Inflationstrycket lättar och flera räntepauser presenteras av världens centralbanker. Flera ekonomer tror på sänkt svensk styrränta nästa år.  Den svenska inflationen bromsade in mer än väntat i november. Siffrorna har fått marknaden att tro på två räntesänkningar från Riksbanken, redan i vår.  På torsdagen lämnades också räntebesked från både Europeiska centralbanken (ECB), Norge och Storbritannien.  Beskedet från ECB, med chefen Christine Lagarde i spetsen, var vad analytikerna väntat sig. Efter tio räntehöjningar i rad pausade ECB höjningarna i oktober. Räntorna lämnas nu återigen orörda. Den viktiga räntan på bankinsättningar i ECB ligger därmed kvar på 4 procent.  Inflationen i Eurozonen föll mer än väntat till 2,4 procent i november, enligt preliminära beräkningar. Inflationstrycket har lättat i nästan alla euroländer på månadsbasis.  ECB behöver mer data för att avgöra vad som ska hända med räntorna framåt, meddelade Lagarde på en pressträff.  – Vi har överhuvudtaget inte diskuterat räntesänkningar inför det här beskedet.  Även Bank of England valde att lämna styrräntan oförändrad. Från Norges bank meddelades däremot en oväntad höjning av styrräntan med 0,25 procentenheter till 4,50 procent. Inflationen är fortfarande för hög, enlig t den norska centralbanken.  KPIF-Inflationen i Sverige bromsade in till en årstakt på 3,6 procent i november, enligt Statistiska Centralbyrån, SCB.  Analytikerkåren hade enligt Bloombergs sammanställning av prognoser väntat sig en KPIF-inflation på 3,9 procent. Oktobersiffran var 4,2 procent.  KPIF visar prisökningstakten rensad för hushållens räntekostnader och är det mått som Riksbanken använder som målvariabel för inflationsmålet.  Även den så kallade underliggande inflationen bromsade in mer än väntat – från 6,1 procent i oktober till 5,4 procent i november. Utvecklingen gör att hushållen med större sannolikhet kan se fram emot räntesänkningar nästa år, enligt Nordnets sparekonom Frida Bratt.  ”Det här är en julklapp till bolånetagarna. Inflationen faller mer än marknaden väntat sig och i linje med Riksbankens prognos”, skriver hon i en mejlkommentar.  ”Inflationstomten kom även till Sverige. Utfallet överraskar tydligt på nedsidan”, skriver SEB:s seniorekonom Robert Bergqvist i ett inlägg på X, tidigare Twitter, om inflationssiffrorna.  LO-ekonomen Torbjörn Hållö kommenterade också beskedet på X.  ”Kollar vi utvecklingen de senaste månaderna så är inflationen nu tydligt under målet. Är nu helt uppenbart att räntan i Sverige höjts på tok för mycket”.  Livsmedelspriserna i Sverige har samtidigt stigit med 6,5 procent sedan november förra året. På månadsbasis steg priserna på livsmedel med ungefär 0,3 procent. Priserna på alkoholfria drycker sjönk samtidigt med 1 procent. Även elpriserna steg med 25 procent i november, jämfört med oktober. På ett år har dock elpriserna sjunkit med 22,5 procent.  ”Trots att el- och räntekostnaderna steg i november ser vi att den totala inflationstakten avtar”, skriver Sofie Öhman, prisstatistiker på SCB, i pressmeddelandet. På månadsbasis har också tv- och datorspel och paketresor rasat med omkring 19 procent vardera i pris. På ett år har dock priserna på paketresor stigit med nästan 18 procent.  Det kan möjligtvis finnas en rea-effekt efter Black Friday i novembersiffrorna, enligt Nordeas chefsanalytiker Torbjörn Isaksson. Det kan göra att varupriserna tillfälligt studsar upp tillfälligt i december, säger han till TT.  – Men i slutändan kommer vi nog ändå skriva ner inflationsprognosen

Inflationen i Sverige avtar – landar på 3,6 procent i november


En hyllning till rutinen, mödosamt animerad flykt från kycklingfabriken och dokumentär om vikten av träd. SvD Kultur guidar till de bästa nyheterna på svenska streamingtjänster. Flykten från kycklingfabriken Animerat, film, 1 tim 38 min, 15/12, Netflix Genierna bakom animeringsstudion Aardman, som har gett oss mästerliga serier och filmer som ”Wallace & Gromit” och ”Fåret Shaun”, återvänder till sitt fågeluniversum när de nu följer upp ”Flykten från hönsgården” från 2000. Den här gången ska de muntra fjäderfäna bryta sig in i en kycklingfabrik för att rädda de sina som råkat förirra sig in dit. Det är en fröjd att sjunka ned i soffan och låt sig matas med de mödosamt detaljerade leranimationerna och lyxigt underhållande och väldigt roliga manuset. Carol & the end of the world Animerat, 10 avsnitt, Netflix Mer animerat, men denna gång för vuxna. ”Carol & the end of the world” är en miniserie om jordens undergång. Eller snarare vad man borde ägna sina sista dagar och timmar åt. Vad är ett meningsfullt slut på livet? När en planet rusar mot jorden gör människor verklighet av sina innersta fantasier, sina mest urspårade drömmar och hedonistiska böjelser. Men inte Carol. Hon blir istället av en slump anställd som administrativ assistent på en ekonomiavdelning. Varför den ens existerar verkar ingen veta. Men märkligt nog är det just rutinen som får Carol att må bättre än någonsin. Seriens skapare Dan Guterman beskriver den som en kärleksförklaring till monotonin. En filmares vånda Dokumentär, film, SVT Play Det är en av de bästa skildringarna av skapande, den kreativa processen, konstnärskap och integritet som har gjorts. Det handlar om en till sammanbrott nedbruten Francis Ford Coppola och inspelningen av ”Apocalypse now”. Bakom kameran kokar frustrationen, pengarna tar ständigt slut och värmen driver alla till olika grader av vansinne. Samtidigt finns en stämning i teamet att det är en väldigt speciell film man är med och skapar. Har du inte sett Coppolas tidlösa mästerverk, en av historiens bästa filmer, finns den på SVT Play här. Under pressure: Amerikanska landslagets VM inifrån Dokumentär, tv-serie, 4 avsnitt, Netflix Det amerikanska fotbollslaget är ute efter sitt tredje raka VM-guld. Att det inte blev så minns nog de flesta svenskar. I en fyra avsnitt lång dokumentärserie skildras USA:s VM-resa i Australien och Nya Zeeland. Som vanligt med Netflix sportdokumentärer kavlas material ut över för många avsnitt men här bjuds man på en fascinerande inblick i ett landslag vars spelare tvingas utstå hån från såväl anonyma internettroll som före detta amerikanska presidenter. Veckans höjdare Trees and other entanglements Dokumentär, film, HBO Max Storartad liten dokumentär om träd. Eller så handlar det kanske snarare om människans relation till träd. ”Trees and other entanglements” är en i alla fall förträfflig film. Det handlar om det uråldriga träd som sägs vara en av de nu äldsta levande organismerna på jorden, om träd som vi människor sägs ha en unik koppling till och träd som nästan fungerar som en trogen vän. Fascinerande om människors ibland vad det verkar oroväckande starka kärlek till träd.

Bästa på tv: Frustration och vansinne bakom ”Apocalypse now”


Kanyes återkomst, The Hives rockexport och – odödliga hårdrocksdinosaurer. SvD Kultur guidar till snackisarna i musikvärlden – och tipsar om de senaste veckornas allra bästa låtar. Kanye West är snart tillbaka med en ny skiva. ”Vultures” har han gjort tillsammans med rapparen Ty Dolla Sign, och det blir Kanyes första album sedan hans antisemitiska vansinne så gott som förstörde hans karriär förra året. Ni minns, när han hos den högerextremistiske konspirationsteoretikern Alex Jones förklarade att han ”älskar Hitler”, när han bar tröjor med ”White lives matter”-motiv eller när han lade upp ett fotografi på ett slags blandning mellan hakkors och Davidsstjärna. För att bara nämna några få exempel. (Han sa visserligen i våras att han, efter att ha sett komedin ”21 Jump Street”, inte längre var antisemit.)  I veckan hade han och Ty Dolla Sign ett slags konsert där de spelade upp delar av den kommande skivan. Några saker att ta med sig:  1. Det kostade 200 dollar för vanlig plats, 600 för vip och hela 10 000 dollar om man ville ha ett eget bord, enligt Variety. Lite dyrt kan jag tycka. 2. På scenen fick de två sällskap av en radda artister, flera cancellerade i varierande skala. Dessutom gästades scenen av North West, Kanyes 10-åriga dotter, som också rappar på skivan. 3. Kanye West själv uppträdde i en svart luva som direkt ledde tankarna till Ku Klux Klans vita.

4. Låten ”Everybody” innehåller delar ur Backstreet Boys låt ”Everybody”, utan att han har bett om lov från artisterna och låtskrivarna bakom den.  5. Skivomslaget till ”Vultures” är en tavla av den tyske romantikern Caspar David Friedrich och formgivningen påminner starkt om skivomslag av det minst sagt kontroversiella norska black metal-bandet Burzum, känt för mord, kyrkbränder och högerextremism. Det är vad amerikanerna skulle kalla en shitshow och jag ställer mig skeptisk till det hela. Men Spotify är taggade. ”Lets go, so pumped”, skriver företagets officiella konto på Ty Dolla Signs Instagraminlägg.  Svenska The Hives blev den 7 december det första internationella bandet att uppträda i Venezuela på över tio år. På grund av politiska sanktioner mot landet, i kombination med en rätt taskig ekonomi, har det varit svårt för grupper att ta sig dit.  Tills nu. Det var säkert en mäktig upplevelse – men kanske något av en besvikelse, med tanke på The Hives retro-osande sound. Jag ser framför mig hur Caracas-invånarna frågar sig, efter tio år i radioskugga: Jaså, låter rockmusik fortfarande såhär?  Att inga nya hårdrocksband kommer att kunna ersätta de allt mer åldrade giganterna är ett problem som åtminstone håller mig vaken om nätterna. När Iron Maidens sångare Bruce Dickinson häromveckan var på besök i Sverige talade han i papparock-radiokanalen Bandit rock just om detta. (Han var även gäst hos Carina Bergfelt för att berätta om sitt bröllop.) Han menade att festivalarrangörer sagt till honom att det är oerhört svårt att boka stora namn till festivaler. För det finns inte så många. Anledningen är, enligt Dickinson, helt enkelt att bokarna vet att det är de grupper med en air av nostalgi omkring sig som säljer flest biljetter. I stället för att investera i ungdomen väljer man alltså att mjölka det som redan går hem. Och när de faller bort finns det inga andra att förlita sig på.  När glamrocksgiganterna i Kiss förra veckan meddelade att de liksom Abba ska bli hologram, eller avatarer, och således odödliga var det nog inte många som förvånades. För ett par år sedan talade de om att alla medlemmar kunde komma att ersättas av nya. Så länge karaktärerna de spelar i bandet finns kvar är bandet ändå intakt, menade Paul Stanley. Bandet är större än medlemmarna.  Här är det lätt att komma att tänka på Thesseusskeppet, för er med den referensramen

Vultures – har världen glömt Kanye Wests antisemitism?


Åklagaren Johan Lindmark bekräftar för SvD att det handlar om flera personer som är polisanmälda i samband med Alectas investering i Heimstaden Bostad. Misstänkta brott ska ha begåtts mellan 2018 och 2023, men åklagaren har fortfarande inte varit i kontakt med någon misstänkt. – En förundersökning inleder jag på brottet och inte på personer, därefter i något skede så blir människor skäligen misstänkta. Men jag har inga som är upplagda som skäligen misstänkta i nuläget, säger Johan Lindmark, åklagare vid riksenheten för korruption. Det var i mitten av november som det blev känt att Finansinspektionen gjort en polisanmälan med anledning av pensionsbolaget Alectas investeringar i Heimstaden Bostad.  Häromveckan berättade Johan Lindmark för Dagens Industri att han efter en första analys av materialet utredde tre olika brottsrubriceringar: Grovt givande av muta, grovt tagande av muta och grov trolöshet mot huvudman. Johan Lindmark bekräftar brottsrubriceringarna för SvD, och säger nu att fler än en person är polisanmäld. Men ingen anmäld har hittills kontaktats eller förhörts.  – Först handlar det om att göra en bedömning av om det föreligger ett brott och därefter kommer således frågan om vem eller vilka personer som kan misstänkas för brottet, säger han. – När det gäller andra brott så kan det vara enkelt att konstatera att det är den personen som är misstänkt och så vidare, men i den här typen av ärenden kan det vara lite mer komplicerat. Så sent som i juni i år beslutade Alecta att låta två advokatbyråer utreda pensionsbolagets investeringar i Heimstaden Bostad, vars ekonomiska bekymmer ökat med de stigande räntorna. Sedan 2013 har Alecta investerat 49 miljarder kronor i Heimstaden Bostad, varav ungefär 35 miljarder sedan 2019.  – Styrelsen initierade utredningarna för att säkerställa att de hade all information och fakta om Alectas investeringsprocess i Heimstaden Bostad, säger Jacob Lapidus, presschef Alecta, till SvD.  Lapidus säger att Alecta ville se över aktieägaravtalet som tecknats med den norske miljardären och största ägaren i Heimstaden Bostad, Ivar Tollefsen, eftersom de inte ansåg sig få betalt fullt ut för den risk de tar.  – Alecta har fått avkastning, men inte tillräckligt bra avkastning för den risk som vi har tagit. Det finns också obalanser i termer av inflytande. Därför vill Alecta åstadkomma ett bättre, mer balanserat avtal och skapa marknadsmässiga villkor för eventuella ytterligare kapitaltillskott, för att på så sätt säkra pensionstagarnas pengar framåt. Advokatbyrån Roschiers uppgift var därför att utreda avtalets konstruktion och villkor, samt vilka olika möjligheter som fanns att ändra det. Advokatfirman Hammarskiöld å sin sida undersökte investeringsprocessen i Heimstaden.  – De båda utredningarna var viktiga förutsättningar för att kunna initiera fortsatta förhandlingar om villkoren för ytterligare investeringar, säger Jacob Lapidus. I september påbörjade Finansinspektionen (FI) parallellt en tillsynsundersökning för att granska huruvida Alecta hade efterföljt gällande bestämmelser i samband med företagets investeringar i Heimstaden Bostad.  Inom ramen för den pågående undersökningen begärde FI att få ta del av Advokatfirman Hammarskiölds rapport, när den var färdigställd. Den 17 oktober läste FI rapporten på plats i Alectas lokaler. ”I rapporten finns uppgifter om gärningar som advokatfirman bedömer kan utgöra brott”, antecknade FI efter besöket.  Dryga veckan senare, den 27 oktober, lämnade FI in en anmälan om misstänkta brott till Åklagarmyndigheten, som sedan hamnade hos Riksenheten mot korruption.  SvD har tagit del av den fem sidor långa anmälan, som till stor del är maskad

Utredningen av Alectas investering i Heimstaden Bostad: Flera polisanmälda


Israel pumpar nu in vatten för att försvåra Hamas existens i tunnlarna under Gaza. ”Men är de ens där? Tunnlarna kan användas för logistik, transport och att lägga upp förråd”, säger militärexperten David Bergman.  Det är uppgifter från en källa till Wall Street Journal som gör gällande att israelisk militär nu verkställt planerna att pumpa havsvatten från Medelhavet in i tunnlar, specifikt i de västra delarna av Gaza City. Enligt källan ska fem stora vattenpumpar ha monterats i upptäckta schakt i närheten av flyktingområdet Shati, nordväst om Gaza City, knappt 500 meter från Medelhavets strand. Tusentals kubikmeter vatten i timmen ska förstöra den infrastruktur under jord som Hamas byggt upp under många år och även driva soldater upp över jord.  Andra metoder som förekommer i krigföringen mot mål under jord är luftangrepp, sprängmedel och även nersändning av hundar, drönare och robotar. – Att översvämma tunnlarna är en god idé, men jag går inte in på detaljer, säger Herzi Halvei, Israels överbefälhavare. Farhågor har infunnit sig om att stora vattenmängder även skulle kunna hota säkerheten för personer i gisslan, som ännu uppgår till närmare 140 individer. USA:s president Joe Biden fick frågan på tisdagens presskonferens i Vita huset och svarade att han skaffat sig försäkringar om att åtgärder har vidtagits för att undvika att gisslan befinner sig i de specificerade tunnlarna, men att han inte de facto kan garantera det.  Vattenpumpningen uppges vara nästa steg för att angripa de flera hundra schakt ner till tunnlar som sprider ut sig i uppemot 500 kvadratkilometer under Gazaremsan. Metoden prövades redan 2015 då egyptisk militär lät översvämma smuggeltunnlar under den södra gränsen. Miljöexperter har varnat för att översvämningar kan få långvariga effekter på grundvattnet och husgrunder i Gazaremsan. Men några sådana resonemang biter inte på Israels försvarsminister Yoav Gallant. Han har sagt att krigsinsatsen i Gaza kan dra ut på tiden. Det drar åt den rävsax som premiärminister Benjamin Netanyahu befinner sig i eftersom den internationella kritiken mot mänskligt lidande tilltar. Jake Sullivan, USA:s nationella säkerhetsrådgivare, anländer till Tel Aviv på torsdagen för samtal om nästa fas av kriget. Major David Bergman vid Försvarshögskolan forskar om prestationer under extrem press. Han frågar sig vad tunnlarna är till för. – De används främst för logistik, transport och att lägga upp förråd. Är Hamas ens där? Deras taktik är sannolikt att satsa på rörlighet. Och inte att bygga in sig i något högkvarter. Då blir man exponerad och har lagt sitt kort, säger han. USA:s överlägsna styrkor i Vietnam fick känna på hur svårt det var att bekämpa gerillarörelsen Vietcong, som gömde sig i tunnlar. – Det är oerhört krävande att försöka rensa och få verkan under jord. Helt ärligt tror jag det mesta av Israels attacker där är improviserade. Hur ska du kunna utbilda dig för sådan strid? Det är svårt nog att strida i bebyggelse med endast buren utrustning och väldigt kostsamt för båda sidor,  konstaterar David Bergman. Omkring 7 000 soldater från Hamas har enligt den israeliska militären IDF dödats sedan terrorattacken den 7 oktober då cirka 1 200 människor mördades. Motsvarande förluster för Israels egna styrkor uppges vara 112. Nio av dem ska ha dött i ett bakhåll på tisdagen.

Israels nya metod ska dränka Hamas tunnlar


Kriget mellan Israel och Hamas har gjort djupt avtryck i den tyska offentligheten: nu förhindras både demonstrationer och konstutställningar. Utvecklingen är bekymrande – men här finns ytterligare en lärdom. Yttrandefriheten i Tyskland har mått bättre än i dag. Det beror på den ökade antisemitismen, och de tyska politikernas utbredda rädsla för att den ska få fäste i landet. Sedan Hamas attack mot Israel den 7 oktober har detta gått från en underliggande pyrande nervositet till faktisk handling. Konsekvenserna är inte helt lyckade. Några exempel: Personer som vill protestera mot Israels motattack – och de många civila offer som skördats – har problem att göra det eftersom de sällan tillåts. När de gör det hårdbevakas de av polis. Detta då man vill försäkra sig om att inga antisemitiska utspel förekommer. Den judiska konstnären Candice Breitz, som problematiserat Israel och dess roll i kriget offentligt, har fått se planerade utställningar inställda. En planerad konferens om hur Tyskland ska förhålla sig till Förintelsen i kontrast till andra övergrepp mot mänskliga rättigheter har gått samma öde till mötes. En kulturinstitution i Berlin som samarbetat med Israelkritiska organisationer har fått sitt offentliga stöd indraget, med nedläggning som en direkt konsekvens. Det finns ett tydligt skäl till varför EU:s största demokrati avviker från demokratiska normer om fri åsiktsbildning. Den tyska staten är inte vilket land som helst. Under Nazityskland mördades 6 miljoner judar. Hur Tyskland ska leva med denna groteska skuld är en fråga som har plågat generation efter generation sedan dess. Att Tyskland inte klarar av att hantera den rågången är historiskt begripligt, men demokratiskt bekymrande. 1952 var svaret att donera stora summor pengar till den nybildade staten Israel. 8 miljarder dollar i dagens penningvärde som kraftigt bidrog till att få den då mycket spröda statsbildningen på fötter. Symboliken var övertydlig: staten som uppstod ur askan efter den som mördade judarna kämpade nu för sionismens grundläggande idé att världens judar skulle få ett eget land, fria från förföljelse. 1965 inledde Västtyskland och Israel diplomatiska förbindelser – ett stort steg för båda ländernas internationella trovärdighet. I takt med att personer med ett direkt minne – och ansvar – för kriget gått ur tiden har Tyskland gjort själva hågkomsten till en del av den nationella identiteten. Att alltid minnas landets oerhörda brott har integrerats i landets DNA. Den mest konkreta bilden av detta finns i Förintelsemonumentet i Berlin, rest 2005. 2 711 gråa betongplattor utplacerade över två hektar, mitt i stadens politiska kvarter. Det är nästan hela Helgeandsholmen. Under samma tid cementerade man minnesmonument också i realpolitiken, genom utfästelser från den tyska staten att alltid stå upp för Israel. 2008 slog Angela Merkel fast att Tysklands har ett grundläggande ansvar (”Staatsräson”) för Israels fortlevnad. En plikt man tar på största allvar. Det har inneburit att kritik av staten Israel i Tyskland ofta tolkas som antisemitism. Det är landet inte ensam om. En lång rad västländer har skrivit under på en definition av antisemitism där även många former av kritik mot landet Israel ingår. ”The IHRA non-legally binding working definition of antisemitism”, är å ena sidan noga med att sakligt kritik mot landets politik inte är antisemitiskt. Å andra sidan slår den också fast att dubbelmoral mot Israel, där man avkräver landet att vara ”snällare” än något annat land, är det. Onekligen en balansgång. I Tyskland har man uppenbarligen satt det säkra före det osäkra här. Från det svenska perspektivet, där yttrandefriheten är helig, är det lätt att häpna. Även om det fria ordet har inneburit ett affekterat och sårigt debattklimat går det i alla fall att prata öppet om frågan

Tysklands hantering av Israelprotester oroar


Willy Wonkas första steg i godisbranschen skildras i den nya filmen. Timothée Chalamet är briljant som en ung och vänlig chokladfabrikör.  Hur förvandlades Willy Wonka till den där grandiosa narcissisten som både Gene Wilder och Johnny Depp tecknat honom som? En man vars paranoia till slut fick honom att stänga grindarna till sin chokladfabrik och sedan uppvisa det mest besynnerliga av temperament när han väl gläntade på dem igen.  Om man sätter sig i biosalongen med en förväntan på att få svar på detta, är Paddington-regissören Paul Kings ”Wonka” något av en besvikelse. Men om man däremot är redo för en klassiskt anglofil musikal av den gamla skolan – fullproppad med skådisar från förr som Olivia Colman, Hugh Grant och Rowan Atkinson – är det här en i det närmaste ultimat film att ta med tjocka släkten på i mellandagarna. Under Timothée Chalamets plommonfärgade sammetsrock döljer sig en mjuk och vänlig chokladfabrikör i vardande som förlitar sig på snälla främlingars omsorg och inte bryr sig om att misstänksamt granska det finstilta. Hade han gjort det skulle han inte ha hamnat i klorna på ett skumt hotellägarpar och skuldsatt upp över öronen tvingats betala av genom att slava i deras tvätteri.  Tillsammans med några andra förlorade själar, däribland den föräldralösa flickan Noodle (14-åriga stjärnskottet Calah Lane) ägnar unge Wonka sig där åt dansant synkroniserat renhållningsarbete till musik, vilket förstärker den redan tydliga flörten med musikalen ”Oliver Twist” – en långkörare både på West End och Broadway (man får tydligt känslan att vi inom kort kommer att få se teateruppsättningar även av ”Wonka”). Ganska snart tar Wonka också sina första triumfatoriska steg som karamellmakare av den högsta graden, något som inte ses med blida ögon av de redan etablerade godistillverkarna i staden. Här utvecklar sig en något segdragen ”Paddington”-lik katt och råtta-lek som gott hade kunnat få stryka på foten.  I stället hade jag önskat fler närstudier av den magiska karamelltillverkningen, ty Wonka kånkar runt på en liten resefabrik fylld av ingredienser som flytande solsken, bitterljuva tårar från en rysk clown och kondenserade åskmoln – alltså mer JK Rowling än Roald Dahl, men så ligger producenten David Heyman även bakom ”Harry Potter och fången från Azkaban”. Berättelsen, som alltså utspelar sig före ”Kalle och chokladfabriken” är nyskriven av Paul King och Simon Farnaby. Den sistnämnde gör även ett mindre inhopp, precis som i ”Paddington 2”, som en vakt som lämnar sin post efter att ha fått smaka pralinen ”A big night out” – med ett yttre hölje av champagne följt av en mängd lager med alkohol och till slut en aspirin. Om manusskribenterna har ansträngt sig för att befria berättelsen från Dahls förakt för tjocka människor ertappas de med nävarna i syltburken då den korrupte polischefen sväller till trippel storlek på grund av sitt chokladberoende. Men de lyckas å andra sidan väl med att få bort den koloniala stämning som vilar över originalet, dels genom att inte ha en helvit ensemble, dels genom att Hugh Grants oompa-loompier (småfolket som sedan får jobb i Wonkas chokladfabrik) är en självständig och talför typ snarare än att som i boken tecknas som söderhavsvilde.  Utseendemässigt är Grant identisk med oompa-loompierna i den första filmen från 1971 och som ytterligare en blinkning till den framför Timothée Chalamet även Gene Wilders välbekanta sång ”Pure imagination”. Han gör det faktiskt så bra att jag i hemlighet börjar se blidare på hans framtida roll som Bob Dylan i filmen ”A complete unknown”. I synnerhet när hans korta jacka och kostymbyxor har fått den rätta pinnsmala looken efter att ha doppats i choklad.

Recension: Chalamet gör ultimat musikalkomedi som Willy Wonka


Oron för den svenska fastighetsmarknaden bidrar till omfattande blankning av Handelsbankens aktie. Bara den italienska Mediobanca är mer blankad, uppger Bloomberg på onsdagen. Bland 500 banker och finansinstitut i Europa pekas Svenska Handelsbanken ut som särskilt exponerad för fastighets- och bostadslån med följd att aktien nu hör till den mest blankade bankaktien i hela Europa. Bloomberg uppger att bara Italiens krisbank Mediobanca nu är mer blankad. Nyhetsbyrån refererar till sitt index ”Europe 500 Banks and Financial Services” med Standard & Poor’s som källa. Den amerikanska ekonominyhetsbyrån konstaterar att Handelsbanken har rykte om sig att vara Sveriges tryggaste bank, vilket kontrasterar mot exponeringen mot den krisdrabbade fastighets- och bostadssektorn där SHB:s utlåning är störst i Norden. Klart är att kreditvärderingsinstitutet Moody’s sedan tidigare satt ”negativa utsikter” på det toppbetyg som Handelsbanken normalt har.  ”Mycket av det som hotar Handelsbankens kreditbetyg beror på läget för kommersiella fastigheter i Sverige”, skriver Bloomberg. Det handlar då om flera negativa trender just nu: Kraftigt ökande kapitalkostnader samtidigt som branschens bokförda fastighetsvärden är för höga som följd av tidigare års nära nollränteläge.  Ekonomin i Sverige svag i EU Det är dessutom svårt för fastighetsbolagen att sälja fastigheter för att ta in nya pengar. Det råder nästan tvärstopp på transaktionsmarknaden eftersom höga fastighetsvärden är svåra att räkna hem nödvändig avkastning på.  ”Enbart nästa år måste svenska fastighetsbolag refinansiera fastighetsobligationer och hybridobligationer för cirka 12 miljarder dollar (cirka 125 miljarder kronor), påminner Bloomberg. Oron kring svenska fastighetsbolag och deras största långivare späs också på av lågkonjunktur med risk för till exempel kraftigt ökande kontorsvakanser.  ”Inom EU hör ekonomin i Sverige till de svagaste och prognosmakare tror allt mer på en tvåårig recession”, heter det från Bloomberg som också nämner att konkurserna i Sverige i oktober var fler än tidigare under 2000-talet, särskilt i byggsektorn. Den stora blankningen av SHB-aktier hindrar dock inte att andra bedömare tonar ner oron. Dit hör Erik Erik Eikeland, portföljförvaltare vid Alcur Fonder, som inte är så bekymrad. Han påminner om att Handelsbanken ”agerar konservativt genom att låna ut med fastigheterna som säkerhet och med låga belåningsgrader”. 6 procent av aktierna blankade Klart är att Handelsbanken i tredje kvartalet inte reserverade medel för några större kreditförluster vilket signalerar att inte heller banken själv är så bekymrad över sin utlåning till fastigheter och bostäder. Tvärtom redovisade Handelsbanken en historiskt hög kvartalsvinst. Men vissa investerare förhåller sig alltså skeptiska till SHB-aktien som utvecklats sämre än jämförbara aktier den senaste tolvmånadersperioden. Handelsbankens stora utlåning till fastighetsbranschen motiverar "en försiktigare inställning till värderingarna”, heter det till exempel från aktieanalytikern Alexander Demetriou hos Jefferies, som enligt Bloomberg har negativ syn på SHB-aktien. Enligt Bloomberg var cirka 6 procent av SHB-aktierna blankade i slutet av förra veckan. Handelsbanken skriver i en kommentar till SvD att ”aktien för ett väldigt stabilt företag kan vara kortad i en större utsträckning än ett bolag med en högre riskprofil, i samma sektor, om förväntansbilden är att aktien i det senare på kort sikt ska gå bättre. Som en konsekvens av ovan behöver det således inte finnas en koppling mellan blankning och marknadens syn på bankens kreditkvalitet.” Även SEB hör enligt Bloomberg till Europas mest blankade bankaktier, dock med under 3 procent av aktierna blankade. SEB listas på fjärde plats i Europa, efter Mediobanca och Handelsbanken samt Finecobank (även den italiensk)

Handelsbankens aktie utsatt för omfattande blankning


Merkel – vem? Adjö Merkel! Rubrikerna skvallrar om en ny tid för de tyska kristdemokraterna CDU. Utan tårar lämnar de Angela Merkels politik bakom sig och girar åt höger. En vinnande strategi?  BONN Man har sett henne gå och handla på snabbköpet i Berlin och sin vana trogen besöka Wagnerfestivalen i Bayreuth. Där trotsade hon i år hällregn och dök upp i mintgrön dräkt lagom till premiären av musikdramat Parsifal. Men annars är det som om Merkel hade slukats av ett svart hål. Har hon en gång för alla gett upp politiken?  Så som hon lovade när hon för två år sedan lämnade över till socialdemokraten Olaf Scholz och gick från att flera år i rad vara ”världens mäktigaste kvinna” i Forbes maktlista, till ett liv i skymundan. I förra veckan kom dock ett överraskande livstecken. Öppet kapade hon banden till Konrad-Adenauer-stiftelsen, en av Europas viktigaste borgerliga tankesmedjor som hon länge varit medlem i. Trogna partikamrater talade om en ”istid” och om ett komplett brott med partiet. Själv uppges hon ha sagt att hon vuxit ur rollen som drivande i stiftelsen och dess grundläggande samhällsdebatt. Framställer islam som växande hot I verkligheten är det snarare hennes kristdemokrater som har dragit ifrån. Merkels ”Vi klarar det” när Tyskland 2015 öppnade gränserna för över en miljon flyktingar, nedläggningen av kärnkraften, dialogen med Ryssland och samförståndet med Kina – allt detta är i dag makulatur för kristdemokraterna. På så vis är schismen symbolisk. Kristdemokraterna, och med dem flertalet konservativa partier i Europa, svänger nu i rask takt åt höger. De gör allt för att hejda invandringen och ser islam som ett växande hot mot det europeiska samhället. De tyska kristdemokraterna är inte fullt så smidiga som många andra i Europa. I Tyskland tar det tid att vända skutan. Och det finns starka falanger i partiet med förankring i arbetarrörelsen eller i kristliga grupper som har invändningar. Men ambitionen är klar. I ett nytt programförslag som ledningen lade fram i början av veckan föreslås bland annat att asylprövningarna ska äga rum i tredje land. Förhållandet till islam ska omprövas:  Om det tidigare hette att ”islam är en del av Tyskland” ska detta nu ändras till att ”muslimer som delar våra värderingar hör till Tyskland”, ett resonemang som omvänt innebär att den som inte delar tyska värderingar inte har i Tyskland att göra. Partiledningen vill också införa flyktingkvoter. ”Gästfrihet är en sak. Men det innebär inte att vi ska lyfta dörren ur gångjärnen och öppna för alla som vill hit”,  lyder en av förklaringarna från partistyrelsen. SPD faller som en sten Viljan att skärpa profilen och bryta med det som många i partiet beskriver som Merkels ”socialdemokratisering” av CDU är det som driver den nya partiledaren Friedrich Merz. I hans ögon är tidpunkten optimal. Den styrande koalitionen av socialdemokrater, liberaler och miljöpartister framstår som oenig och handlingsförlamad – och sjunker som en sten i mätningarna. Merz vittrar nu en chans att vinna förbundsdagsvalet om två år. Eller utnyttja ett tänkbart nyval. Men omsvängningen kommer sent.  Väljarna har allt mer tröttnat på de etablerade partierna och många känner sig lämnade i sticket när inflationen sticker iväg, välfärdssystemen bantas och miljarder satsas på stödet till Ukraina. Valet i Nederländerna häromveckan var en tydlig fingervisning. Högerliberala regeringspartiet VVD som i valrörelsen flirtade med islam- och invandringsfientliga Geert Wilders politik åkte på ett svidande bakslag. Valets stora vinnare blev i stället Wilders Frihetsparti PVV som nu försöker bygga en regering på högerkanten. Trenden lär fortsätta

CDU i Tyskland dissar Angela Merkels politik


Länge var hennes hälsoångest hanterbar – men sedan Lisa blev mamma har den slagit till med kraft igen. ”Att få barn gör en ofta mer medveten om sin egen sårbarhet”, svarar SvD:s psykolog. Fråga: Jag har en lång historia av besvärlig hypokondri med ångestattacker, och har gått i terapi i tre omgångar för det. Nu, 20 år senare, tycker jag oftast att det är hanterbart och att jag har verktyg för att lösa akuta situationer. Men längre perioder med oro och ångest är svåra att ta sig ur. Nu har jag en dotter på snart tre år som liksom alla förskolebarn är sjuk ofta. Jag har jättesvårt att hantera det och får stark panik när jag tror att nåt är fel med henne. Jag klarar inte av att sova med henne, kan inte slappna av, så pappan får ta allting. Hon har förkylningsastma så när hon var liten fick vi ofta åka till akuten och få hjälp med andningen. Jag grät då ofta hela nätterna efteråt och har svårt att komma över det nu. Jag är inte direkt rädd för döden (även om flera förluster i min närhet senaste åren har påverkat mig också), utan hypokondri handlar ju om kontroll och att inte kunna lita på kroppen, och massa annat psykologiskt. Jag vet inte vad jag skulle kunna söka för mer terapi än den jag redan fått, men jag känner ju att detta har förvärrats sedan jag blev mamma. Hur bryter jag dessa starka, instinktiva mönster? /Lisa S Jenny Jägerfeld: Det är tydligt att din hypokondri och ångest har påverkat ditt liv länge. Det är jättebra att du har gått i terapi och det låter som om den har gjort det lättare för dig att hantera problemen, även om det har förvärrats sedan du blev mamma.  Numera använder man oftast begreppet ”hälsoångest” för att beskriva det här tillståndet, då ”hypokondri” anses vara aningen nedsättande (även om du förstås får kalla dina problem vad du vill). Och för att förvirra ytterligare är beteckningen för den psykiatriska diagnosen ”sjukdomsångest”. Sjukdomsångest – en stark oro Hälso- eller sjukdomsångest innebär en stark och överdriven oro över att vara eller bli svårt sjuk. Personer med hälsoångest undersöker ständigt kroppen efter möjliga tecken på sjukdom och normala kroppsliga sensationer som ett ryckande ögonlock eller magont kan tolkas som tecken på en allvarlig sjukdom. Den periodvis höga ångestnivån styr vardagen och begränsar livet. Du har ju insett att hälsoångesten är psykologiskt betingad, men många med samma problem ägnar mycket tid åt att söka somatisk vård. Men oron kvarstår oftast (eller återkommer snabbt) även om undersökningar eller provtagningar visar att man är frisk. Hälsoångest ofta del av annat Jag förstår att det kanske kan kännas frustrerande att söka terapi ännu en gång när du redan gått i flera omgångar, men det faktum att det hjälpt dig tidigare gör att det kan vara värdefullt att söka stöd igen. Dels för att bli påmind om de strategier du redan har, dels med anledning av de nya utmaningar som uppstått i din roll som mamma.  Nu vet jag inte i vilken sorts terapi du har gått i, men kbt är den terapiform som har visat sig vara mest verksam vad gäller just hälsoångest. I en sådan terapi får man identifiera vad som triggar i gång beteende och tankar, hjälp att ifrågasätta tolkningar samt hjälp med olika copingstrategier för att hantera dem. Om du har gått till en och samma terapeut i flera omgångar kan det vara bra att prova någon ny för att se om denna kan ge dig något som den tidigare terapeuten inte kunde.  Hälsoångest är ofta en del av andra tillstånd som tvångssyndrom, generaliserat ångestsyndrom, paniksyndrom eller depression

Hälsoångesten går att bryta – psykologen svarar Lisa


Allt fokus för att komma tillrätta med våldsamma unga kan inte läggas på ungdomsfängelser som ännu inte finns. Kommunerna hanterar redan dessa barn varav det stora flertalet inte är dömda, skriver Jan Jönsson (L).  I den våldsvåg som dragit över Sverige under året är den höga andelen barn som begått dödliga våldsdåd eller själva blivit mördade en synnerligen allvarlig utveckling. Majoriteten av dessa barn är sedan länge kända av socialtjänsten och flera dessutom redan omhändertagna och placerade i samhällsvård – men på rymmen. Nu höjs röster om att dessa ungdomar behöver fängelse, snarare än samhällsvård. Det finns goda anledningar till att införa ungdomsfängelser, men de kan aldrig ersätta behovet av behandlande Sis-hem.  Det har blivit tydligt att det finns en liten grupp ungdomar med mycket extremt våldsbeteende som behöver kraftfullare åtgärder än vad som finns att tillgå idag. Utredningen ”En översyn av regleringen om frihetsberövande påföljder för unga” har därför presenterat förslag om att inrätta särskilda ungdomsfängelser. Regeringen har redan fattat beslut om att de nya ungdomsfängelserna ska finnas på plats till sommaren 2026.  Namnet till trots skulle ungdomsfängelserna, om de utformas som utredningen föreslår, kunna bli ett lyft för samhällsvården av grovt kriminella ungdomar. Både utifrån ett humanistiskt och samhällsskyddande perspektiv. Små barnanpassade avdelningar, hög säkerhet, särskilt kvalificerad behandlingspersonal med hög kompetens, ständig tillgång till sjukvårdspersonal, möjlighet till längre behandlingstider än idag och skärpta krav på kvalitet i återslussningen till samhället för att minska återfall, vore en avsevärd ambitionshöjning. Kanske kan målsättningen om att ett barn som låses in ska komma ut i bättre skick än innan äntligen uppnås. Men allt fokus för att komma tillrätta med extremt våldsamma unga kan inte ensidigt läggas på ungdomsfängelserna, som står klara först om flera år. Kommunerna hanterar redan dessa barn varav det stora flertalet inte är dömda. I verkligheten finns inget vänta och se – omhändertagandena av unga våldsbrottslingar måste hanteras nu.  Det är omkring 70 ungdomar som döms till sluten ungdomsvård enligt LSU varje år i hela landet. Rån är det vanligaste huvudbrottet i domar för pojkar, inte dråp eller mord. Samtidigt var det drygt 1 100 barn och unga som omhändertogs av socialtjänsten och placerades på Statens Institutionsstyrelses särskilda ungdomshem (Sis-hem) enligt skyddslagstiftningen LVU. Dessa barn har alltså inte dömts utan behöver vård för att inte fara allvarligt illa. Det innebär att övervägande delen ungdomar med grovt kriminellt och våldsamt beteende aldrig kommer att vara aktuella för ungdomsfängelser, de kommer att vara kvar inom Sis vård. För socialtjänsten räcker det med allvarliga indikationer på att den unge far illa för att kunna besluta om omhändertagande med tvång, medan det för rättsväsendet krävs en solid bevisning som i många fall ännu inte finns.  Bristerna hos Sis både vad gäller kvalitet, säkerhet och för få platser har varit kända länge. Regeringar av olika färg har konsekvent underfinansierat Sis och myndigheten har haft svårt att få gehör för behovet av moderniserad lagstiftning för att komma tillrätta med rymningar och säkerhetsproblem. Parallellt med att ungdomsfängelserna byggs upp blir det därför helt nödvändigt att fortsätta utveckla behandlingskvalitet och bygga upp säkerhet även på Sis institutioner

Ungdomsfängelser kan inte helt ersätta Sis-hem, skriver Jan Jönsson


Besparingar och effektiviseringar är målsättningen för två stora AI-projekt som lanseras av statligt finansierade AI Sweden. Totalt  beräknas projekten kosta över 100 miljoner kronor – och ge miljarder tillbaka.  – Nyttjar vi AI:s potential fullt ut finns förutsättningar att spara 140 miljarder kronor bara i den offentliga förvaltningen.  Det säger civilminister Erik Slottner (KD) under en pressträff där satsningar för Sveriges AI-utveckling presenteras. Han tillägger att siffran är en tidig beräkning som gjordes innan den generativa AI:n hade slagit igenom. Potentialen är med artificiell intelligens är ”jättestor”, enligt ministern. Inte bara för att göra besparingar utan även att för att förbättra service och öka nyttan för medborgarna.   – Det är viktigt att ta till vara alla möjligheter som AI ger, säger Erik Slottner.  Organisationen AI Sweden, som nyligen lanserat den nordiska språkmodellen GPT-SW3, ska nu ta ytterligare steg och utveckla nästa generations språkmodell för Sverige.  – Utvecklingen går väldigt snabbt internationellt. Nästa stora grej är multimodalitet. Vi ser det redan i flera av de stora modellerna som finns kommersiellt. Vi hakar på och försöker röra oss fram så snabbt vi kan för att säkerställa vår suveränitet, säger Mikael Ljungblom, policychef på AI Sweden.  Multimodal innebär att AI-tjänsten kan hantera inte bara text utan även ljud och bild. Dessutom ska den svenska modellen vara flerspråkig, klara kod och kunna interagera med externa verktyg som databaser och webbläsare. Med andra ord kunna lösa en stor mängd uppgifter.  – Alla komponenter bidrar till en större generell förmåga, säger Mikael Ljungblom.  AI Sweden som delvis finansieras av statliga Vinnova har hittills skaffat finansiering för projektets första etapp på 7,4 miljoner kronor. Nästa etapp som löper under 2024 beräknas behöva ytterligare 9 miljoner kronor. I den tredje etappen där arbetet skalas upp beräknas finansieringsbehovet landa på 40 miljoner kronor.  Utöver att bygga språkmodellen ska AI Sweden tillsammans med externa parter bygga en gemensam digital assistent för offentlig sektor. Den ska baseras på AI-teknik, och vara kapabel att hjälpa medarbetare med olika typer av arbetsuppgifter. Därtill ska verktyget tränas med hjälp av instruktionsdata från anställda ute i förvaltningen.  – Den stora nyttan är effektivitet och kvalitet. Förhoppningsvis lyckas vi med effektiv resursdelning. De allra flesta mindre organisationer i Sverige har inte möjlighet att utveckla språkteknologi eftersom det krävs resurser, data och expertis, säger Jonatan Permert, AI-transformationsstrateg på AI Sweden. Ett konsortium bestående av sex stycken kommuner och regioner samt AI Sweden och Intel finansierar projektets inledande etapp på 8 miljoner kronor. Därefter krävs det runt 40–50 miljoner kronor för att utveckla den digitala assisten. Tanken är då att bygga ett nytt större konsortium med fler offentliga organisationer för att komma i mål.  Erik Slottner betonar under tisdagens pressträff att det är viktigt att ta till vara på alla de möjligheter som AI och digitaliseringen ger.  – Den skapar fantastiska förutsättningar för att stärka Sverige som ett innovationsland, stärka vår konkurrenskraft och att göra offentlig sektor mer effektiv. Och öka kvaliteten inom välfärden, säger Erik Slottner.

Statlig satsning på AI för att effektivisera välfärden


Öppna schakt, trappor som saknar skyddsräcken och utländsk arbetskraft som inte förstår säkerhetsföreskrifterna. Företaget som ansvarade för säkerheten på bygget där hissen kraschade i Sundbyberg har kritiserats flera gånger tidigare av Arbetsmiljöverket – för brister vid andra byggen. Fem personer dog när en bygghiss föll 20 meter vid en arbetsplatsolycka i Sundbyberg på måndagen. Byggprojektet Ursviks Torn ska bli 14 våningar, och var vid olyckstillfället tio våningar högt. Det är byggföretaget Andersson Company som uppför byggnaden, på uppdrag av fastighetskonsultbolaget CBRE. Det är Andersson Company som är ansvariga för säkerheten på den nu aktuella byggarbetsplatsen, enligt Arbetsmiljöverket. Under det senaste decenniet har företaget kritiserats ett flertal gånger av Arbetsmiljöverket för bristande säkerhet vid byggen i Sverige. 2013 föll en arbetare ner i en schaktöppning vid ett av bolagets byggen i Sigtuna. Enligt Arbetsmiljöverkets inspektion ska han ha landat på en betongplatta, men hur pass skadad han blev är okänt. Myndigheten konstaterar i en skrivelse till företaget att de aldrig utredde hur olyckan kunde inträffa.  2017 kritiserades Andersson Company för att säkerhetsinstruktioner på en byggarbetsplats i Enköping bara fanns tillgängliga på svenska, trots att en majoritet av byggarbetarna kom från andra länder, främst Polen, och inte pratade svenska. Andersson Company svarade på kritiken med att det dock alltid fanns en arbetsledare eller motsvarande som förstår engelska. Under 2017 fick företaget återigen anmärkningar för brister i säkerhetsinstruktionerna på en byggarbetsplats, denna gång i Sollentuna där myndigheten också konstaterade att det saknades räcken runt en trappa. Vid ett tredje bygge i Arvidsjaur anmärkte Arbetsmiljöverket på att det saknades fungerande utrymningsvägar och nödbelysning. Byggarbetarna ska dessutom ha använt arbetsutrustning på ett sätt som innebar risk för olycksfall.  2019 kritiserades Andersson Company för att det saknades fallskydd vid trappor och byggställningar vid en arbetsplats i Stockholm. Återigen saknades utrymningsvägar och det fanns ingen förbandslåda för byggjobbarna. Olyckan i Sundbyberg har anmälts till Arbetsmiljöverket av Andersson Company självt, uppger Expressen. Företaget vill inte uppge om de svarade för installationen av olyckshissen som störtade till marken vid bygget i Sundbyberg, eller om någon av dess underentreprenörer uppfört den.  – Jag kan inte uttala mig om detta. Jag får hänvisa till polisen angående alla såna frågor, säger Andersson Companys arbetschef Jerker Danarp. En förundersökning har inletts om arbetsmiljöbrott innefattande eventuellt vållande till annans död, grovt brott. – Det här är en allvarlig händelse som vi nu utreder. Fem personer har konstaterats avlidna. Arbetet med att säkerställa identiteten på de avlidna pågår, samtidigt som kontakt med anhöriga tas. Den tekniska undersökningen fortsätter och Statens haverikommission arbetar på platsen, säger senior åklagare Gunnar Jonasson på Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål under tisdagen. Även Arbetsmiljöverket kommer att inleda en utredning av vad som skett, meddelar myndigheten.  På tisdagseftermiddagen höll byggbolaget en pressträff med vd Patrik Toresäter. Han sa då att han varken kunde eller ville svara på frågan om hissen var besiktigad. – Jag utgår från att den var besiktigad, sa han och hänvisade till den pågående polisutredningen. Ni har fått kritik från Arbetsmiljöverket tidigare på flera byggen runt om i landet de senaste åren. Tar ni säkerheten på allvar? – Jag skulle säga att vi absolut tar säkerheten på allvar

Dödliga hissolyckan: Andersson Company kritiserat för brister flera gånger senaste åren


Historien om tvångsrenoveringarna är inte första gången Heléne Fritzon och Socialdemokraterna visar en imponerande förmåga att frisera historieskrivningen.  För ett par år sedan orsakade den socialdemokratiska europaparlamentarikern Heléne Fritzon en viss uppståndelse. Hon hade fångats på ett filmklipp från säkerhetspolitisk debatt, där hon argumenterade för att Sverige skulle stanna utanför Nato. Hon motiverade detta med att Sverige, till skillnad från våra grannländer, inte drogs in i andra världskriget. Den svenska neutraliteten under kriget visade, enligt Fritzon, att vi är ”oerhört skickliga på att inte ställa oss på någons sida”. Reaktionerna på klippet kom sig av att neutraliteten mellan demokrati och nazism möjligen inte var den stoltaste stunden i svensk historia. Men filmen illustrerade också Socialdemokraternas förmåga att vid behov byta sida, eftersom partiet kort efter att uttalandet fick uppmärksamhet plötsligt började förespråka att Sverige skulle bli medlemmar i Nato. Den kompetensen har nu kommit till användning igen. Tidigare i år valde Heléne Fritzon, och hennes partikamrater i Europaparlamentet, att rösta för ett omstritt EU-direktiv om sänkt energiförbrukning i fastigheter. Direktivet skulle, bland annat, tvinga ett stort antal svenska husägare att renovera sina fastigheter för hundratusentals kronor. Förutom att direktivet hade blivit extremt kostsamt, skulle det också vara ett klimatslag i luften. Förutom att direktivet hade blivit extremt kostsamt, skulle det också vara ett klimatslag i luften. Hus i Sverige håller till skillnad från i resten av EU temperaturen uppe med fjärrvärme och fossilfri el. Dessutom har svenska bostäder generellt redan bra energiprestanda. Boverket har varnat för att påtvingade renoveringar i själva verket skulle leda till högre utsläpp av koldioxid i Sverige.  Trots Fritzons ställningstagande för några månader sedan, försökte S ändå ta åt sig äran när det förra veckan meddelades att enskilda husägare inte ska omfattas av renoveringskraven. ”En lättnadens suck” och ”en stor förhandlingsframgång”, kommenterade Fritzon till nyhetsbyrån TT. Vilket hon hade rätt i. Men framgångarna hon skröt om var andras förtjänst, inte hennes egen. Organisationen Villaägarna, som i flera år bildat opinion och uppvaktat bland annat just Heléne Fritzon för att stoppa tvångsrenoveringarna, kallade uttalandet ”provocerande”. Och, får man lov att tillägga, också en aning imponerande. Från att ha varit oerhört skickliga på att inte ställa sig på någons sida, bemästrar S nu också konsten att stå på alla sidor samtidigt.

Heléne Fritzon står på alla sidor samtidigt


Fem personer har dött i hissolyckan i Sundbyberg, bekräftar åklagaren. Olyckshissen såldes 2017 till en uthyrningsfirma. ”Det här är en allvarlig händelse som vi nu utreder.” Strax före klockan 10 på måndagsförmiddagen larmades räddningstjänst, polis och ambulans till en byggarbetsplats i Sundbyberg, norr om Stockholm. En hiss vid en byggarbetsplats hade rasat från hög höjd. Åklagaren bekräftar på tisdagen att fem personer har dött. Åklagare Gunnar Jonasson vid Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål säger i ett pressmeddelande att den tekniska utredningen fortsätter på platsen. Samtidigt pågår arbetet med att säkerställa identiteten på de avlidna. De omkomna var inte anställda av huvudentreprenören vid bygget, uppger Tomas Kullberg, ordförande för Byggnads region Stockholm-Gotland för TT. Vilket företag de arbetade för och vilken anställning de hade är i nuläget oklart. Vad som orsakade olyckan är ännu inte känt. Hissolyckan utreds som grovt arbetsmiljöbrott innefattande vållande till annans död. SvD har sökt Gunnar Jonasson som inte har återkommit. Statens haverikommission har under tisdagen varit på olycksplatsen och fattat beslut om att utreda händelsen. – Vi undersöker platsen och dokumenterar och pratar med folk. Hissanordningen kommer att flyttas från platsen och då kommer vi att kunna undersöka den närmare under bättre förhållanden, säger Jonas Bäckstrand, utredningsordförande och ställföreträdande generaldirektör till TT. TT: Hur lång tid tar en sådan här utredning? – Det vanliga är att det tar tio-elva månader. När vi är färdiga kommer vi att publicera en rapport som blir offentlig. Byggnads ordförande Johan Lindholm kallar det inträffade en ”fruktansvärt tragisk arbetsolycka”. – Jag har aldrig varit med om något i den här omfattningen tidigare. Mina tankar finns naturligtvis hos drabbade och de anhöriga, säger han till SvD. Fackförbundet har varit ute på byggarbetsplatsen och håller kontakten med sina medlemmar. Man erbjuder krisstöd till de som behöver det. Han vill inte spekulera om olycksorsak, utan säger att utredningen måste få ha sin gång. – Nu hoppas jag att den här inledda förundersökningen kommer igång och att de får arbeta med detta, säger Johan Lindholm. När SvD besöker platsen på tisdagsmorgonen är den så gott som öde. En ensam man går uppför trappan till de blå byggbarackerna och medierna letar ögonvittnen. Annars är det tyst. Byggarbetsplatsen är stängd tillsvidare. – Man litar på grejerna, eller man vill ju lita på grejerna. Det är otäckt, jag har aldrig hört något liknande, säger Per Ström som jobbar på ett bygge i närheten. Kicki Bergovic bor i närheten. Hon var på väg till bussen när larmet kom på måndagsmorgonen.  – Det var kanske fem i tio som första brandbilen kom. Och sen kom det ambulans, sen kom det polis, och så kom det ännu fler brandbilar. Och poliser och akutbil också, tror jag. Och då undrade jag vad som hade hänt, säger Kicki Bergovic. Hon gick ner för att se efter och förstod att det var byggarbetsplatsen alla körde till.  – Det är hemskt, stackars människor. Jätteobehagligt. Och jag tänker på deras familjer. Hissen är tillverkad av bolaget Alimak Group. Företagets vd Ole Jødahl säger till SvD att det som skett är ”djupt tragiskt”. – Våra tankar går till de drabbade och deras familjer. Det som skedde i går är djupt tragiskt och förfärligt, säger Ole Jødahl.  Han säger att företaget sålt hissen till ett uthyrningsföretag i Sverige för sex år sedan, 2017. Och att man inte haft insyn i hur hissen har använts

Fem döda i hissolyckan i Sundbyberg: Hissen såldes 2017


”Ingen kan göra allt, men alla kan hålla käften” – ett av många tveksamma guldkorn när Jan Emanuel ger ut en aforismsamling. Andreas Hörmark tuggar floskler och tänker på Horace Engdahl. På mitt barndomshems kylskåp, liksom på många andras, satt några magneter med käcka citat. De var rosa och glättiga. ”Av två onda ting väljer jag alltid det jag inte provat förut”, menade Mae West. ”Det är aldrig för sent att bli den du skulle kunna bli”, påstod George Eliot.  Jag tänker på dem när jag läser Jan Emanuels egen samling av kylskåpsmagnetscitat, med titeln ”Aforismer” – ett slags syskonbok till den mer anspråksfulla självbiografi han publicerade i höstas, där han bland annat skildrar sin uppväxt med fattigdom, droger och våld. Denna gång rör det sig om ”kärnfullt formulerade reflektioner eller iakttagelser, gärna uttryckta som lärosatser”, som han själv känner sig nödgad att beskriva dem i bokens inledning.  Författaren själv känner vi till vid det här laget. I den mycket kortlivade socialdemokratiske partiledaren Håkan Juholts förord (!) beskrivs den muskulöse och skäggige socialdemokraten Jan Emanuel, som hånar Greta, köper årgångsviner och samlar guldtackor. Som blivit en maktfaktor, rent av ”ett eget solsystem”, tydligen – och som agiterar för socialism och uppmuntrar människor att ta makten över sina liv.  Juholt menar även att han inte kan komma på någon annan än Emanuel som hade kunnat formulera citaten i denna i ärlighetens namn rätt snåla volym om 35 aforismer. (Det blir inte bjussigare av att många av dem redan publicerats på författarens Instagramkonto tillsammans med bilder från diverse lyxbilsköp.) ”Att förverkliga en dröm är starten för nya”, skriver Jan Emanuel. ”Att göra något istället för inget är enklare än du tror”, också. Really, Juholt? Ingen annan? Själv har jag redan i denna texts första stycke kommit på två. Och det är bara att googla ”inspirerande citat” för att få hundratals fler. Eller att samtala med vilken ledarskapscoach som helst: ”En stängd dörr är fortfarande en dörr. Den går att öppna”, resonerar Emanuel, som inte verkar ha dille på konceptet metaforer.   Men visst, några utmärkande drag finns. Emanuels magnettexter är exempelvis bröligare än Wests och Eliots. Dels sett till det grafiska – Emanuel jobbar med ett citat per uppslag och med så gigantiska blaffor till bokstäver att sidorna mest liknar syntavlor hos en gammal optiker. Dels i tonen, det allra första citatet kungör snabbt vad det är frågan om: ”Ingen kan göra allt, men alla kan hålla käften.” Ibland är de ännu mer aggressiva: ”Jag ska återskapa det trygga folkhemmet. Haka på eller flytta på dig” osar inte direkt av ett demokratiskt patos. I hans folkhem hade inte jag känt mig trygg. Det är förstås lätt att blanda in Horace Engdahl, som i Sverige de senaste decennierna kommit att ge den kärnfulla reflektionen ett ansikte. I ”Cigaretten efteråt” beskriver han aforistikerns värv såhär: ”Att formulera en aforism är som att trampa fel och ta ett danssteg för att inte falla omkull.”  Det är en eggande bild. Och den får oss att stanna upp och fundera en smula, tills tanken landar i oss och nästan får oss att tro att vi själva uttryckt den. Så är en bra aforism. En bra aforism är inte en lyckokaka med en koncentrerad inspirationsföreläsning i.  Emanuels självhjälpsparlör ”Aforismer” är med andra ord inte bra. Han trampar helt enkelt fel, tar inget danssteg utan faller omkull

Recension: Jan Emanuels Aforismer – full av idisslade floskler


Ytterligare en ukrainsk enhet brukar nu svenskt pansar. SvD når den 93:e brigaden från Bachmuts ruiner, där soldater vittnar om ett dödläge – men ser ljusglimtar. Och nu får de hjälp av svenska mekaniker på plats. Under ett rutinuppdrag blickar Anatolij ut över det krigshärjade landskapet. Han är vagnchef i ett svenskt Stridsfordon 90. Något han uppskattar med fordonet är det toppmoderna maskeringssystemet – med dämpad värmeutstrålning och en förhållandevis tyst motor är han van vid att undvika fiendens spaning.  Så när tystnaden plötsligt bryts av en öronbedövande explosion blir läget särskilt allvarligt. Det är en artillerigranat som har slagit ned direkt på kanontornet. Anatolij beordrar stridsfordonet att återvända till basen för reparation. Under vägen tillbaka funderar han på vad som hade hänt om de i stället hade suttit i en sovjettillverkad BMP, som han tjänstgjorde i tidigare. Då skulle ingen av besättningens medlemmar längre vara vid liv, enligt honom. De tillhör Ukrainas 93:e mekaniserade brigad och strider i området omkring den symboliskt viktiga staden Bachmut. SvD når dem i ett videosamtal över Whatsapp, där de kopplat upp sig från frontlinjen via en Starlink-terminal. På frågan om hur det svenska stridsfordonet, internationellt känt som CV90, presterar i kriget vill alla svara samtidigt. – Jag är övertygad om att det är det allra bästa som Europa har försett oss med, säger Anatolij.  Bachmut är en av de frontlinjer där aktiva strider hållit på som längst. Ryska trupper nådde stadens utkanter i september förra året. Bachmut erövrades av Ryssland i maj i år, men striderna omkring har fortsatt oavbrutet sedan dess. Därför har positionerna inte hunnits befästas helt, enligt bedömningar. Det har heller inte minerats i någon större utsträckning, vilket enligt flera militära analytiker gör att det är en av få platser där snabba genombrott kan ske – för båda sidor. I våras tränades soldaterna i Sverige. I vanliga fall är utbildningstiden mellan nio och elva månader, men på grund av den då stundande motoffensiven fick de nöja sig med omkring 90 dagar. Alla understryker att det har varit tillräckligt, och hyllar både kompetensen och engagemanget hos de svenska instruktörerna. Enligt Anatolij är skillnaden ”som mellan himmel och jord” mot en sovjetisk BMP, som är bland det vanligaste stridsfordonet i både Ukrainas och Rysslands arméer. Jurij, gruppens förare och mekaniker, fyller i: – Teknologiskt är allt på högsta nivån. Vagnen är snabb, tyst, och välskyddad. Därtill är den dödligt pricksäker, fortsätter han. – Ett internskämt under utbildningen var att det här är ett ”prickskyttegevär i 40 millimeter”. Det bandgående stridsfordonets uppgift är framför allt att säkert transportera soldater under en framryckning och understödja dem. Den ska också kunna bekämpa andra stridsfordon. Men de svensktillverkade CV90 är inte gjorda för att mäta sig med stridsvagnar. Det är något som Jurij vill revidera: – Föreställ dig att ett stridsfordon 90 möter en rysk stridsvagn. Med rätt besättning kan vi vinna den duellen. Vi är så mycket snabbare. Han är väl medveten om att det inte ”ska gå”. Stridsvagnar, med mycket tjockare pansar och större kanoner, kan i regel slå ut äldre stridsfordon med ett enda skott. Men Jurij insisterar, han tror att det är möjligt. Enligt honom gör CV90:s tystnad och snabbhet att de ryska stridsvagnarna kan utmanövreras, och om tillräckligt många skott sätts på samma ställe så penetrerar de pansaret. Det finns inget rakt svar på vilket världens allra bästa stridsfordon är, då olika arméer har varierande förutsättningar och kravbilder

Ukrainsk brigad i Bachmut: ”Stridsfordon 90 är det bästa Europa gett oss”


Det ideella arbetet är inte riskfritt, varken mentalt eller fysiskt. Men det gör skillnad, och får besvikelse att vända till hopp, skriver Nuri Kino i Ledarsidans julkalender. När jag i början av oktober kom hem från Armenien var jag slut. Inte av sömnlösa nätter, inte av all energi det krävs att bidra till uppbyggnad av tillfälliga flyktingboenden, utan av besvikelse på världsledare och massmedier – liv hade kunnat räddas, men de valde att titta bort.  Men jag ser också det andra. Besvikelsen har bytts till hopp igen. Det består av en folkrörelse av människor som vill agera. De som står i kö för att bli medlemmar i Hovsjö kvinnoförening och Ikoros verksamheter i Södertälje. Föreningarna som var ämnade för pensionärer, har nu medlemmar i trettioårsåldern. Man umgås, bryter sin isolering och bidrar till andras välmående genom att samla in pengar till behövande. I Södertälje delar Länstidningen och Pingstkyrkan också till jul ut matkassar. Antalet behövande växer för varje år. Restaurangkedjan Grekiska som startade i Södertälje har bestämt sig för att på julafton ha öppet och dela ut gratis mat. Och över tjugo av deras systerkrogar landet runt söker volontärer som kan vara med.  Även äldre, en före detta FN-tjänsteman skriver till mig ”Snälla, jag är klar i huvudet, är bara 71 år, talar flera språk flytande, jobbat med biståndsprojekt i många år, jag blir galen av att detta inte används”.  Hoppet värmer när man ser ungdomar från hela världen vädja till hjälporganisationer om att få bli volontärer.  På plats finns redan många ideella krafter. Som läkaren som bröt sitt ben när en vägg föll på det under en jordbävning. Han ville fortsätta jobba, hans händer var ju intakta. Eller de barn som snabbt bildade en kedja av hjälpande händer när vi delade ut mat i Aleppo i Syrien.  De tillhör inte någon särskild religion, inte heller någon speciell nationalitet. Gemensamt för dem är att de vägrar sitta stilla. Fältarbetet är inte riskfritt. Man kan bli skadad, både fysiskt och mentalt. För att rädda liv, just i den stunden då det kanske är avgörande, kan man dessutom tvingas att agera på sätt som av människor utan insyn i den sortens verksamhet kan tolkas som korrumperat, och man riskerar därmed att bli skandaliserad. Man kanske tvingas muta någon, hota någon annan, och på andra sätt anpassa sig för att just i den stunden kunna hjälpa så många som möjligt.  Men man gör det igen och igen, oavsett hur slut man är av att bli vittne till våld och, som i Armenien, etnisk rensning. För frukten av ideellt arbete, att få vara med om att till exempel förändra ett värnlöst barns liv, är oförglömligt.  God Jul!


Trots allt hån så lever esperantismen, om än lite på sparlåga. Och att esperanto är ett fullt funktionellt språk råder det ingen tvekan om. Lider du av att vara alltför populär? Tar folk dig på mer allvar än du önskar? Då finns det knep att ta till. Exempelvis kan man delge sina vänner att man just sett Elvis på bussen, att utomjordingar byggde Öresundsbron eller att det var Ted Gärdestad som knäppte Palme. Men om inte det gör susen kan jag tipsa om ytterligare ett: nämn esperanto och ge uttryck för att det skulle ha någon form av existensberättigande. Min erfarenhet är att det får stora delar av omvärlden att reagera på ungefär samma vis. Man ses helt enkelt som någon som inte har alla kanoter i hissen. Till och med inom mitt eget skrå rynkas det på näsan, trots att lingvistyrket inbegriper att behandla alla språk med respekt. Jag vill dock hävda att reaktionen är obefogad. Det internationella språket som lanserades 1887 är i mångt och mycket precis vad det utger sig för att vara – fiffigt konstruerat och tämligen lättlärt. Dessutom högtidlighålls det just denna vecka. Den 15 december är nämligen inte bara premiärdagen för ”Abba: The movie” och Dvořáks nia, Sven Delblancs och Sitting Bulls dödsdag samt amerikanska citronmuffinsdagen, utan dessutom den officiella esperantodagen. Det förtjänar en bägare. Ett konstgjort språk har nämligen två stora fördelar framför naturliga motsvarigheter. Det kan för det första utformas för att vara lättlärt genom att sakna undantag och oregelbundenheter. Allt som går att göra får man göra. Och för det andra är det inte någons egendom. Den som råkar ha ett stort språk som modersmål får därmed inga fördelar på andras bekostnad. Esperanto är förvisso inte helt igenom perfekt. Hade någon frågat mig skulle jag ha utformat en del saker annorlunda. Men med tanke på att skaparen Ludwig Zamenhof var en glad amatör och att vi för 140 år sedan visste mindre om världens språk än vi gör i dag får man nog säga att han fick till det riktigt skapligt. Fullständigt neutralt är det förstås inte, eftersom den gode Zamenhofs repertoar mest bestod av europeiska språk, och ett av de vanligaste styckena kritik skjuter in sig på just (den då något överdrivna) eurocentrismen. Vad som lättare glöms bort är att det mest realistiska alternativet engelska inte bara påminner om, utan är ett europeiskt språk. Och tvärtemot vad svenskar gärna tror kan den överväldigande majoriteten av dagens jordbor inte mer engelska än esperanto. Historien kan förstås ta märkliga vändningar. Ingen vet vad framtiden har i sitt sköte och allt det där. Men som det ser ut nu framstår slaget som förlorat. Esperanto rönte stora framgångar, men har inte nått den världsspråksstatus som dess skapare siktade på. Man kan gärna titta snett på den som tror att den saken kommer att ändras inom överskådlig framtid, men inte på den som tycker att det vore önskvärt. Tills vidare lever esperantismen, om än lite på sparlåga. Men att esperanto är ett fullt funktionellt språk råder ingen tvekan om, och om inte annat bevisas det av att något eller några tusental faktiskt har det som modersmål. (Nej, ni behöver inte kontakta socialtjänsten – barnen tillägnar sig givetvis omgivningens språk parallellt). För den som själv vill bilda sig en uppfattning kan jag rekommendera läroboken ”Saluton! Esperanto Aŭtodidakte” av Audrey Childs-Mee, som numera finns gratis tillgänglig på nätet. Den är tammetusan en av de mest pedagogiska läroböcker jag läst i något ämne.

Ett språk värt att fira – 15 december är esperantodagen


Schibstedaktien rusade 15 procent efter beskedet om att den norska mediekoncernen ska delas i två bolag. Svenska Dagbladet, Aftonbladet och Omni köps ut från börsen och skiljs från plattformar som Blocket.  Planen är att det nya bolaget Schibsted Media, där även norska tidningar som VG och Aftenposten kommer att ingå, ska avnoteras från börsen och helt ägas av den norska stiftelsen Tinius. Stiftelsen får köpa medieverksamheterna för 6,2 miljarder norska kronor, om affären godkänns av aktieägarna.   Schibsteds resterande bolagsportfölj kommer att vara kvar på börsen, och senare få ett nytt namn. Här finns digitala marknadsplatser som svenska Blocket och norska Finn.  Uppdelningen var inte helt självklar. Men det hade varit svårt att motivera de medieinvesteringar som behövs utifrån aktieägarnas önskemål, konstaterar Schibsteds koncernchef Kristin Skogen Lund på en pressträff på måndagen.  – Det här är en bra lösning som alla kan vara rätt nöjda med. Jag ser framemot en bra övergång och har goda förhoppningar om båda företagens framtid.   Siv Juvik Tveitnes, som sedan 2019 leder divisionen News Media inom Schibsted, blir vd för det nya bolaget Schibsted Media.  – Som medieverksamhet har vi stort ansvar för tillit i samhället, och att vi själva förtjänar tillit. En grundförutsättning är att medierna är fria. Så därför är vi glada över de principer som stiftelsen står för, konstaterar hon. Ole Jacob Sunde, styrelseordförande för Tinius, betonar stiftelsens fokus på långsiktighet och påtalar att mediebolagen med Tinius som ägare slipper undan de svårigheter som kommer med att vara börsnoterad.  – Det finns alltid en dragning att investera i det som har högst lönsamhet, säger han till SvD. Rent kommersiellt är beskedet att medierna måste förbli lönsamma. Det ingår också i affären att det nya mediebolaget ska sikta på en vinstmarginal om 10–12 procent 2024.  Stiftelsen har en affärsmässig syn på företagen men har ett längre strategiskt perspektiv, enligt Ole Jacob Sunde.  – Man måste ha ett visst mått av ekonomiskt oberoende för att ha ett redaktionellt oberoende, säger han.  Måndagens besked påminner om när Schibsted 2018 knoppade av alla portföljbolag utanför Norden i ett nytt börsbolag, Adevinta, som Schibsted blev majoritetsägare i. Det menar medieanalytikern Olle Lidbom. – Marknaden tyckte att det gjorde Schibsted attraktivt och avknoppningen blev en väldigt bra investering för Schibsted. Så jag tänker väl att det här är en kopia på det. Att medieföretagen nu separeras från Schibsteds resterande bolag kan delvis göra dem lite svagare. Tidigare har de haft flera ben att stå på, påtalar han.  – Nu blir man helt och hållet beroende av att gå till sin stiftelse och be om pengar. Samtidigt är medieanalytikern inte särskilt orolig. Tinius är en ”pålitlig och seriös medieägare”, säger han. – Det är ingen riskkapitalist eller kortsiktig investerare som tar över Svenska Dagbladet och Aftonbladet och de norska medieföretagen.  Tinius stiftelse kontrollerar i dag 26,3 procent av kapitalet och 29,2 procent av rösterna i Schibsted.  – Många kanske hickade till och tänkte ”oj, ska Svenskan och Aftonbladet säljas?”. Riktigt så är det ju inte. Det handlar ju om att man flyttar ägandet internt.  Utmaningarna för mediebolagen ligger nu, enligt Olle Lidbom, i en vikande marknad för annons– och kanske även prenumerationsintäkter, samt för SvD ett förändrat mediestöd.  Schibsted har under 2023 inlett ett sparprogram på 500 miljoner. Inga nya sparkrav framkom på måndagen

Schibsted avnoterar Aftonbladet och SvD från börsen – aktien rusar


PM Nilssons råd till statsministern om att förbjuda fler saker av miljöskäl väcker stor ilska i Moderaterna. ”Denne man förstör just nu så oerhört mycket”, skriver en riksdagsledamot.  Statsministern måste bli bättre på miljö- och klimatfrågor och införa fler förbud. Det sa hans tidigare statssekreterare PM Nilsson, numera vd för marknadsliberala tankesmedjan Timbro, nyligen i en intervju med SvD.  – Jag tycker att det har en marknadsliberal funktion på så vis att förbud på ett häpnadsväckande sätt skapar innovationer, sa han.  Ett exempel på bra förbud, enligt PM Nilsson, är så kallade ”nollzoner” där bilar på fossila bränslen inte är välkomna. Något som bland annat Miljöpartiet i Stockholm förespråkar.  – I London finns ett förslag om att göra hela staden till en ”nollzon”. Om man genomför det så tror jag att man ganska snabbt ställer om hela Storbritanniens bilpark, sa PM Nilsson i intervjun. Sedan en tid tillbaka lägger Moderaterna om sin klimat- och miljöpolitik, med ambitionen om en grönare profil som ska locka urbana väljare. Partistyrelsen har till exempel lobbat internt för mer vindkraft och Ulf Kristersson har personligen kritiserat bilismens utbredning. – Staden är för mycket gjord för bilar, sa han i en uppmärksammad intervju i Expressen i somras.  Men den nya linjen har fått hård intern kritik, och PM Nilssons nya bud – att han tror och hoppas att Ulf Kristersson kommer att införa fler förbud – väcker starka reaktioner. Inte minst i sociala medier.  ”Denne man förstör just nu så oerhört mycket för både Moderaterna och Timbro med sina allt märkligare utspel”, skriver Jan Ericson (M), medlem i riksdagens bilnätverk, på X.  Kristoffer Tamsons (M), oppositionsregionråd i Stockholm, är rejält kritisk till PM Nilssons förslag. Förbud är en bra åtgärd mot brott och farliga kemikalier, tycker han, men som frihetlig och borgerlig ska man akta sig för att använda det.  – Att med förbud försöka begränsa människors möjlighet till resa och rörelse är i sin förlängning alltid fel svar, säger Kristoffer Tamsons som påpekar att det trafikpolitiska ansvaret huvudsakligen ligger på kommun- och regionnivå. – Det är inte Ulf Kristerssons sak att bestämma trafikpolitiken i Stockholms innerstad. Ett bättre sätt för att minska biltrafik i innerstan är att bygga ut kollektivtrafiken och bygga ringleder, enligt Tamsons. Han delar inte Ulf Kristerssons tanke om att städer är för anpassade för bilar.  – Nej. Det handlar inte om vad jag tycker. Fakta säger att det inte är så i dag och att när vi bygger och planerar våra städer i dag så gör vi det på ett annat sätt, säger Kristoffer Tamsons.  Vad är det för fakta? – Fakta talar för att vi redan rör oss bort från den utvecklingen. Det är en tes som var en utgångspunkt för oss på 1990-talet när vi hade problem med 1960- och 70-talets trafikpolitik som ledde trafik in i stan i stället för runt den.  Så Kristersson har fel? – Nej, jag håller med om att vi under lång tid byggde fel när det gällde att riva städernas innerkärnor och att leda in trafik i stan – i stället för runt. Men man missar att det finns en rörelse sedan ett antal decennier mot att bygga en annan typ av stad.

PM Nilsson har själv svarat kritiker på X: ”Som tur är en marginaliserad röst i en alltmer miljömedveten borgerlighet”.

Ilskan pyr efter PM Nilssons uppmaning till statsministern


Jens Liljestrand har tagit hjälp av boken ”Omtyckta människor” för att bli mer likeable. Texten rymmer en svindlande insikt – som får mig att ifrågasätta min egen världsbild. Jens Liljestrand har insett att han har ett allvarligt problem: han är inte likeable. I två texter i Expressen skildrar han sin förändringsresa: han tar fram rödpennan och läser psykologen Björn Hedensjös ”Omtyckta människor: forskningen, knepen och övningarna som gör dig likeable”. Därefter testar han metoderna under Bokmässan i Göteborg. Med framgång, ska det visa sig. Liljestrand vittnar om en omedelbar effekt. Skiftet märks både under mingel och i servicesammanhang (”möten som tidigare varit betydelselösa och rent transaktionella”). Dessutom förändras hans självbild. Han blir tryggare och mer avslappnad. Vad är det då för mirakelkur han genomgått? Bokens råd handlar bland annat om att ställa följdfrågor, le, hålla ögonkontakt, spegla kroppsspråket hos den man talar med samt bete sig som att man faktiskt är goda vänner. Jag läser och drabbas, om möjligt, av en ännu större aha-upplevelse än Jens Liljestrand.  Det här är alltså saker som inte alla redan vet intuitivt?  Själv har jag sett det som ett slags moms som automatiskt ingår i varje social interaktion (även de så kallade transaktionella). Saker som en del – med tillräckligt mycket status eller makt – har råd att strunta i och som andra misslyckas med, men som i grunden är regler snarare än råd. Jag menar inte att jag är bra på sociala interaktioner, utan att jag är en högst genomsnittlig tjej. Tanken på att inte ständigt fundera över hur man uppfattas känns främmande. Men Liljestrand är långtifrån ensam. En annan person som i vuxen ålder insett hur han framstår är Andrev Walden. I en text från år 2020 med rubriken ”Jag har alltid trott att jag varit en ’skön kille’” berättar han att han tack vare sin sambo (som att döma av hans DN-texter väckt många viktiga insikter) förstått att han ses som självupptagen. Ordväxlingen är symptomatisk: för de flesta kvinnor sker det sociala ansvarstagandet reflexmässigt. Walden tar hjälp av psykologen Jenny Jägerfeld för att bli mer omtyckt. Intervjun slutar med att han frågar Jägerfeld om hon tycker om honom, varpå hon intygar att hon verkligen tycker mycket om honom, varpå han säger att hon ska svara ärligt, varpå hon säger att hon alltid gillat honom.  Ordväxlingen är symptomatisk: för de flesta kvinnor sker det sociala ansvarstagandet reflexmässigt. Walden får bland annat rådet att öva sig i klassisk turtagning: att inte bara gå på om sig själv, utan visa intresse för andra. Att han i den nya podden ”Helvetet” ägnar en halvtimme åt att berätta om stunden han tog emot Augustpriset, medan kollegan Parisa Amiri ställer följdfrågor, får betraktas som en olycklig slump. Att bli medveten om sina sociala tillkortakommanden är förstås en helt annan sak än att förändra dem. En gång (på ett mingel) kom det fram en (manlig) livscoach till mig som förklarade att jag ber om ursäkt för mig själv genom mitt kroppsspråk. Jag vet! svarade jag med ett leende. Jag sa inte att jag har vetat det sedan jag var åtminstone tretton år gammal och att jag har försökt stävja det lika länge (det hade riskerat att leda till dålig stämning). Jag anstränger mig för att räta på axlarna och undviker att lägga benen i kors när jag intervjuar någon. Under stora zoom-möten – där mikrofonen är avstängd – försöker min kropp skapa trevlig stämning på distans genom att nicka bekräftande trots att hjärnan vet att ingen bryr sig

Bara män behöver Hedensjös bok Omtyckta människor


Festen är över, men vetenskapen kommer fortsätta skörda nya segrar, bryta ny mark. I tider av politiska och ekonomiska nederlag går det att glädjas extra mycket över det, skriver Tove Lifvendahl i Ledarsidans julkalender. Festernas fest är ett makalöst kalas. Nobelfesten i Blå hallen är en mäktig manifestation, en estetikens och elegansens högtidsstund. Vi sitter bänkade i tv-sofforna och följer de vackert klädda när de skrider ner för trappan till festsalen som är 50 meter lång, 30 meter bred och mäter 22 meter från golv till tak. SvD:s Johan Lindberg ger en fin historiebeskrivning av platsen där Eldkvarn brann 1878, och sedermera Stockholms stadshus uppfördes. Från och med 1934 förlades Nobelbanketten till Stadshuset, till en början i Gyllene Salen och från och med 1974 i just Blå hallen (med enda avbrott under andra världskriget, och 1956 när Sovjet hade gått in i Ungern). Det är den fullständiga tonträffen mellan format och innehåll som skapar magin. För syftet med alla mödosamt planerade serveringar, ceremonier, tal och sprakande glassbomber, är att hylla allt det sannolikt stundom mödosamma och noggranna arbete som festföremålen har vigt en stor del av sitt liv åt, för mänsklighetens fromma. Årets tre Nobelpristagare i fysik belönas för experiment som har givit mänskligheten nya verktyg för att utforska elektronernas värld inuti atomer och molekyler. De tre pristagarna i kemi belönas för upptäckten och utvecklingen av så kallade kvantprickar, nanopartiklar som bland annat kan guida kirurger när de ska avlägsna tumörvävnad från kroppen. Och de två medicinpristagarnas upptäckter blev avgörande för utvecklingen av effektiva mRNA-vacciner mot covid-19.  Nobelpristagaren i litteratur belönar ”nyskapande dramatik och prosa som ger röst åt det osägbara”. Den norska Nobelkommittén utdelar fredspriset för en kamp mot förtrycket av kvinnor i Iran och kamp för mänskliga rättigheter och frihet. Och Kungl. Vetenskapsakademien delar ut Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne 2023 för insatser som lett till förbättrad förståelse för kvinnors historiska och nutida roll på arbetsmarknaden. Det går att känna stor tacksamhet för vart och ett av de här priserna, och allt vad de representerar i flit, uthållighet och excellens, personliga uppoffringar och målmedvetenhet. Deras insatser kommer alla till del. Deras bedrifter gör världen större, rikare och klokare. Att festen nu är över innebär inte att det roliga är över, tvärtom. Det kommer mera. Och det är något att glädjas åt, i tider där det inte saknas företeelser att nedslås av. Vetenskapen och den skapande människan kommer att fira nya triumfer, igen och igen. Och den 10 december 2024 hålls en ny fest, för nya upptäckter, framsteg och beundransvärt arbete. Nedräkningen har just börjat.

Nedräkningen till Nobelfesten 2024 har just börjat


Efter år av besvikna aktieägare ska nyhetsverksamheten i Schibsted avnoteras från börsen. Det som en gång var en sidoverksamhet – marknadsplatserna – har nu tagit över bolaget helt. 1948 sjöng Karl Gerhard en gladlynt och humoristisk liten melodi med följande textrad: ”Vi tjänar in på gungorna vad vi förlorar på karusellen". Föga visste han att denna enkla mening skulle komma att summera den nordiska mediemarknaden långt senare. De nordiska tidningarna har varit karusellen som de senaste 20 åren delvis betalats av en rad andra affärer. För den norska mediekoncernen Schibsted är det dock slut på detta i samband med måndagens nyhet. Schibsteds huvudägare, Stiftelsen Tinius, avser att köpa ut alla nyhetsmedier från börsen och i stället äga dem privat. Bland dem ingår bland andra Aftonbladet och Svenska Dagbladet i Sverige, och VG och Aftenposten i Norge. Kvar på börsen blir marknadsplatser och finanstjänster som exempelvis Blocket, Prisjakt och Lendo. Affären är villkorad av att aktieägarna godkänner den. Uppdelningen kan sägas vara ett resultat av hur börsen sett på Schibsted de senaste åren. Med sin plånbok har börsen tydligt röstat för marknadsplatser och mot nyhetsmedier. I praktiken har medierna agerat som ett sänke för Schibsteds aktie. Responsen på måndagens besked blev således omedelbar. Schibsteds aktiekurs rusade med över 14 procent. Börsens intresse för marknadsplatser har skapat en slags ofrivillig identitetsförändring av hela Schibsted. Och nu har det nått en punkt där bolaget är tvunget att göra någonting åt det. För att förstå förändringen behöver vi gå tillbaka några år i tiden. 2007 köpte Schibsted alla aktier i Blocket.se. Då skrev branschmedierna – tidstypiskt nog – att ”eftertextmarknaden fusioneras”. Det vi i dag kallar marknadsplatser hette då “eftertext” eftersom det ansågs vara en digital version av de radannonser som tidigare legat ”efter texten” i dagstidningarna. I början ansågs de mycket lönsamma marknadsplatserna vara en bra match med tidningar. Aftonbladet var en av Sveriges mest välbesökta sajter, och kunde skicka sin trafik vidare till Blocket. Gungorna och karusellerna verkade passa bra ihop. Men över tid blev marknadsplatserna allt mer självständiga. Beroendet av tidningarnas publik minskade i takt med att de sajterna blev mer välkända. Samtidigt påbörjades en internationalisering. Om Schibsted nu lyckats så bra i Sverige och Norge, kunde man inte göra samma sak i andra länder också? Det kunde man. Blocket-kopior skapades i länder över hela världen. Schibsted gick från en relativt liten nordisk mediespelare till en av världens tre största ägare av marknadsplatser. 2018 nådde det en punkt där man var tvungen att separera den internationella delen av marknadsplatserna till ett nytt bolag, Adevinta. Och i november i år sålde Schibsted 60 procent av Adevinta för omkring 23 miljarder kronor. Det är de pengarna som storägarna Tinius nu kan använda för att köpa ut alla nyhetsmedier. Att äga medieföretag som stiftelse finns det fler exempel på i världen. I Storbritannien finns exempelvis Scott Trust Limited som äger tidningen The Guardian. Stiftelsens uppgift är att möjliggöra för The Guardian att fortsätta bedriva sin journalistik. Associationen med Stiftelsen Tinius är lätt att göra. Det räcker med att titta på vem som är ordförande hos de båda – norske Ole Jacob Sunde återfinns nämligen på båda positionerna. Vad händer då med journalistiken när man slipper börsens krav? En möjlighet som öppnar sig är större satsningar än tidigare. Då börsen reagerat negativt på nyhetsmediernas svaga lönsamhet har det begränsat möjligheten att bygga dem till något större

Nyhetsverksamheten i Schibsted avnoteras från börsen


Mycket tyder på att Iran pressar Sverige att frige den livstidsdömde Hamid Nouri i utbyte mot den fängslade Johan Floderus. – Jag tror inte att det finns något annat alternativ än att släppa Nouri, säger Said Mahmoudi, iranskfödd expert på internationell rätt. Den 19 december ska Svea hovrätt meddela dom mot den iranske åklagarassistenten Hamid Nouri, som i tingsrätten dömdes för mord och grovt brott mot folkrätten – till livstids fängelse.  Nouri, som greps på Arlanda 2019, var en nyckelperson då flera tusen politiska fångar i Iran på kort tid avrättades 1988. Nu menar experter att EU-diplomaten Johan Floderus blivit en bricka i ett iranskt spel för att få ut Nouri.  – Det här är en väl etablerad metod i Iran, som man använder för att tvinga andra stater att göra saker man vill. Det finns många exempel på personer från länder som USA, Australien, Storbritannien, Nederländerna och Frankrike, säger Said Mahmoudi, professor emeritus i internationell rätt vid Stockholms universitet. Han har läst den sakframställan som den iranska åklagarmyndigheten publicerat.  Där står bland annat att Johan Floderus enligt artikel 286 ägnat sig åt ”spridning av fördärv på jorden” och att han hotat Irans säkerhet genom att spionera på Irans kärnkraftsprogram, på uppdrag av Israel. – Gud vet allt som man kommit upp med. Det är också dåligt skrivet, sannolikt gjort av en obildad person. Grundlösa påståenden radas upp. Inga konkreta bevis läggs fram eftersom utredningen är hemligstämplad. Det påstås också att han erkänt. Iran är ingen rättsstat, säger Said Mahmoudi. Rättegången mot Johan Floderus, som suttit fängslad i över 600 dagar, inleddes i helgen i Teheran. Men har redan ajournerats. Någon svensk ambassadperson släpptes inte in vid förhandlingarna.  – Det enda positiva som jag sett på bilder är att två försvarsadvokater och en auktoriserad tolk fanns närvarande. Det har funnits rättegångar helt utan advokater, påpekar Said Mahmoudi. Mot bakgrund av de allvarliga anklagelserna mot 33-årige Floderus är dödsstraff den mest sannolika domen – att döma av praxis i Iran. Men det behöver inte betyda att någon avrättning kommer att äga rum. – Det är en väldigt ovanlig påföljd för utländska medborgare. Domarna fungerar mer som ett påtryckningsmedel, tillägger Said Mahmoudi. Enligt en källa till SvD har UD förberett ett team som ska förhandla med Iran. UD svarade på måndagen att man håller nära kontakt med EU och arbetar intensivt för att få Johan Floderus fri, men att man inte i nuläget kan gå in på några detaljer. Belgien lyckades i fjol få en av sina fängslade medborgare frisläppt i utbyte mot att en iransk diplomat, som dömts till 20 års fängelse för att ha planerat ett terrorbrott mot en konferenslokal, också frigavs.  Det finns flera svenska medborgare i iranskt fängelse. Läkaren Ahmad Reza Jalali, vid Karolinska Institutet som även innehar iranskt pass, greps 2016 och dömdes till döden för påstått spioneri för Israels räkning.  – Men i det fallet finns ingen klar koppling till någon utväxling. Det gör det däremot med Nouri och Floderus. Gång på gång har de nämnts i samma sammanhang av iranska myndigheter, säger Said  Mahmoudi.  Han pekar på att relationen mellan Iran och Sverige var god fram till 2019 då Hamid Nouri greps, men tillägger att det sedan dess ofta publicerats fientliga angrepp på Sverige i iransk media.  Med sitt ursprung och sin rika erfarenhet tror han att Sverige kommer att pressas till att frisläppa Hamid Nouri: – Jag tror inte att det finns något annat alternativ, säger Said Mahmoudi Samhällsdebattören Kurdo Baksi, känd bland annat för sin kamp för att få förläggaren Gui Minhai frigiven ur kinesiskt fängelse, kallar metoden ”kidnappningsdiplomati” och säger att den är mest förekommande i Iran, Kina och Turkiet

Iran pressar Sverige att frige Hamid Nouri i utbyte mot Johan Floderus


Både i USA och Europa riskerar stödet till Ukraina att blockeras framöver. Statsminister Ulf Kristersson är ”mycket bekymrad” över läget. Sverige ger samtidigt 1,4 miljarder kronor till det krigshärjade landet i ett nytt stödpaket. Det riskerar att bli en negativ spiral. Om stödet till Ukraina från USA börjar svikta kan europeiska länder följa efter. Och om europeiska länder börjar svikta kan det slå in i den amerikanska debatten. Statsminister Ulf Kristersson (M) varnar nu för utvecklingen. – Det långsiktiga stödet börjar nu ifrågasättas på flera olika håll. Jag är mycket bekymrad över detta, säger han på en pressträff. Regeringen ska i veckan fatta beslut om ett nytt kortsiktigt, icke-militärt stödpaket till Ukraina på 1,4 miljarder kronor.  – Det är det enskilt största hittills inom ramen för vårt bilaterala bistånd till Ukraina, säger Ulf Kristersson. Biståndsminister Johan Forssell (M) säger på pressträffen att stödpaketet bland annat går till elförsörjning, värmeförsörjning och annan kritisk energiinfrastruktur. – Det är efterfrågat av Ukraina själva, som nu går en kall vinter till mötes. En vinter där Ryssland medvetet attackerar civil elinfrastruktur för att se till att en redan hårt prövad civilbefolkning ska få det ännu tuffare, säger han. Hittills har Sverige gett motsvarande 29 miljarder kronor i ekonomiskt, militärt och humanitärt stöd till Ukraina. Det nya paketet handlar både om att kunna reparera skadad infrastruktur och att bygga ny. – Ryssland ägnar sig åt en form av energiterrorism. Man attackerar civila mål mot en militär bakgrund, säger Johan Forssell. Men det som oroar statsminister Ulf Kristersson allra mest är det långsiktiga, internationella stödet till Ukraina. – Ukraina kämpar militärt, men också ekonomiskt. Stödet till Ukraina är närmast existentiellt för länder i vår del av världen, säger han. I USA har Bidenadministrationen svårt att få igenom nya stödpaket till det krigshärjade landet, något SvD tidigare rapporterat om. Det handlar om att republikaner i kongressen ställer krav – och vill ha striktare migrationspolitik i utbyte. – Det är otroligt viktigt också för Europa att USA håller fast vid sitt långsiktiga stöd. För snart två år sedan var det en av våra absolut viktigaste erfarenheter, att Europa håller ihop, men också att EU-länderna och USA håller ihop. Också i EU kan biståndet stöta på patrull. En av de största punkterna när EU ska fatta beslut om sin långtidsbudget, säger Ulf Kristersson, är 50 miljarder euro till Ukraina. Nu riskerar oenigheter om budgeten att leda till att Ukrainastödet blockeras. – Då går vi in över årsskiftet med inga beslut fattade alls och då lever Ukraina i ekonomisk limbo.  Han säger att det skulle få stora konsekvenser för hela det ukrainska samhällets funktion, bland annat kring löneutbetalningar till offentliganställda och till soldater. Kristersson slår också fast att många länder nu står inför svåra val – och att även Sverige är redo att kompromissa. – Alla har olika önskemål på en budget. En del vill satsa väldigt mycket på andra saker och passar på när vi ska revidera. Andra, med Sverige, Tyskland och Danmark i spetsen, är strama och vill satsa på Ukraina och hålla tillbaka i övrigt.

Sverige ger 1,4 miljarder i stöd till Ukraina


Mediejätten Schibsted kan klyvas i två – där nyhetsdelen blir stiftelseägd och tas bort från börsen. ”Det möjliggör i förlängningen ännu bättre journalistik”, säger SvD:s chefredaktör Lisa Irenius. Aktien rusar på Oslobörsen.  Den norska koncernen Schibsted, som bland annat äger Svenska Dagbladet, Aftonbladet, Omni och Blocket, har inlett en process för att sälja sin nyhetsverksamhet. En avsiktsförklaring har nåtts med Stiftelsen Tinius om ett möjligt köp, skriver koncernen i ett pressmeddelande. Stiftelsen är i dag enskilt störst ägare i Schibsted. Om man skriver på ett slutgiltigt avtal kommer styrelsen att begära aktieägarnas godkännande vid en årsstämma. Det skulle innebära att Schibsted delas upp i två ”mer tydligt inriktade” företag – ett medieföretag som helt ägs av Stiftelsen Tinius och tas bort från Oslobörsen, och ett börsnoterat marknadsplatsföretag. Enligt koncernledningen har båda delarna ”större potential som fristående bolag än inom nuvarande företagsstruktur”. Nyheten fick Schibsted-aktien att stiga tvåsiffrigt på Oslobörsen. Klockan 10.30 var uppgången cirka 14 procent.  Siv Juvik Tveitnes, i dag koncerndirektör i News Media-divisionen, blir chef för den nya mediekoncernen. – Det är ett privilegium att få vara med och skriva ett nytt kapitel i Schibsteds historia. Vår journalistik har byggt samhällen och stärkt demokratier i nästan två århundraden. Vi kan se tillbaka på vår historia med stolthet. Och vi kan se på framtiden med spänning, säger hon i en kommentar. Svenska Dagbladets chefredaktör och vd Lisa Irenius ser positivt på beskedet. – Det här är en stor händelse för Schibsted och för Svenska Dagbladet och jag är övertygad om att det kommer att bli väldigt bra. Nu påbörjas ett nytt spännande kapitel för några av Nordens främsta nyhetsmedier och det kommer att ge både SvD och mediekoncernen i stort ännu bättre möjligheter att utvecklas. Enligt henne innebär det inga märkbara förändringar för SvD:s läsare i det dagliga nyhetsflödet – men hon menar att en renodlad mediekoncern ger bättre förutsättningar framåt.  – Det möjliggör fler investeringar och ökat samarbete – och i förlängningen ännu bättre journalistik. Lisa Irenius ser Stiftelsen Tinius som en ägare ”som förstår journalistikens särskilda betydelse i samhället”. – Och som är mån om att nyhetsmedier ska spela en central roll också i framtidens medielandskap. Givet de utmaningar som finns för medier i dag är det centralt med en stark ägare med långsiktigt perspektiv, säger hon. Ett slutligt avtal väntas skrivas under och köpet gå igenom under första halvan av 2024. ”Transaktionen skulle förenkla Schibsteds övergripande struktur och värdeskapande genom att göra det till ett mer fokuserat marknadsplatsbolag, samtidigt som den möjliggör för nyhetsverksamheten att mer kraftfullt genomföra sin strategi”, står det i pressmeddelandet.

Schibsted kan delas upp – och nyhetsdelen tas av börsen


Tupplurar tycks inte bara förbättra minne och reaktionsförmåga, utan verkar till och med kunna ersätta nattsömn. Men det finns en optimal längd – annars dyker en rad nackdelar upp. Thomas Edison tyckte att sömn var slöseri med tid. Uppfinnaren av glödlampan, som inte behövde begränsas av ljusets timmar för att jobba, ska ha hävdat att han aldrig sov mer än fyra timmar per natt. Å andra sidan var han ett fan av tupplurar.  Framför allt menade Edison att tupplurarna gjorde honom kreativ.  Han använde en särskild teknik: när han la sig för att vila höll han en kula i handen. När han somnade föll kulan i golvet och han vaknade.  Och just där i sömnögonblicket fick han särskilt kreativa tankar, hävdade Edison – tankar som han dessutom kom ihåg i och med att han vaknade. Men kanske var det också tupplurarna i sig som gjorde att han kunde tänka effektivt – trots få sömntimmar. Kunde de till och med kompensera för alltför lite nattsömn? ”Tupplur gav prestationsboost” I en serie av studier ville professor Michael Chee, sömnforskare vid National University of Singapore, ta reda på det. Han och hans kollegor lät 59 personer i 15–19-årsåldern sova i olika sömnkombinationer. Om tonåringarna hade en sömnbudget på totalt 6,5 timmar över ett dygn – var det bättre att sova alla timmar på natten, eller fem timmar på natten och 1,5 under dagen? Och om de hade åtta timmars sömn att fördela? Åtta timmars sammanhängande sömn var det bästa ur alla studerade aspekter, som humör, arbetsminne och processhastighet. Att däremot sova fem timmar på natten och ta sig en tupplur på 1,5 timmar tycktes bättre än att sova 6,5 timmar på natten. – När vi reducerade sömnen under natten till fem timmar, så fick deltagarna en rejäl prestationsboost efter en tupplur. När det handlar om kognition och om humör, då fungerade det att dela upp sömnen. Däremot är det inte säkert att det är så bra ur ett metaboliskt perspektiv, säger Michael Chee. Kompenserar dålig nattsömn Även tidigare studier tyder på att det kan fungera att dela upp sömnen, sett till minne och kognition. I en studie fick deltagarna antingen sova så länge de kunde, antingen på natten eller på dagen – eller sova halva tiden på dagen och halva på natten. Resultaten visade att bara de som sov enbart på dagen kände sig sömnigare än i de andra grupperna. Och sett till prestation på kognitiva tester var det ingen mätbar skillnad mellan grupperna.  Forskarna rekommenderar ändå att man försöker få till den nattliga sömn man behöver och snarare se resultaten som att en tupplur faktiskt kan kompensera för otillräcklig sömn under natten, påpekar Chee. Men framför allt tycks en tupplur under dagen ge en kognitiv boost, sett till flera studier. Och en halvtimmes slumrande verkar både ge den tydligaste effekten på minne och kognitiva förmågor, och den längst ihållande. ”Riskerar att störa nattsömnen” Det såg Michael Chee och hans kollegor när de lät 32 personer vila under olika långa perioder, upp till en timme, och sedan göra olika kognitiva tester. Oavsett hur lång den var, tycktes en tupplur förbättra deltagarnas humör och göra att de kände sig piggare – men det krävdes 30 minuters vila för att se en mätbar effekt på minnet.  – En längre vila tycks generellt ha bättre effekt än en kortare, speciellt om du lider av sömnbrist, men riskerar att störa nattsömnen, säger han. Och har du råpluggat till provet eller tentan hela eftermiddagen, tyder en annan av Chees studier på att du får bättre på provet om en vecka om du slumrar en timme, än om du fortsätter plugga under samma tid. Sämst effekt var att ta en timmeslång paus och titta på en film

Optimal powernap – här är tupplurens ”sweet spot”