och D är kända för att vara relativt billiga. Ett Gripen C kan kosta ”så lite som 30 miljoner dollar”, alltså 325 miljoner kronor, enligt sajten Aerotime Hub, som listar världens tio dyraste stridsplan. Men den nya affären med Ungern inbegriper alltså mera än själva planen. – De fyra planen som Ungern köper av svenska staten, köper vi av Saab. Samtidigt har Saab tecknat en överenskommelse med den ungerska staten. Saab har samarbeten med olika länders industrier och har även samarbete med ungersk industri. Det är inte vi inblandade i, säger han. Första gången FMV skrev kontrakt med Ungern, 2001, stod Saab för motköpen. Då leasade Ungern 14 Gripen-plan till 2026 och motköpsavtalet uppgick till 110 procent av ordersumman. Motköpen landade, enligt en EU-studie från 2004, på runt 7,5 miljarder kronor. Den här gången har Saab och det ungerska försvarsdepartementet skrivit ett avtal om utveckling av högteknologisk industri och stridsflyg, men vilka summor det rör sig om svarar inte Saab på. ”Låter som offset” ”Saab kommer att samarbeta med den ungerska regeringen och industrin inom ett antal teknikområden och för att stödja Ungerns framtida förmågor kopplade till stridsflyg”, skriver Saabs presschef Mattias Rådström i ett mejl till SvD. ”Avsiktsförklaringen innebär också att vi och våra ungerska samarbetspartners ser över formerna för en etablering av ett kunskapscentrum kopplat bland annat till VR-teknologi för att stödja utvecklingen av Ungerns stridsflygförmåga”, fortsätter han. – Det där låter som offset, säger Martin Lundmark. Han påpekar att det finns olika sorters motköp, offset. – Icke-militär offset kan vara vin och jordbruksprodukter, som när Australien köpte ubåtar från Sverige för länge sedan och vi importerade vin från Australien. Indirekt militär offset kan vara något militärt som inte är kopplat till det centrala köpet. Direkt militär offset kan vara som i fallet Brasilien då Saab lade flygplanstillverkning i Brasilien och ordnade tekniköverföring dit, allt direkt kopplat till försäljningen av Gripen. Martin Lundmark fortsätter: – Vore jag ungrare skulle jag säga att om jag inte får samma villkor som förra gången tänker jag inte köpa

Fyra Gripen till Ungern: ”Motköp brukar bli 160–200 procent av ordervärdet”


Vi förespråkar en avsevärt starkare reglering av e-cigaretter och den skadliga industri som nu förstör svenska barns och ungdomars hälsa. Det skriver flera debattörer. Fyra ungdomar fördes nyligen till Sundsvalls sjukhus då de insjuknat efter att ha använt e-cigaretter – eller ”vejpat” med ett annat uttryck. Misstanken är att de inandats någon typ av förbjuden substans via sina e-cigaretter. Det är ännu oklart vilken denna substans är men fallet i Sundsvall kommer inte att bli det sista där vi ser hur unga människor skadar sig själva genom att inandas substanser via vejping. USA upplevde för några år sedan en explosionsartad utbredning av e-cigarettanvändning bland barn och unga. Användningen gick på kort tid från några procent till 30 procent bland unga amerikaner. Utbredningen som beskrevs som epidemisk gjorde det amerikanska samhället och dess myndigheter djupt oroade och en utredning tillsattes för att utröna varför detta kunnat ske. Utredningen kom fram till att det berodde på flera faktorer inklusive snabb produktutveckling, aggressiv marknadsföring riktad mot ungdomar, ett allt högre nikotininnehåll, samt smaker som tilltalar barn och unga, exempelvis frukt, godis, kakor och läsk.  Flera regleringar genomfördes av marknaden för e-cigaretter i USA. En av dessa regleringar innebar att smaker som tilltalar barn och unga förbjöds. En konsekvens av att så många hittat till en ny plattform för att inandas substanser blev också att unga amerikaner började att experimentera med sin vejpingutrustning. THC (cannabisolja) var en av de substanser som tillfördes e-cigaretten. Kombinationen av THC och E-vitaminacetat , det senare användes för att spä ut cannabisoljan, visade sig bli dödlig när den inandades med hjälp av e-cigarett. Tusentals unga vejpare sjukhusvårdades med svåra lungskador som de ådragit sig på grund av sin e-cigarettanvändning, många av dem i respiratorvård på intensivvårdsavdelningar. Över 60 personer dog. I Sverige bevittnar vi samma utveckling som i USA. E-cigarettanvändningen bland barn och unga ökar i en explosionsartad takt. Under perioden 2019 till 2022 har användningen bland gymnasieelever ökat från 6 till 24 procent. Bland högstadieelever har användningen ökat från 7 till 20 procent enligt Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysnings årliga undersökningar. Det rör sig om en mångdubbling på bara tre år. Särskilt unga kvinnor tillhör dem som är särskilt benägna att prova e-cigarett, hela 60 procent av kvinnliga gymnasieelever har någon gång vejpat.  Även i Sverige sker en snabb utveckling med en kontinuerlig tillförsel av nya produkter, smakämnen och ett mycket högt nikotininnehåll. Marknadsföringen sker på sociala medier där vuxenvärlden har knapp eller ingen insyn alls. Därför kan marknadsförare av dessa produkter nå barn och unga utan vuxenvärldens vetskap. Detta sker inte av en slump utan är en medveten strategi av e-cigarettindustrin som vill fånga barn och unga så tidigt som möjligt för att göra dem till trogna kunder genom det starkt beroendeframkallande nikotinet. Tyvärr har myndighetsregleringen av produkterna varit otillräcklig. Liksom i USA kommer en ökad förekomst av vejping även leda till att vejpare experimenterar med sin e-cigarettutrustning och vad som kan tillföras den. Fallet i Sundsvall är ett exempel på just detta. Utöver cannabisolja är syntetiska cannabinoider (spice), amfetamin och katinoner (aktiv substans i kat) exempel på substanser som kan inandas via en e-cigarett. Det finns ingen gräns för den skada som e-cigarettanvändning med dessa substanser kan ge upphov till. Vi förespråkar därför en avsevärt starkare reglering av e-cigaretter och den skadliga industri som nu förstör svenska barns och ungdomars hälsa

Debattörer: Skärp lagen kring e-cigaretter


Svenska Konsumentverket var med när EU slog till mot Zalandos miljömärkning. Nätbutiken tar nu bort missvisande påståenden.  Zalando har använt sig av vilseledande miljöikoner, som ett löv, ett träd och en hållbarhetsflagga i sin marknadsföring och på bolagets webbutik, utan exakt information om hur det skulle vara bättre ur miljösynpunkt.  – Man förstod inte vad själva miljöfördelen var med plagget och då kan en genomsnittskonsument få intrycket av att t-shirten är bra för miljön, säger Anna Gunnarsson, jurist på Konsumentverket.  Hon var från Konsumentverkets sida med och ledde den EU-insats som pågått i två år. – Det var flera av konsumentskyddsmyndigheterna runt om i Europa som hade sett misstänkta vilseledande miljöpåståenden hos Zalando. Därför beslutade man att man skulle inleda en EU-koordinerad insats.  Det var EU:s konsumentskyddsnätverk, CPC-nätverket, som slog till mot det tyska modebolaget. Nätverket består av myndigheter som kontrollerar att konsumentskyddslagstiftningen efterlevs inom EU. I insatsen mot Zalando ingick Konsumentverkets motsvarigheter i Danmark, Norge och Tyskland.  – Vi menade dels att märkningen i sig är ett miljöpåstående och att det inte var kvalificerat, säger Anna Gunnarsson.  Ska redovisa mer information  Zalando har gått med på att från och med den 15 april visa korrekt information om produkternas miljöfördelar, som till exempel hur stor del av ett plagg som är tillverkat av återvunnet material. Bolaget ska också uppdatera den del av hemsidan som handlar om hållbarhet.  ”Vi är glada över att ha nått en gemensam överenskommelse med EU-kommissionen efter mer än ett års intensivt arbete”, skriver Zalandos internationella presstjänst till SvD via mejl.  Bolaget vill varken i den nuvarande eller den framtida ”användarupplevelsen” ge kunderna ”intrycket av att en produkt är mer hållbar än en annan”, skriver Zalando. De löv- och trädikoner som tidigare funnits på hemsidan i anslutning till vissa klädesplagg kommer nu att tas bort ”för att undvika eventuella oklarheter för kunderna”.  Konsumentverket och dess systermyndigheter har som mål att man som konsument ska kunna lita på marknadsföring om produkters miljöpåverkan, enligt Anna Gunnarsson.  ”Måste vara rätt” Eftersom många konsumenter vill göra medvetna val i sin konsumtion i dag så har dessa frågor blivit viktiga för företagens marknadsföring för att locka kunder.  – Det är också viktigt att de företag som faktiskt gör bra saker och har mer hållbara produkter ska kunna marknadsföra det, men det måste vara rätt och riktigt, säger hon.  Regelverket som finns för att motverka greenwashing genom marknadsföringslagen fungerar väl, enligt Anna Gunnarsson. Men mycket hänger på att myndigheten uppmärksammas på felaktigheter.  – Det är ett område som vi kanske inte får in så mycket anmälningar på.  Zalando ska också skriva en rapport om vad bolaget har åtgärdat. Sedan ska CPC-nätverket bedöma hur väl företaget genomfört åtagandena. Om Zalando bryter mot överenskommelsen kan nätverket överväga rättsliga åtgärder. Zalando ”stöder en standardiserad tillämpning” av befintliga reglerna kring marknadsföringen, skriver bolagets presstjänst till SvD.  ”Vår prioritering är att ge våra kunder det de behöver för att kunna fatta ett mer välgrundat köpbeslut”. Överenskommelsen med CPC-nätverket är, enligt Zalando, ”ett första steg mot att ge branschen klarhet i hur en hållbarhetsupplevelse som uppfyller kraven kan se ut”.  Svenska Kinnevik var länge Zalandos största ägare, men investmentbolaget delade ut hela innehavet till sina aktieägare sommaren 2021.

Zalando backar efter EU-anklagelser om greenwashing


Komikern Petrina Solange bryr sig inte om någon blir kränkt. Hennes grova skämt har gjort henne till en stjärna. Men det finns en sak som hon drar sig för. Det tar en sekund. Eller förresten, stryk det. Det tar mindre än så.  Petrina Solange har publiken, som det heter, i sin hand redan innan hon går upp på scen. Det räcker med att konferencieren säger hennes namn så ändras stämningen i lokalen. Blir elektrisk, laddad, får puls. Det är kanske inte så konstigt. Spelplatsen är Petrinas egen ståuppklubb, Under Jord, som hon driver tillsammans med Johannes Finnlaugsson och Armann Hreinsson. Mer naturligt habitat kan det knappast bli för en komiker.  Här är hon king. Skämten duggar tätt. Skratten likaså. Petrina Solange dödar, som det heter på ståupplingo. Hon konstaterar att hon ser ut som ”en av de bögiga i ’High school musical’”. Vidare skojas det om pedofili, Dumpen och Estoniakatastrofen. Vissa skulle säga att Petrina Solange håller på med grov humor. Hon är till exempel en av komikerna på omslaget till reportageboken ”Provokatörerna” (2020). Hennes stand up-special ”Nu är jag här” är av SVT Play klassad som ”olämplig för barn”, vilket Marika Carlssons och Anis Don Deminas dito inte är. Men Petrina Solange känner inte igen sig i bilden som provokatör. Hon är ståuppkomiker. Punkt. – Mitt mål har aldrig varit att provocera. Jag kan inte hjälpa om någon tar illa upp bara för att jag har valt ett ämne som de tycker är känsligt. Vissa tycker att man håller på med provokativ humor bara för att någon blir kränkt av ens skämt, men jag tycker det beror på vad ens intentioner är. Jag vill inte vara en edgelord, men jag är heller inte rädd för några ämnen. Om jag tycker något är kul så säger jag det. Hon fortsätter: – Det är en sak att peka på en människa och säga ”du är …”, men när man pratar om ett ämne eller en grupp av människor så är det inget personligt påhopp. Därför bryr jag mig inte ifall någon känner sig personligt påhoppad. Jag kan intellektuellt argumentera för att den inte blev det. Tar varje chans att stå på scen Att Petrina Solange river Under Jord den där kvällen beror inte bara på att hon uppträder på hemmaplan. På kort tid har hon blivit en av Sveriges största och mest älskade komiker. Vilket ju är svårt att kvantifiera, men en fingervisning är att hon blivit utsedd till Årets kvinnliga komiker på Svenska ståuppgalan tre gånger (2015, 2019 och 2020). Redan 2013 – efter att ha hållit på med stand up i bara ett år – vann hon utmärkelsen Årets nykomling på samma gala. Utåt sett framstår det som om Petrina Solanges karriär har gått spikrakt uppåt. Det vill hon nyansera lite, men kan inte heller förneka att det har gått bra för henne. Väldigt bra, rentav. Men ära och berömmelse är inget självändamål, menar hon. – Jag vill kunna leva på stand up, och that’s it. Jag är som en snickare som hellre bygger väldigt många fåtöljer än väldigt stora fåtöljer. Och för att kunna göra det så behöver jag … … Mycket trä? – Ja. Så jag går liksom inte ut och fäller ett jättejättestort träd, utan flera mindre. Sedan vill jag såklart att de där fåtöljerna ska bli vackra och stabila, men huvudsaken är att hålla i gång. Det är fantastiskt att bli rik och känd, men så länge jag får in en vanlig svenssonlön på stand up så är jag nöjd. I dag, efter drygt tio år i humorns tjänst, kan Petrina Solange välja och vraka bland jobben. Ändå tar hon nästan varje chans hon får att stå på scen, även när det knappt är något betalt. – Jag älskar att vara på turné

Petrina Solange: Har tackat nej till att sommarprata tre gånger


För den nyseparerade föräldern Anna gav livet i kollektivet gemenskap och lekkamrater till dottern. Möjligheten till kravlöst umgänge är vad som lockar många att bo kollektivt, visar forskning. Att komma hem efter jobbet och ta en kaffe vid köksbordet med en annan vuxen. Eller ett glas vin i soffan. Gemensamma middagar och andra som dottern kunde leka med. Det är vad Anna saknar mest från tiden i kollektiv som ensamstående förälder.  I samband med att hon för tio år sedan skulle separera från barnets pappa började tankarna på att bo i kollektiv igen ta form. Anna hade tidigare bott länge i ett studentkollektiv i Gamla stan.  – Jag hade nog hela tiden en dröm om att få bo i kollektiv igen. När jag separerade ville jag inte bo själv, jag är ingen person som passar att vara ensam. Så då tänkte jag att nu ska jag passa på, säger Anna.  Hittade ”Villa Villekulla-hus” Dottern Lea var då bara några månader och Anna började höra sig för bland vänner och bekanta om intresse fanns för kollektivboende. Men ingen nappade. Istället såg hon en annons på Blocket, en man som också hade ett litet barn och gärna ville bo i kollektiv.  Tillsammans hittade de efter ett tag ett stort ”Villa Villekulla-liknande” hus att hyra nära stan.  – När jag såg det kände jag med en gång – här vill jag bo! Det var i och för sig i ganska dåligt skick, men med fyra kakelugnar och precis vid vattnet, säger Anna.  De annonserade efter fler kollektivintresserade och till sist var de fem personer varav tre hade varsitt barn. Anna och mannen som hon först fått kontakt med stod på kontraktet, medan de andra hyrde sina rum i andra hand.  Första året var fantastiskt, beskriver Anna. Kollektivet anordnade stora gemensamma fester och kulturkvällar. Varje vecka hade de möte för att stämma av praktiska saker och annat som behövde diskuteras. Hon tyckte det var skönt att ha andra vuxna runt sig som nyseparerad förälder.  – Det fanns alltid andra som kunde hjälpa till med allt från att handla om vi var sjuka till saker som att dela med sig av mediciner. Det märktes också hur bra det var för Lea, hon blev glad när det var andra vuxna där, och jag slapp sysselsätta henne hela tiden. Efter ett tag började Lea att leka med ett av de äldre barnen och de blev kompisar, nästan som syskon, säger Anna. I början hade Anna sin dotter i princip på heltid, eftersom hon fortfarande ammade. När Lea blev ett år började hon att sova över hos pappan, först någon natt i veckan och efter hand mer och mer. Under den här tiden umgicks Anna en del med andra ensamstående mammor och kunde jämföra sin situation med deras.  – Det blev tydligt att de hade det jobbigare. Jag hade ändå den här vardagskontakten med andra vuxna. Man är ju ganska trött som småbarnsförälder, speciellt när barnen är bebisar. Då kan man inte vara ute och socialisera så mycket. Men jag kunde bara komma hem efter jobbet och ta en kaffe med en av de andra, säger Anna.  Maria Törnqvist är docent i sociologi vid Uppsala universitet och har studerat gemenskap och individualism i kollektiva boenden. I studien medverkade boende i både kollektivhus, där man har egen lägenhet men delar gemensamma utrymmen, och kollektiv, där man bor tillsammans i samma lägenhet eller enfamiljshus. Generellt fanns tydligare gränser vad gäller gemensamma ytor i kollektivhus, samtidigt som där pågick fler kollektiva aktiviteter som att äta middag tillsammans.  – De mer småskaliga kollektiven hade mer inslag av en stark och ibland gränslös gemenskap, eftersom de boende ofta tvingades in i varandras liv. Men de hade inte alltid en kollektiv plan för hur de skulle leva tillsammans, säger Maria Törnqvist

Bo i kollektiv med barn? Finns fördelar som ensamstående förälder


Volvo Cars aktie tappar på beskedet att det behåller delar av elbilstillverkaren Polestar. Men fordonsanalytikern Hampus Engellau spår en ljus framtid för bolaget. Biltillverkaren Volvo Cars meddelade på fredagen att bolaget delar ut drygt 62 procent av aktieinnehavet i elbilsföretaget Polestar till sina ägare. Hampus Engellau, fordonsanalytiker på Handelsbanken, ger tummen upp åt beslutet. – Det är positivt att man separerar bolagen, säger han. Bakgrunden är att Volvo Cars tidigare ägde nästan hälften av Polestars aktier. Det har skapat osäkerhet kring hur mycket pengar företaget måste pumpa in i Polestar – en osäkerhet som nu försvinner. – Osäkerhetsfaktorn kring Volvos framtida kapitalbehov som är relaterat till att man skulle stödja Polestar mer, det osäkerhetsmomentet är borta, konstaterar Hampus Engellau. Han får med håll av Anders Oscarsson, aktiechef på tjänstepensionsbolaget AMF, som är näst största ägare i Volvo Cars. Han menar att Polestar har blivit en börda för Volvo Cars. – Som aktieplacerare så hatar vi ju osäkerhet, säger han. Att Volvo Cars skulle dela ut Polestar meddelades av bolaget redan för två veckor sedan – i samband med resultatrapporten för det fjärde kvartalet. Ändå föll Volvo Cars aktie på börsen på fredagsmorgonen. Vid 15-tiden på eftermiddagen hade aktien fallit med nästan 4 procent, jämfört med Stockholmbörsens OMXS30-index som tvärtom stigit med 0,5 procent. Hampus Engellau tror att fallet beror på att Volvo Cars inte gör sig av med hela sitt innehav utan behåller 18 procent av aktierna. – Det är alltid svårt att förklara varför aktien går ner med enskilda saker. Men en del som skulle kunna bidra till det kan ju vara att man inte helt gör sig av med Polestar-innehavet, säger han. Anders Oscarsson lyfter också en annan möjlig förklaring till aktiefallet. –Man söker ju inte notering på Polestar i Sverige, vilket gör att det kanske finns många som vill sälja sina aktier innan de får de här Polestar-delarna, säger han. Hampus Engellau tror att beslutet att behålla en del av Polestar delvis beror på att företaget kontraktstillverkar Polestars bilmodeller. Bolagen har också gemensamma utvecklingsavdelningar för bilarna, mjukvaror och annat. Anders Oscarsson är inne på samma spår. Eftersom förtagen kommer fortsätta att samarbeta vill Volvo ha kvar en representant i styrelse, tänker han. – Om man har en samarbetspartner, så kanske det är bra att man har en förmåga att påverka den samarbetspartnern. Att Volvo Cars väljer att behålla 18 procent av Polestar och inte en mindre andel kan, enligt Anders Oscarsson, bero att Polestar behöver mer kapital. Eftersom Volvo Cars har sagt att man inte kommer att hjälpa Polestar med mer pengar skulle Volvos ägarandel av Polestar minska.  – Man vill ha lite inflytande kvar fortfarande. Men tillräckligt stort för att eventuellt kunna bli utspädda, säger han. Sedan Volvo Cars listades på Stockholmsbörsen 2021 har aktien fallit kraftigt. Bottennoteringen kom förra månaden. Då handlades den för 25 kronor, jämfört med 65 kronor vid börsintroduktionen. De senaste veckorna har aktien dock återhämtat sig något och kostar nu runt 35 kronor Hampus Engellau tror att rekylen delvis beror på att företaget meddelat att det kommer göra sig av med Polestar-aktier. Han spår en ljus framtid för aktien och höjde nyligen aktierekommendationen till outperform – med en riktkurs på 55 kronor jämfört med dagens 35 kronor. Anders Oscarsson tror också att Volvo Cars aktie har mer att ge. Enligt honom har förtaget redan gjort en del som har underlättat omställningen av fordonsparken till mer elbilar. –Jag tycker de har gjort väldigt mycket rätt i den här delen, och de har tänkt till. – De har både produktion i Kina, USA och Europa. De har anpassat sig till den här nya miljön och det tror jag kommer betala av sig, säger Anders Oscarsson

Analytikern: Ljus framtid för Volvo Cars – trots Polestarbesked


Det konceptuella vilar tungt över ”Tosca” i Karlstad. Men sångarna och en enastående musikalisk gestaltning får Puccinis opera i balans.  Det blir inte många nya upptäckter när det är dags att fira 100-årsminnet av Giacomo Puccinis död. Operor som ”La bohème”, ”Madame Butterfly”, ”Turandot” och inte minst ”Tosca” utgör sedan länge basrepertoaren på operahus över hela världen. Men att de spelas så ofta innebär också att de kan vinna på att betraktas med nya ögon. Karlstadoperan har anlitat amerikanske regissören Daniel Kramer, numera bosatt i Irland och bekant för en del tidigare provokativa uppsättningar. Han är inte den som lämnar sten på sten när han får göra sin ”Tosca” till en samtidskommentar. I partituret utspelar sig operan en viss dag under Napoleonkrigen, med händelser som har den största betydelse för handlingen och med scenanvisningar som anger exakt definierade platser i Rom. Dessa förväntningar på realism i tid och rum ersätts av Kramer med en mer vag scenbild, där en oklar konflikt mellan förtryck och opposition äger rum. I operahusets lilla salong har scenografen Carlos Soto (och inte minst ljusdesignern Charles Balfour) lyckats klämma in ett valv av tunna, rasslande kedjor, där det visas en magnifik ljusshow som skulle imponera på en arenakonsert. Mycket dekorativt, men inte särskilt väl fungerande som spelpats. Där finns också några jättelika skulpturer av olika kroppsdelar, som då och då rullas runt. Och en stor uppsprättad gris som ser ut att vara ett konstverk av Damien Hirst. Bland alla samtidsmarkörer kan nämnas att målaren Cavaradossi verkar skapa sin konst på en laptop.  Regissören vill plocka fram det humoristiska i ”Tosca”, har han yttrat i en intervju. Och nog finns här ironi och distansering, som kan ge associationer både till stumfilm och studentspex. Men det konceptuella vilar tungt över denna föreställning. Som tur är balanseras regissörens stränga nit av en enastående musikalisk gestaltning, full av melodisk glädje. Ibland kan det likna två olika föreställningar. Italienska dirigenten Daniela Musca leder orkestern med liv och glöd, utan att spara på det uttrycksfullt melodramatiska. Härlig, vacker klang hos både orkester och kör. En lyckad ”Tosca” är helt beroende av att de tre viktiga solistrollerna är väl besatta; sångerskan Floria Tosca, hennes älskare Mario Cavaradossi och den ondskefulle polischefen Scarpia måste bilda en triangel som det sprakar om. Det har man i Karlstad, men med en lite annorlunda balans än man är van vid. Och ingen dör på det sätt vi förväntar oss! Målaren Cavaradossi, aktivisten, sjungs med stor frenesi av Adam Frandsen. Han tar varje tillfälle att glänsa och tänjer sluttonerna till bristningsgränsen. Men de sitter som en smäck.  AnnLouice Lögdlunds Tosca är den argaste diva man sett, i alla fall till en början. Kramer låter henne få drag av flera stora artister, från Zarah Leander till Marilyn Monroe, vilket innebär en viss personlighetsklyvning. Hon pendlar elegant mellan sjudande vrede och skör sårbarhet. Kosma Ranuer Kroon gör en intressant och ovanlig Scarpia. Han är inte ondskefull på ett hotfullt, överväldigande sätt, utan snarare inställsamt farlig, nästan vek. Mellan honom och Tosca råder ett intressant, ömsesidigt beroende, och ett ögonblick vilar han med huvudet i hennes knä.

Recension: Enastående musikalisk gestaltning i värmländsk ”Tosca”


Har männen förvandlat kultursidorna till förklädda dejtingannonser? Essy Klingberg går på fest och inser att vi har passerat en farlig brytpunkt. Kulturbidragen slaktas och det är dyrare än någonsin att supa – desto mer uppskattat när Expressen slår upp portarna och erbjuder utvalda kulturarbetare fri bar. Inte bara kulturarbetare förresten: tidningsfesten lockar såväl politiker som public service-profiler. Kvällens mest omsusade möte var det mellan Romina Pourmokhtari och SVT:s Anders Holmberg, under vilket klimatministern bekräftade sin medverkan i intervjuprogrammet ”30 minuter”. Ett på många sätt klassiskt utfall i det årliga labbexperimentet ”vad händer om man placerar kritiker och politiker, författare och förflackare, refuserade och recenserade i samma rum?”. Mina empiriska studier pekar i en tydlig riktning: kulturarbetare gillar att dricka mer än de gillar att debattera, och låter inte en schism stå i vägen för fest. Men det var inte utan att kulturdebatten lämnade visst avtryck i rummet. Den mest omtalade brandfacklan kastades av journalisten Erik Galli, som kort innan festen skrev en text om dubbelmoralen i att skönhetsingrepp ses som något fult, samtidigt som alla vet att samhället belönar den som lever upp till ett visst ideal – jag tror det var budskapet, det var ungefär så långt jag hann läsa innan replikerna började hagla in. Författaren Daniel Sjölin menar att Galli är snygg på utsidan men ful på insidan, i GP får jag veta att alla älskar snygga men hatar fuskare medan Aftonbladets Erik Rosén tycker hela debatten är ful samt efterlyser en lista över Sveriges snyggaste kulturmän. Det hela har utvecklats till en febrig och manligt kodad version av kulturkvinnornas skönhetsdebatt för två år sedan. Jag blev inte mer klok av att i vimlet höra spaningar i stil med: ”Varför skrev Daniel Sjölin att han är ful, han är ju jättesnygg?” Härmed lanserar jag kulturdebattens motsvarighet till ”Earth overshoot day” – det datum då mänskligheten förbrukat vad som borde varit den totala årskvoten av resurser. Kulturvarianten kallas ”Culture clout overshoot day”, och markerar tidpunkten då Sverige fyllt sin årliga kvot av att objektifiera kulturmän. Tro mig, det sker mellan raderna: i intervjuporträtt, poddar och gruppchattar. I fjol klarade vi oss till den 25 september innan kvoten maxades av bokprogrammet ”Babels” idolskildring av Jonas Hassen Khemiri, som gjorde HD:s Maria G Francke så generad att hon tvingades titta bort. I år klarade vi oss alltså inte längre än till 19 februari. Jag vet, utvecklingen är skrämmande. Men du kan redan i dag dra ditt strå till stacken genom att vägra klicka på dejtingannonser maskerade som kulturtexter.  Ingen kan göra allt, men alla kan göra något. Så hur mår egentligen Kultursverige år 2024? Svaret hittar jag när jag råkar snegla mot dansgolvet. Varje gång jag anländer till festen slås jag av samma  tanke: här kommer det absolut inte bli något dansgolv. Det finns inga som helst förutsättningar för det, de potentiella vinsterna är noll och risken för flopp överhängande. Men så, när  jag av en slump lyfter blicken några timmar senare, ser jag att kulturmänniskorna kör på, de släpper loss och gör sin grej, till synes obrydda om vem som kollar.  En perfekt analogi för kulturens låga: flackande men vid liv. … Roman: ”Antingen eller”, uppföljaren till Elif Batumans ”Idioten”. … Låt: ”I swear i really wanted to make a rap album but this is literally the way the wind blew me this time” med André 3000. … Podd: ”The New Yorker: Fiction” – Tessa Hadley reads John Updike

Essy Klingberg: Vi har fyllt kvoten av snygga kulturmän


När Magnus Granér kom över sin gammelmorfars dagbok bestämde han sig för att gå i hans fotspår. Dokumentären ”Längtan till Áhkká” tar skidfilmsgenrén till en ny nivå. En hundra år gammal dagbok och ett samtal från en okänd släkting blev upprinnelsen till att friåkaren Magnus Granér lämnade streetski-åkningen bakom sig för att ta sig upp på det lappländska fjällmassivet Akkas högsta topp.  Granér ingår i skidkollektivet The Bunch, i skidåkarkretsar känt för sina innovativa filmer som vidgat vyerna för friåkning, inte minst filmtekniskt. Med ”Längtan till Áhkká” vill man nå ut till en större målgrupp och nog finns ingredienserna för att locka såväl släktforskare som friluftsentusiaster vid sidan av den vanliga extremskidåkarpubliken. Kvinnan som hörde av sig till Magnus berättade att hans riktiga gammelmorfar hette Arthur Thelin och en av de få saker som fanns kvar av hans kvarlåtenskap var just en dagbok och fotografier från 1921, där den unge Arthur skildrar hur han och en grupp andra män besteg just Stortoppen i Akkamassivet – Áhkká  betyder ”gammal kvinna” på lulesamiska.  Thelin var en arbetargrabb som bara hade gått sex år i folkskola, men den stilistiska förmåga han ger prov på i dagboken är definitivt i samma klass som de reportage från den svenska fjällvärlden som Dag Hammarskjöld några år senare nedtecknade för Svenska turistföreningen. Han hade längtat länge, redan som 15-åring skriver han om fjällkedjan som tornar upp sig ”likt en medeltida feodalborg med sina fjorton toppar”. Mer än själva erövringen drömmer han om att stå längst upp och låta sin blick omfamna fjällvärlden runt honom. Magnus Granér delar samma kärlek till de vita vidderna och bestämmer sig för att göra om gammelmorfars resa nästan på dagen ett sekel senare. Ögonblicket när han ringer både sin nyfunna släkting och sin mamma från toppen är oerhört känslosamt. Här känner man på riktigt ekot av historien och kärleken till platsen som löper genom generationer och förstår hur resan på något vis blir ett slags uppvaknande för den då 27-årige Granér. Men färden dit, och hem, är filmtekniskt skakigare i synnerhet för den som inte har sett The Bunchs tidigare filmer, som ”Is there time for matching socks” och ”Many fantasies later”, eller kanske skidfilm i största allmänhet. Fotot är fantastisk, men det är som att filmskaparna vill lite för mycket och har svårt att döda darlingar. Det hade behövts ett kortare intro, en tydligare presentation av expeditionens deltagare och berättarrösten – som i slutet ger sig in i ett klimatkritiskt resonemang – känns överflödig.  Men man blir oerhört nyfiken på denne Arthur Thelin, som enligt en intervju med Granér i Östersundsposten dog blott 50 år gammal i en gruvolycka i Porjus. Måtte någon bokförläggare se ”Längtan till Áhkká” och ge ut hans dagbok.

Recension: Längtan till Áhkká är en riktig skidfilm.


Unga äter allt mer skräpmat. Godis, pajer, pizza och söta drycker står nu för mer än en tredjedel av svenska ungdomars energi, visar en ny analys från Livsmedelsverket – som siktar på att halvera konsumtionen. Unga äter allt mer skräpmat. Godis, pajer, pizza och söta drycker står nu för mer än en tredjedel av svenska ungdomars energi, visar en ny analys från Livsmedelsverket – som siktar på att halvera konsumtionen. Ungefär 14 000 dödsfall per år hänger ihop med vad vi äter – och skräpmat med mycket socker, fett och salt är en viktig orsak. Livsmedelsverket och Folkhälsomyndigheten vill därför minska konsumtionen av energitäta och näringsfattiga livsmedel med 50 procent fram till 2035. Det är ett av de förslag till nationella mål som nyligen redovisats till regeringen.  Men det blir en tuff uppgift att vända utvecklingen som enligt nya siffror går åt rakt motsatt håll. Konsumtionen av energität och näringsfattig mat ökar samtidigt som den minskar för frukt och grönt.  – Tyvärr ser vi att det går åt fel håll i båda fallen, säger Karin Fritz som är rådgivare och expert på Matsvinn vid Livsmedelsverket. ”Man underrapporterar ofta” Värst är situationen bland unga. Enligt en färsk rapport från Livsmedelsverket äter unga svenskar allt mer godis, bullar, kakor och andra bakverk, liksom pizza, piroger, glass, sockersötade drycker och salta snacks. Hela 36 procent av ungas energi kommer från energitäta och/eller näringsfattiga livsmedel, förkortat ETNF, visar rapporten. Samtidigt har handelns totala försäljningsvolym av dessa varor ökat med 45 procent mellan 2001 och 2022, enligts verkets egna beräkningar utifrån SCB:s statistik. – När vi ställde frågor till människor i samband med att matpriserna gick upp svarade de att de åt mindre godis, läsk och snacks. Men när vi sedan tittade på handelns försäljningsstatistik så gick den ju åt helt andra hållet. Vi vet att man ofta underrapporterar när det gäller ohälsosamma livsmedel, så det är inte så förvånande, säger Karin Fritz. Mål: halvera konsumtionen Uppgifterna har tagits fram som underlag i arbetet med de nationella målen, där siktet är inställt på att halvera konsumtionen av skräpmaten. – Det är ett ambitiöst mål. Vi skulle behöva komma ännu längre egentligen, men det är ett mål som vi bedömer är realistiskt eftersom vi vet att det är svårt att få till förändringar. Vi har sedan länge evidens för att vi behöver begränsa energitäta och näringsfattiga produkter av hänsyn till hälsan och det går också i linje med våra kostråd, säger Karin Fritz. I nästa steg är det upp till regering och riksdag att fastställa mål och lämpliga medel. Analysen bygger bland annat på data från den första nationella matvaneundersökningen bland ungdomar i Sverige: Riksmaten ungdom 2016–17.  Konsumtionen av energität och näringsfattig mat visade sig stiga något med åldern. Andelen är något högre bland flickor, och bland ungdomar med föräldrar med kortare utbildning. Ungdomar med utländsk bakgrund äter något mindre skräpmat än övriga. Mycket socker, mättat fett, salt Godis och choklad, pajer, pizza och smörgåsar med hög andel mättat fett, sockersötade drycker, kakor och andra bakverk, samt chips och andra salta snacks bidrar mest. Ingen enskild livsmedelsgrupp bidrog med mer än 6 procent av energin men summan av de olika grupperna blir alltså, enligt rapporten, stor.  Den här typen av produkter innehåller ofta mycket socker, mättat fett och salt

Skräpmat står för 36 procent av ungas svenskars energi


Stadshusets rödgröna ledning visste redan för ett år sedan att kostnaderna i det kommunala avloppsprojektet hade skenat – men berättade inget. Ett mörkande som kan bryta mot lagen.  Det tillhör knappast vanligheterna att ett brott avslöjas i direktsändning. Men det kan mycket väl ha hänt under kommunfullmäktiges möte i Stockholms stadshus i måndags kväll. Den misstänkta gärningspersonen är i så fall det socialdemokratiska finansborgarrådet Karin Wanngård. Under den direktsända debatten om den närmast ofattbara fördyringen och förseningen av Stockholms stads kommunala avloppsprojekt, framkom det att stadshusets rödgröna ledning redan för ett år sedan kände till att kostnaderna hade skenat med åtskilliga miljarder. Man visste också att det hade tillsatts en extern granskning av projektets ekonomi och tidsplan. Men man berättade det inte för oppositionspartierna. Först i slutet av november 2023 blev Moderaterna, Liberalerna, Centerpartiet,  Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna ställda inför fullbordat faktum – avloppsprojektet behövde ytterligare runt tio miljarder kronor för att kunna slutföras. Denna upplysning gavs bara dagarna efter att kommunfullmäktige hade fattat beslut om stadens budget för 2024. Under budgetdebatten yppade finansborgarrådet inte en stavelse om den kommande kostnadsexplosionen. Sådant undanhållande av information kan, som Moderaternas oppositionsborgarråd Christofer Fjellner påpekade i måndagens debatt, mycket väl vara kriminellt. Sådant undanhållande av information kan mycket väl vara kriminellt. Möjligen hade han sin tidigare partikollega Elwe Nilsson i åtanke. I början av 2000-talet var nämnde Nilsson trafiklandstingsråd och styrelseordförande i Stockholms lokaltrafik, SL. Han dömdes då till dryga böter av både tingsrätten och hovrätten för brott mot aktiebolagslagen. Detta för att han avsiktligt låtit bli att informera den vänsterpartistiska ledamoten i SL:s styrelse om att delar av bolaget var på väg att säljas till det privata företaget Connex. Sådan ”informationsdiskriminering” får styrelseordföranden i ett aktiebolag inte ägna sig åt. Alla styrelseledamöter har både en kollektiv och personlig skyldighet att, som det står i aktiebolagslagen, ”fortlöpande bedöma bolagets och, om bolaget är moderbolag i en koncern, koncernens ekonomiska situation”.  Bryter man mot den förpliktelsen kan man bli personligt skadeståndsansvarig. Därför har styrelsens ordförande ett särskilt ansvar för att förse ledamöterna med den information de behöver för att fullgöra sin lagstadgade uppgift. Detta gäller även Karin Wanngård, som i egenskap av finansborgarråd är ordförande i den kommunala koncernen Stockholms Stadshus AB, SSAB. Ordförandens särskilda ansvar preciseras dessutom i SSAB:s arbetsordning för styrelsen. ”Ordföranden ska svara för att styrelseledamöterna på sammanträdena och där så är lämpligt även mellan sammanträdena får upplysningar rörande bolagets förhållanden, gången av verksamheten och därunder inträffade viktiga händelser”, står det att läsa i det elvasidiga dokumentet. Som Wanngård själv var med att fastställa i maj 2023. Men att Stockholm hade drabbats av ett av de största och dyraste infrastrukturfiaskona i svensk historia ansåg hon, av outgrundlig anledning, inte vara upplysningar som resten av styrelsen behövde ta del av. På de fem ordinarie sammanträden som hölls mellan februari och november 2023, sades inte ett ord om att avloppsprojektet hade sprungit läck.  Det råder inget tvivel om att samtliga partier i Stockholms stadshus bär ett tungt ansvar för den skandalösa situationen

Karin Wanngård mörkade om Stockholms framtida avloppsrening


En liten, fattig korallö mot den svenska Internetstiftelsen. Striden gäller vem som ska få intäkterna från domännamnet .nu. I mars faller domen i Södertörns tingsrätt. Kampen om de två bokstäverna har pågått i två decennier och nu har den hamnat i Södertörns tingsrätt. I onsdags uppmärksammade New York Times historien i en berättande artikel. Det hela började i slutet av 1990-talet när affärsmannen Bill Semich erbjöd sig att koppla upp den lilla Stillahavsön Niue till internet, skriver tidningen.  Allt amerikanen ville ha för tjänsten var kontroll över det domännamn, .nu, som Niue hade tilldelats. Namnet verkade inte lika lukrativt som .tv, som Stillahavsnationen Tuvalu fick, och Niues ledare skrev på, enligt tidningen. Vad öns ledare inte visste var att .nu var värdefullt eftersom det på svenska, danska och holländska motsvarar ordet nu. Tusentals skandinaver registrerade webbsidor med det suffixet. Något som betydde en stadig inkomstström för Bill Semich. Telefonsexsamtal från Japan Ledarna för den ovala korallön, med en diameter på runt 18 kilometer och med cirka 2 000 invånare, kände sig lurade, enligt tidningen. Inkomsterna hade kunnat minska öns beroende av turism och utländska bidrag. ”Den hade tidigare vänt sig till oortodoxa inkomstkällor och sålt frimärken och mynt till samlare”, skriver New York Times. ”Den hade också hyrt ut sitt internationella riktnummer, tills Niues djupt kristna invånare började väckas vid midnatt av egensinniga telefonsexsamtal från Japan”, fortsätter tidningen. Niues ledare bröt avtalet med Bill Semich år 2000 och har sedan dess försökt få kontroll på .nu, som sedan 2013 sköts av den svenska Internetstiftelsen. En stiftelse som främst har hand om Sveriges domännamn .se och beskriver sig som ”en oberoende, affärsdriven och allmännyttig organisation”. Niue vill ha 210 miljoner Målet har skyfflats runt i svenskt rättsväsende, men på torsdagen avslutade Södertörns tingsrätt den två dagar långa huvudförhandlingen.  Om Niue lyckas få tillbaka .nu kan ön få runt 20 miljoner kronor i intäkter per år, enligt Pär Brumark, en svensk domännamnsexpert som är Niues regerings så kallade special envoy, speciellt sändebud, i alla internetrelaterade frågor. – Internetstiftelsen har haft domännamnet i tio år och har fått 210 miljoner i intäkter under den tiden, säger han till SvD på telefon strax efter att han kommit från rättssalen. Det beloppet kräver Niue nu i skadestånd från Internetstiftelsen eftersom stiftelsens stadgar, enligt ön, inte tillåter stiftelsen att administrera .nu. Något stiftelsen bestrider. Att intäkterna skulle vara så stora förnekar Internetstiftelsens affärsområdeschef och kommunikationschef Jannike Tillå.  Hon påpekar att stiftelsen även har kostnader och hävdar att Internetstiftelsen gjorde ett minusresultat under Niues första yrkande 2013–2019 och en vinst på 8 miljoner under det andra yrkandet 2019–2023. Vad ligger intäkterna per år på? – Jag har inte den siffran, säger hon till SvD på telefon. Domen faller 14 mars Hon tillbakavisar Niues krav.  – Vi är bara administratörer av domänen. Vi äger den inte. Det är den amerikanska stiftelsen IUSN som har hand om domänen .nu och har valt den svenska Internetstiftelsen som administratör, enligt Jannike Tillå. – Vi har försökt förklara i rätten att vi inte är rätt motpart, säger hon. Men Pär Brumark håller inte med: – Jag har papper på att Internetstiftelsen har ansökt hos Länsstyrelsen om att köpa domänen, säger han. Domen faller klockan 11 den 14 mars. Sajter som använder .nu väntas inte beröras, även om Niue skulle vinna målet.

Korallön Niue i svensk domstol om domänen .nu


Vladimir Majakovskijs radikala poesi gjorde honom till Sovjets litterära gunstling, men hans eftermäle har snarare kommit att förknippas med motstånd mot statligt förtryck. Det visade sig senast 2022, när två ryska poeter greps för att ha läst vid Majakovskijs monument. Det var vid foten av det stora monumentet över poeten Vladimir Majakovskij (1893-1930) på Triumfplatsen i Moskva som det ryska myndigheter har kallat ”en extremistisk akt” ägde rum på hösten 2022. Två unga ryska poeter, Artiom Kamardin och Jegor Sjtovba, deklamerade sina krigskritiska dikter; ett brott för vilket de nyligen dömdes till fängelse respektive straffarbete. Att aktionen genomfördes just vid denna plats är ingen tillfällighet. Redan vid invigningen av Majakovskijstatyn i juli 1958 inträffade något utöver det vanliga. När de av myndigheterna godkända talarna hade hållit sina anföranden började några åskådare att själva högläsa poesi. Med tiden uppstod här, med dissidenten Vladimir Bukovskijs ord, ”en sorts friluftssalong” där unga människor ”samlades nästan varje kväll för att läsa de bortglömda eller förtryckta författarnas dikter”, däribland verk av Nikolaj Gumiljov (avrättad 1921) och Osip Mandelstam (avliden i fångläger 1938). Men här pågick också ett slags omtolkning av landets officiella poesikanon. I de av regimen sanktionerade poeternas dikter såg man nu inte bara optimism inför det sovjetiska projektet, utan även tvivel och melankoli. ”Ur den kanoniserade poesins döda bokstäver”, skrev en som deltog i sammankomsterna under det tidiga 1960-talet, ”lyste plötsligt dess levande ande och mening åter fram”. I den senare kategorin av poeter, framhåller den kanadensiska litteraturvetaren Chantal Sundaram, ingick inte minst Sovjetunionens officiella mönsterpoet: Vladimir Majakovskij själv. De drömde om ett komplett brott med den befintliga samhällsordningen i vid mening. Som tecknare och versförfattare i den nya statens propagandafabrik, telegrambyrån Rosta, klädde Majakovskij bolsjevikernas terror i en attraktiv språkdräkt. Och i den monumentala hyllningsdikten ”Vladimir Iljitj Lenin”, skriven efter bolsjevikledarens död 1924, skaldade han (övers. Ola Palmær): ”I en sån tid som vår är ordet ’demokrat’ något ur dårens ordfatabur. Ska du slå, gör det, så du väter ned trottoarn. Nyckeln till segern heter järnhård diktatur.” Kanske inte helt oväntat mot denna bakgrund skrev Josef Stalin om Majakovskij, att ”likgiltighet inför hans verk är ett brott”. Men de som samlades vid statyn, eller ”Fyren” (Majak) som den kom att kallas, tog fasta på en annan sida av poeten. Det Ryssland som Majakovskij började verka i kring 1910-talets början var, med den amerikanske historikern Richard Pipes formulering, ”den enda av jordens stormakter [som] varken hade konstitution eller parlament”. Imperiet styrdes av en enväldig tsar med ett godtyckligt polisvälde och vidsträckt politisk censur som sina redskap. På samma gång existerade experimentella konstnärliga miljöer till vilka den unge konststudenten Majakovskij sökte sig. I kretsen av så kallade kubo-futurister, där även mystikern Velimir Chlebnikov och flygpionjären Aleksej Krutjonych ingick, fann han likasinnade som ville skapa ett nytt språk och på så sätt forma en ny värld. De drömde om ett komplett brott med den befintliga samhällsordningen i vid mening. I dikten ”Men ändå” skriver 1914 års Majakovskij (övers. Bengt Jangfeldt och Gunnar Harding): ”Jag gick ut på torget med ett utbränt kvarter på huvet, som en peruk av tegelsten. Människorna grips av fasa – i min mun har dom sett ett halvtuggat skrik sprattla med sina ben

Stalins favoritpoet Majakovskij har vänts mot Putin


Viaplay gjorde en brakförlust för helåret 2023. Paradise hotel och Robinson är tittarsuccéer. Framöver blir det mer av den varan, för att få ordning på siffrorna. Aktien stiger på börsen. Streamingstjänsten Viaplay ville satsa på internationell expansion. Man köpte på sig stora mängder dyra sporträttigheter och initierade ett stort antal dramaproduktioner. Men det som skulle resultera i nya tittare och stigande intäkter har blivit ett praktfiasko.  Investeringarna i innehåll har inte gått att räkna hem och under krisåret 2023 tvingades Viaplay skriva ner värdet på sina tillgångar. Förlusten för helåret landade på 10 miljarder kronor.  För att ta sig ur knipan tog företaget i början av februari i år in 4 miljarder kronor. De två största ägarna franska Groupe Canal + och tjeckiska PPF tog då kontroll över 60 procent av bolaget. Parallellt har Jørgen Madsen Lindemann återinträtt som vd, men frågan är vad han kan göra för att få ordning på den krisande streamingtjänsten.  Beskedet som gavs i samband med att Viaplay släppte sin rapport på torsdagen var att man skiftar fokus gällande vilket innehåll som kommer att finnas tillgängligt för kunderna. Flera av rättigheterna till Viaplays egna produktioner har sålts till internationella medieaktörer. Storsatsning på nyfilmatiseringen av “Ronja Röverdotter” såldes exempelvis till Netflix. Även ”Veronika” med Alexandra Rapaport, filmatiseringen av Jens Lapidus roman “Paradis City” och den danska serien “Bullshit” med Alba August i huvudrollen har avyttrats. Viaplay ska framöver även minska  sitt åtaganden gällande sporträttigheter.  Jørgen Madsen Lindemann skriver i rapporten att Viaplay ska gå ”från att fokusera på kostsamma egenproducerade dramaproduktioner till att fokusera på mer populära och lönsamma lokala format och innehåll från Hollywood”.  Under ett webbsänt investerarsamtal tar Madsen Lindemann upp dokusåporna Paradise hotel, Robinson och Masterchef som produktioner som varit framgångsrika. Även dokumentären om Peter Mangs var en tittarsuccé, enligt Madsen Lindemann.  Framöver kommer tittarna att få mer av ”masstilltalande” och mycket ”kommersiella icke manusbaserade” produktioner. För detta ska en tittare i Sverige betala 699 kronor.  I slutet av 2023 chockhöjde Viaplay priserna på nästintill alla marknader. I Sverige uppgick höjningen till nästan 30 procent, från 549 till 699 kronor i månaden.  – Det är viktigt att värdet av det innehåll som vi har fullt ut återspeglas i vår prissättning till partners och kunder, säger Jørgen Madsen Lindemann under investerarsamtalet.  – Vi har ett tydligt värde-erbjudande. När du jämför kostnaden för att ta med din familj på bio, restaurang sportevenemang eller konserter, om du har turen att få biljetter, så kostar det dig mer än en hel månad med vårt innehåll som finns ”on demand” 24 timmar om dygnet.   Alla kunder är inte nöjda med höjningen. Vid årets slut uppgick antalet abonnenter till omkring 6,5 miljoner, en minskning från 6,66 miljoner abonnenter jämfört med kvartalet innan. Viaplays målintervall låg på 6,55 till 6,65 miljoner. Men det är för tidigt att säga något om de långsiktiga konsekvenserna, menar vd:n.  Han uppger att grundliga analyser görs innan prishöjningar ”hamras ut”. – Det är lite för tidigt för att dra några slutsatser kring detta. Så länge Viaplay fortsätter att förbättra och öka sitt erbjudande kommer priserna stadigt att öka, enligt vd:n.   Resultatet låg i linje med vad Viaplay groups vd Jørgen Madsen Lindemann förväntat sig, skriver han i en kommentar i rapporten.   ”Vårt fokus ligger nu helt på att genomdriva de operativa förbättringar som behövs inom verksamheten”

Viaplay gör förlust – satsar på mer populärt innehåll


Pensionsspararens rätt att flytta sin pension ska inte kunna sättas ur spel av ett ryskt anfallskrig eller en global pandemi, skriver Mattias Munter, Skandia. De senaste åren har flera förändringar av den så kallade flytträtten gjorts med syfte att förenkla för sparare att kunna flytta sitt pensionskapital. Förändringarna har på det stora hela taget varit positiva ur ett konsumentperspektiv, samtidigt som våra politiker inte kunnat lyckats presentera en lösning på ett problem som blivit alltmer aktuellt och akut. Dagens lagstiftning tillåter nämligen inte att man flyttar delar av sitt sparande i en pensionsförsäkring. Coronapandemins ankomst orsakade direkt stor turbulens på de finansiella marknaderna. Till följd av en period med stor stress på marknaden och en sönderslagen prisbildningsmekanism blev flera fondförvaltare tvingade att stänga för handel i vissa räntefonder. Åtgärden innebar att sparare varken kunde plocka ut sina fondandelar eller byta sitt fondinnehav. Men för den som valt den handelsstoppade fonden i sin pensionsförsäkring så sattes dessutom själva flytträtten ur spel. Utöver det mänskliga lidande och det brott mot mänskligheten som Putins anfallskrig mot Ukraina innebär har kriget även gett upphov till en rysk rävsax för svenska pensionssparare. De cirka 100 000 sparare som hade någon del av sitt sparande i en Östeuropa- eller Rysslandsfond kunde inte heller i detta fall sälja sitt innehav, byta sina fonder eller flytta sitt pensionskapital. Fonder har handelsstoppats tidigare och kommer att stoppas även i framtiden. Men de senaste årens händelser har satt ljuset på en viktig brist som det nu är hög tid att åtgärda – det måste bli möjligt att som sparare kunna flytta delar av en pensionsförsäkring. Sammantaget kan dagens utdaterade regelverk innebära att flytträtten sätts ur spel för alla sparare till dess att det går att handla med de handelsstoppade fonderna igen. Lagstiftningen kräver nämligen att hela försäkringen måste flyttas. Situationen blir extra besvärlig för de svenskar som står nära pensionering och utbetalning av sin pension. Där kan flytträtten spela en viktig roll för att anpassa och optimera sin ekonomiska plan för ett långt och aktivt liv som pensionär. I dag finns för en hel del fondsparare dessutom en avtalad rätt att flytta till traditionell förvaltning för utbetalningsperioden, något som omkring hälften av spararna också normalt gör tack vare sparformens inbyggda trygghetsmagi i att stå emot börsoro och kortsiktiga svängningar på de finansiella marknaderna. Problemet med dagens lagstiftning är att minsta exponering mot en handelsstoppad fond sätter flytträtten ur spel för hela sparkapitalet och därmed också den så viktiga pensionsplaneringen för spararna. Att det inte går att flytta delar av ett innehav slår alltså hårdast mot dem som arbetat ett helt liv och äntligen ska få börja ta ut sin pension. I en statlig utredning från 2015 öppnade man för möjligheten till delflyttar. Sen dess har ingenting hänt. Det är nu hög tid att finansmarknadsminister Niklas Wykman (M) lägger ett skarpt förslag på riksdagens bord för att svenska folket ska kunna flytta delar av ett pensionskapital. Det är inte rimligt att världsdespoters anfallskrig eller globala pandemier ska kunna slå undan benen för svenska folkets rätt att kunna planera och spara till sin pension. Mattias Munter
pensionsekonom, Skandia

Mattias Munter, Skandia: Tillåt delflyttar av pensionen


Sahlgrenska universitetssjukhuset får uppgifter om att en psykolog tagit sexuell kontakt med patient. Först tre månader senare stängs psykologen av. Nu medger vårdgivaren brister, och att man kan ha ljugit för tillsynsmyndigheten. Vi har skrivit om Jenny som utsattes för ofrivilliga sexuella kontakter från sin psykolog. Fler patienter drabbades, enligt Sahlgrenska universitetssjukhusets egen utredning. Ändå fick psykologen jobba kvar i månader från att första larmet kom. Dessutom uppgav Sahlgrenska till tillsynsmyndigheten Ivo att det inträffade hade polisanmälts. Men när SvD vill ta del av de polisanmälningarna är de försvunna.  De misstänkta brotten är grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, misstänkt olaga hot och misstänkt dataintrång. Brott som vid fällande dom kan ge böter och fängelse.  – Det går inte att hitta någon information som styrker att det faktiskt har gjorts någon polisanmälan, säger Mathias Alvidius, nuvarande verksamhetschef för psykiatrin på Sahlgrenska universitetssjukhuset och den som fick ansvar för ärendet i samband med att psykologen sparkades.  Väntar två månader med kontakt Det går därmed inte att utesluta att Sahlgrenska ljugit för Ivo.  – Om polisanmälningar inte har gjorts där det finns misstanke om brott så har vi som vårdgivare och arbetsgivare naturligtvis brustit, säger Mathias Alvidius. Pekar någonting för att uppgifterna som ni lämnade till Ivo var korrekta? – Det finns ingenting som styrker det efter de efterforskningar som vi har gjort, säger han och tillägger att han har svårt att tro att de oriktiga uppgifterna skulle ha lämnats uppsåtligen.  Han är även kritisk till senfärdigt agerande i fallet. Enligt en internrapport hade enhetschefen svårt att få kontakt med patienten som lämnade de första uppgifterna. Först efter två månader konfronterar enhetschefen psykologen.  Inte heller när enhetschefen har två av varandra oberoende anmälningar mot psykologen skiljer Sahlgrenska honom från arbetet. Psykologen jobbar då enligt internrapporten kvar i ytterligare sex veckor innan han stängs av från sitt jobb i väntan på beslut om avsked.  Psykologen togs ur tjänst Verksamhetschef Mathias Alvidius säger att han fått uppgift om att psykologen ska ha tagits ur klinisk tjänst något tidigare än vad internrapporten visar. Men har på vår förfrågan inte kunnat visa något som styrker det.  Vi har sökt enhetschefen för att ställa frågor om Sahlgrenskas hantering av ärendet. Hon har avböjt att medverka.  Mathias Alvidius anser att den egna organisationen borde ha agerat direkt.  – Om jag får uppgifter om att något otillbörligt har skett mellan personal och patient behöver jag agera kraftfullt och skyndsamt, i princip samma dag eller inom en eller ett par dagar. Detta kan knappast anses vara skyndsamt. Han betonar att för att stänga av personal behöver informationen säkerställas och beslut tas i dialog med HR, men inte heller det behöver ta lång tid. – Jag har varit med om att vi har fattat beslut om en avstängning samma dag som vi har fått information om att någonting har hänt.  Drabbades av vårdskada                                                                    För Jennys del orsakade den sexuella kontakten med psykologen en vårdskada i form av ökat vårdbehov. Efter det inträffade försämrades Jennys mående med förhöjd ångest, ökad stress och tilltagande självmordstankar och självmordsförsök.  Sahlgrenska medger vårdskada

Polisanmälningar mot psykolog på Sahlgrenska spårlöst försvunna


Ett beslut från Högsta domstolen i Alabama innebär att ett fruset embryo ska betraktas som ett barn. Delstatens största sjukhus har nu stoppat all provrörsbefruktning. ”Det kan få stora konsekvenser”, säger Jonas F Ludvigsson, professor vid Karolinska Institutet. Universitetssjukhuset i delstaten Alabamas största stad Birmingham meddelar att man kommer att fortsätta ta emot ägg från kvinnors äggstockar. Men samtidigt kommer man stoppa nästa steg i processen, då ägget ska befruktas med spermier, innan implantering i livmodern. Beslutet ska ha tagits av rädsla för att personalen kan komma att åtalas om olyckan är framme. Så skedde nämligen 2020 vid en fertilitetsklinik i delstaten när en patient gått in och hanterat embryona där de förvarades – och tappat dem i golvet. Tre par stämde kliniken för att de fått sina embryon förstörda under brottsrubriceringen otillbörlig död. En lägre domstol har tidigare beslutat att embryon inte ska räknas som  individer eller barn, men Alabamas högsta domstol gick nu på de drabbades linje.  Domen förkunnade att frusna embryon ska betraktas som barn. I domskälen går att läsa att otillbörlig död innefattar ”alla ofödda barn, oavsett deras plats.” Beslutet har väckt uppmärksamhet, inte bara i USA, utan även i övriga världen. Chefsdomaren Tom Parker skrev överensstämmande med majoritetsutslaget i delstatens högsta domstol: ”Även innan födseln bär alla mänskliga varelser guds avbild. Deras liv kan inte förstöras utan att utplåna hans ära.” Blandade reaktioner Beskedet får dock kritik av sjukhusledningen i Birmingham: ”Vi är ledsna över att det här kommer att påverka våra patienters försök att skaffa barn genom provrörsbefruktning. Men vi måste utvärdera möjligheten att patienter och våra anställda kan bli åtalade eller ställas inför skadeståndskrav.”  Läkarförbundet i Alabama skriver i ett uttalande: ”Betydelsen av det här beslutet påverkar alla Alabamabor och kommer sannolikt innebära färre babys – barn, barnbarn, systerdöttrar, brorsöner och kusiner – då fertilitetsmöjligheter begränsas för dem som vill skaffa en familj”, återger BBC. Andra välkomnar domen med budskapet att även det minsta embryo har rätt till lagligt skydd. ”Oavsett omständigheter är allt mänskligt liv värdefullt från och med befruktning. Det här en enorm seger för livet”, säger talespersonen Denise Burke från konservativa gruppen ”The Alliance Defending Freedom”. Kopplas till abortdebatt Domen i sig stoppar inte provrörsbefruktning, men kan enligt experter skapa förvirring om huruvida vissa aspekter av processen är olaglig i Alabama. Om ett embryo ska betraktas som en person kan det även väcka frågor hur kliniker ska tillåtas använda och förvara dem. Den nya tolkningen tangerar även debatten om abortfrågan i USA, sedan Högsta domstolen i en dom från 2022, tagit bort den nationella rätten att göra abort och istället låter varje delstat bestämma. Alabama har redan, utom i undantagsfall, ett totalt abortförbud oavsett stadie i graviditeten. Andra delstater som kontrolleras av Republikanerna har inskränkt rätten till abort medan de som styrs av Demokraterna vidgat möjligheten. Internationella konsekvenser Jonas F Ludvigsson, professor vid Karolinska Institutet och barnläkare, säger till SvD att den nya bedömningen av provrörsbarn kanske kan lyftas och eventuellt få stora konsekvenser i länder som Polen, Ungern och Malta, men att Sverige och EU generellt inte påverkas. – All forskning om provrörsbefruktning, IVF, skulle vid en förändrad lagstiftning försvinna utomlands, vilket redan skett när det gäller amerikansk stamcellsforskning. Han lägger till:  – Även om det här i Alabama rör sig om delstatlig och inte federal lag ska man inte utesluta att någon försöker ta det här till USA:s högsta domstol

Domstolsbeslut stoppar IVF i Alabama – fruset embryo ses som barn


3,3 miljoner svenskar har ett riskbruk när det kommer till alkohol, menar Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning. Men vad tänker folk om de nya riktlinjerna som ligger till grund för undersökningen?  Det är full rulle på Åhléns City i Stockholm. Utanför Systembolaget längst ner i huset träffar vi pensionären Lotta som är på väg in för att köpa vin. Till SvD säger hon att de nya riktlinjerna kring alkohol som tidigare kommit från Socialstyrelsen är sunda.  — Jag tycker att de nya riktlinjerna är acceptabla, säger hon.  Hennes egna alkoholvanor ligger på en relativt låg nivå.  — Jag har alltid jobbat så då har det inte blivit något på veckodagarna, utan det blir på helger som man tar och dricker vin.  I och med de nya riktlinjerna som Socialstyrelsen släppte i höstas beslutade Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning för att göra en undersökning. Studien omfattade cirka 17 000 svenskar som självskattade sin egna alkoholkonsumtion.  Nu bör män dricka högst tio standardglas starköl i veckan, en sänkning från de tidigare rekommendationerna på 14 glas. För kvinnor blev det en marginell ökning, det vill säga ett extra glas per vecka och de ligger nu på samma nivå som män.  Tror folk kommer göra som de vill En annan pensionär, som vill vara anonym, berättar att hon dricker ungefär en liter vin om dagen sedan hon slutat jobba för 15 år sedan. — Men de nya rekommendationerna är bra ändå, säger hon.  Kunderna inne på Systembolaget skiljer sig åt. Två personer som kommer ut har en spritflaska i handen som snabbt dyker ner i en stor jackficka innan de ställer sig på rullbandet upp mot tunnelbanan. Två medelålders kvinnor står alldeles intill butiken med flera flaskor bubbel och en stor papperskasse fylld med chips.  Andreas, på besök från Lund, har precis handlat lite alkohol för kvällen när vi kommer fram och frågar om de nya riktlinjerna. Han tycker att det är bra att man har satt lägre nivåer, men att det egentligen inte spelar någon roll.  — Folk kommer ändå göra som de vill, men vad är det som har tagits fram? Löper man större risk för att få leverskador är det bra att man tar fram sådana riktlinjer. Men jag tror folk struntar i det ändå, säger han. Tycker inte vi dricker för mycket Vännerna Isolde och Michelle har precis varit inne på Systembolaget och handlat inför helgen. Angående de nya riktlinjerna tycker båda att de är på en hyfsat bra nivå men att det skiljer sig från vad folk gör i praktiken.  — Instinktivt tycker jag att det ligger på en låg nivå, säger Isolde.  — Jag håller med, säger Michelle.  Att det kan bli en del enheter i veckan beror på att de är studenter och då är man ute mer, menar de.  — Men vi har ändå inte så mycket pengar att spendera på alkohol så det jämnar ut sig, säger Michelle.  — Vi kommer upp till den nivån ganska fort även om man inte är ute hela tiden. Oftast blir det att man hänger på campus och dricker öl, säger Isolde.  Pensionären Lotta ska bege sig hemåt efter att ha handlat vin till dagens tjejkväll. Hon tycker inte att svenskarna dricker för mycket utan det är annat som drabbat landet.  — Vi dricker inte för mycket utan vi knarkar för mycket i samhället idag.  Vi svenskar knarkar för mycket?  — Förr knarkade vi ingenting alls.

Nya riktlinjer för alkoholkonsumtion – allmänheten tycker till


Regissören Andrew Haigh utgår från en japansk spökhistoria för att skildra kärleksrelationen mellan Adam och Harry. Filmen väjer inte för allmängiltiga smärtpunkter.  Han är en obotlig romantiker, Andrew Haigh. Oavsett om hans huvudperson spelas av en manlig prostituerad, som i hybriddokumentära debuten ”Greek Pete” (2009), eller av Charlotte Rampling i ett drama om ett äktenskap som rämnar lagom till den 45:e bröllopsdagen (”45 år”, 2015). Den intensiva förälskelsen efter en utekväll i genombrottsfilmen ”Weekend” (2011) är fortfarande knäckande att ta del av. När nu Haigh växlar upp till påkostad genrefilm lockar han fram lika till synes sanna möten ur sina skådespelare, även om några nyanser går förlorade på bekostnad av ett mer förhöjt formspråk. Så jobbar han också med två av de bästa när det handlar om sårbarhet och starka känslor; Andrew Scott (”Fleabag”, ”Pride”) och Paul Mescal (”Normala människor”, ”Aftersun”). Utgångspunkten för denna sublima rysare om längtan och förlust är en spökhistoria av Taichi Yamada, ”Främlingar”. I den träffar en manusförfattare sina föräldrar, som dog när han var elva, och inleder en relation med en mystisk, kvinnlig granne. Haigh låter i stället Adam (Scott) möta en kontaktsökande yngre man, Harry (Mescal). De bor grannar i ett nybyggt höghus som har utsikt över Londons pulserande skyline, men ändå är märkligt isolerat från omvärlden. ”Det är bara vi som bor här, det finns inte ens väktare i huset än”, svamlar Harry när han ringer på hos Adam med en flaska whiskey och försöker bjuda in sig själv. Adam skriver på ett manus som utspelar sig 1987, i barndomshemmet en pendeltågsresa därifrån. En kväll när han besöker det stillsamma villaområdet öppnar sig en portal i tiden. Hans föräldrar (Claire Foy, Jamie Bell) är hemma, allt är som vanligt. Med sagolik logik välkomnar de honom som en jämlike – han är äldre än dem – men ändå med föräldrars omisskännliga stolthet: ”Författare – jag sa ju att det skulle bli något stort av honom!” Adam suger i sig av lyckan över att få se vilka föräldrarna var, med vuxna ögon. Trots den uppenbara krocken mellan hans samtida outsiderblick och deras medelklassigt inskränkta. Nästa gång Harry ringer på hos Adam förför de varandra i hans soffa. Det befriande kärleksruset leder ofrånkomligt till att Adam måste komma ut för sina föräldrar – vilket han aldrig hann göra på riktigt – nästa gång han återvänder ”hem”. Andrew Haigh återvänder också till ett centralt tema, en paradox om man så vill: behovet av berättelser där kärlek bortom heteronormen är det normala, samtidigt som det queera utanförskapet ständigt kräver nya uppgörelser för att kunna bana väg för just det. ”[Heterosexuella] går och ser filmer om flyktingar, mord och våldtäkter, men bögsex? I helvete heller”, som den aspirerande konstnären Glen frustrerat konstaterar i ”Weekend”.  Ett drygt decennium senare kan Haigh låta två eftertraktade, manliga arthousestjärnor älska passionerat på stora duken i en produktion som distribueras av Disney. Ja, ”allt är annorlunda nu för tiden!” som Adam tålmodigt förklarar när hans mamma frågar om han inte blir trakasserad på stan som öppet homosexuell. Men minnet av uppväxtens skam manifesteras i ett mardrömsscenario: att bli så ensam att ingen märker om man dör, inte förrän stanken från kroppen tar sig ut i trapphuset. Den sekvensen är inte det enda som för tankarna till David Lynchs identitetspussel ”Mulholland drive” (2001). Vi rör oss ledigt mellan tidslagren

Recension: Hbtq-dramat All of us strangers med Paul Mescal