Det orsakade ramaskri när Anna Odell och NUG gjorde entré på konstscenen, men de fick också ett varaktigt genomslag. Otto Ruin ser hur dagens idébaserade konstverk blir brickor i kulturkriget. När Anna Odell en vinterkväll i januari 2009 iscensatte ”Okänd kvinna 2009-349701” visste hon inte vad reaktionerna skulle bli. Ingen kunde nog heller gissa att det var början på en av de mest intensiva konstdebatterna i modern tid. Bara veckor senare blev det ramaskri när graffitikonstnären NUG:s ”Territorial pissing” visades på konstmässan Market i Stockholm. Dåvarande kulturminister Lena Adelsohn Liljeroth gick ut i medierna och frågade sig: ”Vad blir nästa grej? Att tända på ett hus och se hur brandkåren reagerar?” 15 år senare är Odell och NUG åter aktuella med var sin utställning i Stockholm. Ett sammanträffande som ger skäl att fundera över deras mediala genombrott. Hade det varit möjligt i dag? Både Odells och NUG:s verk följde vad som kan betraktas som en vedertagen kanoniseringsprocess. Först uppröra, sedan väcka debatt om konstens gränser. Sedan, när tiden är mogen, erkännas för att ha belyst frågor vi inte vågat ställa.  I den alltmer polariserade samhällsdebatten har idébaserade konstverk blivit medel för politiska konflikter.  Sedan dess har flera andra konstverk väckt uppståndelse i medier: Makode Lindes blackface-tårta, en svastika på Sjöfartsmuseet i Göteborg eller Mattias Norströms slokande flaggstång på Sergels torg. Eller för att nämna ett exempel som ligger ännu närmre i tid: ”höstens hetaste konstdebatt” om Sadaf Ahmadi på Borås kulturhus. Medan mycket skiljer konstverken åt finns det två saker som förenar dem: de har alla upprört utifrån idéerna de tillskrevs – och inget av dem har lämnat något större avtryck. På så vis skiljer sig också debatterna om verken från responsen på Odell och NUG. Ju mer deras verk debatterades i pressen, desto mer erkändes de nämligen som betydelsefulla och komplexa. Vad har då förändrats sedan 2009? Först och främst: i den alltmer polariserade samhällsdebatten har idébaserade konstverk blivit medel för politiska konflikter. De uppmärksammas alltså beroende på hur relevanta de är i relation till större politiska konflikter, och blir spelbrickor i kulturkriget bara för att glömmas bort när stormen blåst förbi. När konstens värde avgörs utifrån relevans finns inte längre något behov att särskilja kvalitet från uppmärksamhet. Konstverket förblev mer än en relevant social kritik av tvångsvården. Det är intressant att jämföra med den skepsis som fanns 2009 från kritikerkåren om Odell och NUG. Vissa ansåg att de bara var två i raden av banala ”konstchocker” som fick medial uppmärksamhet i början av 2000-talet. Det ansågs viktigt att skilja medieuppståndelse från kvalitet. Detta ledde till att kvaliteterna i deras verk avseende metod, estetik och syfte dryftades i pressen. I Odells fall bidrog det till den allmänna förståelsen av ”Okänd kvinna”. Konstverket förblev mer än en relevant social kritik av tvångsvården och när stormen hade lagt sig hade fler förstått innebörden av konceptkonst än innan. Förutsättningarna för konsten i det offentliga samtalet har förändrats sedan dess, men kanske kan vi lära oss något av detta. En konstdebatt som diskuterar metod och form, som vågar fråga om kvalitet och inte bara politisk och social relevans, kan göra konstverk både mer komplexa och mer tillgängliga. Och relevanta i mer än bara en mediecykel.


SJ gjorde en halv miljard i vinst 2023. Men för resenärerna var det ett tungt år med stora störningar. I en intervju med SvD varnar SJ:s vd Monica Lingegård för att en ny svår vinter kan ställa till stora problem igen. Det statliga tågbolaget SJ hade ett ekonomiskt förhållandevis bra år under 2023. Rörelsevinsten steg med 19 procent till en halv miljard kronor medan försäljningen låg kvar på oförändrad nivå. Men en stor del av SJ:s kunder ser knappast 2023 som ett bra resandeår. Mängder av tåg ställdes till exempel in mot slutet av året när vintervädret slog till över hela landet. – Vi har haft två väldigt utmanande vintermånader. Det har gjort att våra resenärer drabbats av inställda avgångar med mycket kort varsel och det är jag inte nöjd med, säger Monica Lingegård vd för SJ. Enligt SJ-chefen var november och december de svåraste på tio år och det orsakade mer skador än vanligt på tågen. Det gjorde i sin tur att verkstäderna inte hann med, bland annat för att det tog lång tid att först isa av tågen. – Vi kunde inte ens köra tågen till Skåne för att tina av. För det var kallt där också, säger Monica Lingegård.  Personalbrist i verkstäderna  Effekten blev att under fjärde kvartalet var det endast 66 procent av SJ:s långdistanståg som kom fram i tid. Och i december och i januari var det bara drygt 50 procent av långdistanstågen som nådde slutstation med högst fem minuters försening. – Bedrövligt. Men en stor del av den bristande punktlighet som drabbar SJ:s resenärer ligger utanför vår kontroll, säger Monica Lingegård och pekar bland annat på fel som uppstår på spåren som sköts av Trafikverket.  Fast läget förvärrades ändå av att SJ själva inte har tillräckligt med kapacitet i sina verkstäder. – Det vi saknar är verkstadspersonal, både hos oss och våra underleverantörer. Nu ska vi bygga verkstadskapacitet bland annat i Hagalund. Nu blir det ju svåra vintrar i Sverige ibland. Kan ni inte ha tåg i reserv för att klara det? – Det kostar stora pengar att ha en tågflotta i reserv och jag tror inte att svenska folket vill betala för det.  Och om det återigen blir mycket snö och kyla redan till nästa vinter, då blir det problem igen, varnar Monica Lingegård. – Blir det en extremvinter till, ja vi hinner inte lösa det här problemet på ett år. Osäkert när nya tåg kan vara i drift  På sikt kan det möjligen bli bättre. Bland annat för att SJ nu lägger totalt 19 miljarder kronor på att köpa in nya tåg och modernisera en del av de gamla. Bland annat blir det 25 nya snabbtåg för sju miljarder kronor från franska Alstom. – Vi gör en historisk satsning på nya fordon och då ska vi se om vi kan behålla några gamla tåg i reserv när de nya kommer.  Det kan alltså bli lite fler tåg som kan sättas in under nya svåra vintrar. Frågan är bara när de tågen kommer. – Enlig avtal ska tågen anlända 2026. Men jag har lärt mig under mina tre år i branschen att det finns inget europeiskt tågföretag som får sina fordon i tid. Så det finns säkert risk för förseningar, säger Monica Lingegård som under sin vd-tid fått jobba med många av de problem som tågen ständigt verkar drabbas av. Störningarna beror inte minst på att underhållet av järnvägen, precis som vägarna, är kraftigt eftersatt. Det skapar stora problem för SJ och andra tågföretag när växlar, signalsystem och andra delar inte fungerar.  Nästa år kan det dessutom bli nya stora störningar när Trafikverket ska byta ut kontaktledningarna på en del av stambanan mellan Stockholm och Göteborg. Det gör att under 2,5 år finns det bara plats för hälften av tågen. – Jag är orolig för hur alla människor då ska komma fram

Risk att SJ-tågen fortsätter försenas vid ny svår vinter


193 ryska sajter sprider desinformation i väst – och avslöjas nu i en fransk rapport. ”Det är skrämmande att folk kan få sin världsbild från en algoritm, men svårt att komma åt”, säger en forskningsingenjör.  Det kallas ”Portal Kombat” och är ett ryskt nätverk av desinformation. Dess syfte är att sprida positiv propaganda från Kreml för att påverka allmänhetens opinion i flera västländer. Den franska cybermyndigheten Viginum ligger bakom avslöjandet. Utredningen utfördes av geopolitiska experter och tekniker under fyra månader i höstas. De fann minst 193 sajter som spred falska påståenden, som att Rysslands krig mot Ukraina är en legitim militär operation, och som kritiserade länder i väst. Rapporten pekar också på att Ukraina konsekvent svärtas ner i rapporteringen. De länder som främst utsatts ska vara USA, Storbritannien, Polen, Schweiz, Spanien, Tyskland och Frankrike. Gemensam IP-adress i Ryssland EU:s utrikeschef Josep Borrell har konstaterat att ”fenomenet inte är en bomb som dödar, men ett gift som kan kolonisera hjärnor”. Sajterna har ofta ordet ”pravda” i sin domän och liknar ryska sajter som riktat sig till en rysktalande publik i Ukraina, till exempel i Cherson och Mariupol. Alla sajter har en gemensam IP-adress vid en server i Ryssland. De innehåller text som har kopierats från proryska konton på sociala medier, ryska pressmeddelanden och lokala sajter med automatiserad översättning. Innehållet består enligt den franska myndigheten Viginum även av kontroversiella ämnen och frågor som kan påverka invånarna i ett land. En prorysk kanal på appen Telegram i Frankrike uppges publicera kontinuerligt med upp till nio artiklar i timmen. Här finns även falska påståenden om franska trupper i afrikanska Gabon och Niger. Del av ryska krigföringen Forskningsingenjören David Lindahl vid Totalförsvarets forskningsinstitut (FOI) har mångårig vana av påverkanskampanjer.  – Det den franska myndigheten nu avslöjat kan beskrivas som en del av den ryska krigföringen. Man vill vända opinionen om Ukraina och få länder i väst att sluta skicka vapen, säger David Lindahl. Han påpekar att det kan vara svårt för vanliga människor att kontrollera korrektheten i meddelandena. – Många konton sprider budskapen som en reklammakare gör. Enligt David Lindahl är källkritik en förutsättning för att komma åt fenomenet, men han tillägger att det är ansträngande för folk att dubbelkolla allt. Hur går det annars att bekämpa? – En metod skulle vara att de som delar och gillar inlägg blev tvungna att följa journalistiska krav om återgivande av källa. Samtidigt går det inte att komma åt spridningen på plats i Ryssland där vi inte har någon jurisdiktion. Han säger att internet och dess sökmotorer inte vill missleda människor – tvärtom. Men det är lätt för de som vill sprida desinformation att missbruka internet. Qanon känd påverkanskampanj Resten sköter algoritmen genom att ta fram sökresultatet. – Man ändrar vad som är normalt och förskjuter mittpunkten till en ny norm. I det defaultläget blir det allt svårare att ta till sig motargument för den som inte söker upp den ursprungliga källan, säger David Lindahl. Det finns fler exempel på påverkanskampanjer. Facebookskandalen där den brittiska konsultfirman Cambridge Analytica utan samtycke hämtade in personliga data för politisk annonsering är ett. David Lindahl nämner också att den högerextrema rörelsen Qanon, med hjälp av Donald Trump, för en hemlig kamp mot ”den djupa staten”. Huvudbudskapet är att alla ljuger och att det inte är lönt att vara hederlig. Med stora val under 2024, främst i USA, kan påverkanskampanjer få stor betydelse. – Det man klickar på stämmer med förvalda nyheter och stödjer den givna världsbilden, tillägger David Lindahl.

Ryska propagandasajter avslöjade – har pravda i domänen


Till skillnad från vad som varit fallet under socialdemokratiska utrikesministrar, var Tobias Billströms utrikesdeklaration tydlig och fokuserad. Utrikespolitiken har blivit provinsiell, menade Socialdemokraternas talesperson Morgan Johansson under onsdagens utrikesdebatt i riksdagen. Med det avsåg han att politiken nu i högre grad än tidigare utgår från svenska intressen och är tydligare inriktad på Sveriges närområde. Som om det skulle vara en dålig sak. För till skillnad från vad som varit fallet under socialdemokratiska utrikesministrar, var Tobias Billströms utrikesdeklaration tydlig och fokuserad. ”Regeringen prioriterar” löd budskapet redan i deklarationens inledning. Det gäller såväl i utrikes- som i biståndspolitiken. En stark kontrast mot exempelvis Ann Lindes uppläsning för tre år sedan, då åhörarna togs med på en riktningslös jorden runt-resa med snabba stopp i allt från Chiles nya konstitution till jämställdhetsarbete i Afrika. Inte nödvändigtvis oviktiga frågor, men med högst diffus relation till Sveriges nationella intressen. Sveriges närområde har högsta prioritet eftersom det har globala dimensioner 2024 är Sveriges allt annat överskuggande intressen att, på egen hand och via EU-samarbetet, bistå Ukraina i försvaret mot Rysslands mordiska övergrepp och stärka Europas egen motståndskraft. Det är på slätterna i sydöstra Ukraina som framtiden avgörs för den regelbaserade världsordningen. Sveriges närområde har högsta prioritet eftersom det har globala dimensioner, som Billström uttryckte det i sitt anförande. Mot detta har oppositionen egentligen föga att invända, och gjorde det inte heller i riksdagsdebatten. Men förutom nationella intressen finns också partiintressen. Det var nog framför allt de sistnämnda som motiverade Morgan Johansson att helst diskutera Israels krigföring och situationen i Gaza: här finns en konfliktyta S vill dra nytta av. Men även här har Billström ordning på prioriteringarna. Israel har en obestridlig rätt att existera som stat. Hamas har angripit Israel, som nu utövar sin legitima rätt att försvara sig. Den humanitära krisen i Gaza måste lösas, men utan att hjälp kanaliseras genom aktörer som direkt eller indirekt ger stöd åt terrorism eller antisemitism. Inte heller detta borde det behöva råda oenighet om.

Att Tobias Billström prioriterar Sverige är en bra sak


Det österrikiska bolaget Isi group köper delar av cykelhjälmsbolaget Hövdings konkursbo, skriver konkursförvaltaren i ett pressmeddelande.  Det konkursade bolaget Hövdings teknik, patent och andra immateriella tillgångar ska få en ny ägare. Det österrikiska Isi group vill dock inte ha företagets lager, inventarier eller den befintliga verksamheten som sådan.  ”Isi group inser värdet och potentialen i Hövding Sverige AB:s tekniktillgångar, med strategiska avsikter att fortsätta och vidareutveckla segmentet för bärbara krockkuddar”, står det i pressmeddelandet.  Köpet planeras genomföras under februari månad.  Hövding ansökte om konkurs bara några dagar innan julafton, den 21 december förra året. Det efter att Konsumentverket beslutat om ett permanent säljförbud mot Hövdings enda produkt Hövding 3.  Konkursförvaltaren Johan Klåvus har sedan övertagandet av bolaget letat efter en köpare. Isi group väljer alltså att inte köpa det lager av Hövdingar som Johan Klåvus bland annat till Sydsvenskan tidigare uppgett hade varit värt omkring 50 miljoner kronor, om produkterna fick säljas.  Isa beskriver sig i pressreleasen som ett privatägt industriföretag. Gräddsifoner och krockkuddar, liksom gasflaskor med syre och helium, hör till produkterna som det österrikiska företaget tillverkar idag. På bolagets hemsidan kan man även läsa hur bolagets gas-produkter används i diverse säkerhetsutrustning. SvD har sökt de nya ägarna, via mejl, för att ställa frågor om deras planer och hur de ställer sig till Konsumentverkets kritik, men de har inte återkommit.

Österrikiska Isi group köper Hövdings teknik


Fastighetsmiljardären Roger Akelius tar över som ny huvudägare i Sveriges största friskolekoncern Academedia. Nyheten gav börsen hicka. Kursen i Academedia föll kraftigt efter Akelius entré. Han har en dröm. Och den här gången handlar det inte främst om att tjäna pengar. I alla fall om man får tro honom själv. – Jag vill att Sverige ska hamna högt i Pisa-undersökningen. Fler elever ska slippa mobbing och elever ska få moderna lokaler både i kontorslandskap och utomhusaktiviteter, säger Roger Akelius i skriftliga svar på SvD:s frågor. Han är en av Sveriges rikaste personer. Fram till för någon månad sedan har det framför allt varit en bransch han har associerats med, fastigheter.  Men nu, på ålderns höst (Roger Akelius fyller 79 i vår) satsar han stort på skola och utbildning. – Utan utbildning ingen framtid, skriver Roger Akelius, från sin lägenhet i Fuengirola i Spanien. – Jag ser alldeles för många akademiker som inte skriver korrekta meningar. Beskedet att han blir ny huvudägare i börsnoterade Academedia offentliggjordes på tisdagskvällen i ett pressmeddelande. Academedia är Sveriges största skolkoncern, bolaget har cirka 100 000 elever och 700 friskolor i Sverige och i norra Europa. Han köper Mellby Gårds hela innehav i Academedia, cirka 25 procent av aktierna, och blir i ett slag den i särklass största ägaren. Prislapp: 1,68 miljarder kronor, vilket kan jämföras med anskaffningsvärdet på cirka 1,2 miljarder. Familjebolaget Mellby Gård har varit huvudägare i skolkoncernen sedan 2016. Köpeskillingen innebär en premie på över 20 procent jämfört med stängningskursen på tisdagskvällen. – Vi hade inga planer på att sälja men så dök Roger upp med en propå i början av året. Han kom med ett bra bud och vi har sedan dess träffat honom flera gånger. Han är långsiktig, kompetent och passionerat intresserad av utbildningsfrågor. Då blev beslutet ganska lätt, säger Johan Andersson, vd för Mellby Gård där hans far, Rune Andersson, är ordförande.  Roger Akelius är en färgstark företagare som har tydliga åsikter i många frågor. En av dem handlar om betyg.  – Endast de två bästa i klassen njuter av betyg. Jag har aldrig gillat betyg. Föräldrar är oförskämda mot lärare angående sina egna barn. Bättre med kunskapsnivå modell körkort. Då kan elever prestera i sin egen takt. Roger Akelius menar att den svenska skolan har två stora problem. Hur hanterar vi de som är bäst i klassen och vill rusa vidare och hur agerar vi mot de som har trauman, de som har missat och är sämst i klassen?  Enligt Akelius är det viktigt att eleven får möjlighet att lära sig i sin egen takt med hänsyn till intresse för ett specifikt ämne.   – Det är inte ett axiom att alla trettonåringar samtidigt ska lära sig Pythagoras sats. Det viktiga är att eleven förstår principen och hur den kan användas, inte tidpunkt, inte grupptryck. Hur var din egen skolgång? – Jag hängde med, var bra i matte, fysik och kemi men urdålig i alla bollsporter på grund av dåligt vänsteröga. Hur stora förändringar är att vänta med dig som ny huvudägare? – Jag vill att vi ska se ur kundens, det vill säga elevens synpunkt, inte leva kvar i det militärsystem som fanns för 150 år sedan, säger Roger Akelius och lägger till.  – Fråga eleven; Vill du sitta still i fyrtio minuter på en träbänk med trettio andra i samma rum eller vill du lära dig genom att i en liten grupp med vänner härma hands-on ute i naturen?  Han levererar också ett budskap till Academedias elever idag:  – Jag ska genast donera över hundratusen lättlästa klassiker som Anne Franks dagbok, Skriet från vildmarken


Arbetskraftsinvandringen är viktig för regeringen. Nu tittar vi på åtgärder som motverkar fusk, utan att äventyra kompetensförsörjningen. Det skriver Maria Malmer Stenergard (M) i en replik. I en debattartikel i Svenska Dagbladet skriver Fredrik Kopsch, chefsekonom på Timbro, att regeringen måste backa om lönegolvet. I stället vill Timbro att heltid och kollektivavtal ska gälla.   Låt oss backa bandet. Tidigare gällde ett lönekrav på 13 000 kr för arbetskraftsinvandrare från länder utanför EU. Den 1 november 2023 höjdes lönekravet till 80 procent av medianlönen (27 360 kr). En utredare har fått i uppdrag att titta på ett lönekrav motsvarande medianlönen, men lönekravet ska inte vara utan undantag och utredaren ska även titta på åtgärder som främjar högkvalificerad arbetskraftsinvandring. Utredningens förslag presenteras inom kort. Låt oss först ge frågan lite proportioner. Sverige har i dag en arbetskraft på över 5 miljoner personer. År 2023 beviljades närmare 21 000 förstagångsansökningar om arbetstillstånd. Det motsvarar mindre än 0,5 procent av arbetskraften. Samtidigt har vi över 400 000 arbetslösa som redan bor här.  Bland de största grupperna som får tillstånd ingår högkvalificerade yrken: IT-arkitekter, civilingenjörer och systemtekniker. Här är behovet av kompetens stort, men de tjänar vanligtvis mer än medianlönen och kommer således inte att påverkas. Andra stora grupper är snabbmatspersonal, bärplockare, växtodlare och städare. Trots att denna kompetens och arbetskraft borde finnas i Sverige ser vi i dessa branscher alltså en hög arbetskraftsinvandring men tyvärr också fusk och utnyttjande.  Det högre lönekrav som regeringen låter utreda skulle främst påverka de senare branscherna. Regeringen bygger samtidigt ut arbetslinjen. Genom reformer som bidragstak, krav på aktivering och kvalificering till välfärden ska drivkrafterna öka för personer som redan bor i Sverige att ta jobb som annars besätts av mer lågkvalificerad arbetskraft från utlandet. Och det behövs. Sverige uppvisar i dag tredje störst skillnad i sysselsättningsgrad mellan inrikes och utrikes födda i Europa. Enligt Timbro är det redan i dag svårt att rekrytera och få arbetslösa att ta jobben. De pekar även på att reformen kommer att kosta skattebetalarna fem miljarder. Regeringen är mycket väl medveten om de problem som finns med kompetensförsörjning, och har därför gett utredningen i uppdrag att också titta på behovet av undantag i branscher där lönekravet skulle slå på ett orimligt sätt. Eftersom utredningen inte presenterats, vet Timbro rimligen inte heller vilka förslag som läggs för att faktiskt främja högkvalificerad arbetskraft. De 43 miljarder kronor som artikelförfattaren menar är arbetskraftsinvandringens bidrag till BNP består dels av de IT-tekniker och andra som uppfyller kraven och därmed kan fortsätta att komma till Sverige och arbeta, dels av de jobb där det finns arbetslösa i Sverige som skulle kunna ta jobben. Först om ingen av dessa grupper utför jobben uppkommer bortfall av BNP. Framför allt nämner de inte alls den kostnad som företagen och skattebetalarna får bära när 400 000 står utanför arbetsmarknaden. Arbetskraftsinvandringen från länder utanför EU är viktig, men eftersom den utgör en begränsad del av den totala arbetskraften måste vi också bli bättre på att öka sysselsättningen här och i högre grad nyttja arbetskraft från EU, där den totala arbetskraften uppgår till närmare 200 miljoner personer. Att Timbro och Fredrik Kopsch, som tidigare motsatt sig lägstalöner och varit gigekonomins främsta försvarare, nu sätter sin tillit till kollektivavtal och heltidsarbeten är något anmärkningsvärt

Maria Malmer Stenergard: Missvisande siffror från Timbro


”Teshne” betyder törst på persiska, och begäret får fritt spelrum i Nioosha Shams poesidebut. Sebastian Lönnlöv läser en diktsamling som inte känns riktigt färdig. Nioosha Shams debuterade 2020 med den rättmätigt bejublade ungdomsboken ”Om det regnar i Ahvaz”, där den häftiga och plötsliga kärleken stod i centrum. Vid sidan av sin verksamhet som skrivarlärare och kulturskribent har hon länge skrivit poesi, och när hon nu debuterar som poet är det med en diktsamling betitlad ”Teshne” – persiska för törst och väldigt passande för dessa dikter, som så tydligt kretsar kring begäret. Även här och var i dikterna glimmar det till av persiska ord, och jag uppskattar det faktum att Shams inte beredvilligt översätter dem. Vi som har majoritetsspråket i vår nation som modersmål kan behöva påminnas om alla de många språk vi inte talar – och om hur centralt just språket är i erfarenheter av exil och migration. Med Shams egna ord: ”jag vill säga dig så att du FÖRSTÅR
men av alla mina språk är svenskan det fattigaste” Och, i en annan dikt: ”mamma fick höra att det fanns palmer i helsingborg
men till vår besvikelse var de planterade de hade inte ens rotsystem
de hade inte ens språk” Det som mest skiljer ut ”Teshne” från mängden av diktsamlingar är varken de persiska inslagen eller det ungdomligt populärkulturella tilltalet, där både spliffar och vanliga cigg röks, tuggummi tuggas och Bredängs centrum besjungs. Nej, det är den rent språkliga tonaliteten som bara påminner mig om en enda svenskspråkig poet – och då ingen mindre än Eva-Stina Byggmästar, som med sina glädjefyllda utrop har splittrat poesipubliken i flera decennier. Ibland måste jag blinka mot sidan och påminna mig om att det faktiskt inte är Byggmästar som står på lur bakom rader som dessa: ”vad jag vill i livet?
jag vill kärlek, ljus och mer!” Men där Byggmästar först på senare år har exploderat i explicit erotik, blommar Shams kroppslighet och hungriga kärlekskult ut för fullt redan i debuten: ”å, tjejerna på sommaren! / & deras lår i solen!” Och där Byggmästar håller fast vid sin ton som om den vore en ryggrad, genom såväl diktsamlingarna som författarskapet, varierar Shams sig betydligt mer. Hon går från vardag till extas och från glädje till nedstämdhet, lika sekundsnabbt som den som är akut förälskad. Dessa skiftningar blir i förlängningen både en rikedom och en spretighet, för även om omväxling kan förnöja så bidrar den inte till känslan av ett sammanhållet verk. Liknande ambivalenskänslor genomsyrar också hela min läsning av ”Teshne”. Jag uppskattar att Shams sopar rent bord med mycket av den poetiska tradition som annars skulle riskera att tynga ner hennes egen röst, men många av dikterna verkar inte riktigt färdigslipade. Särskilt slutraderna känns ibland som smitvägar. Det är på många sätt orättvist, men också ofrånkomligt att jämföra med den alldeles fulländade debuten. Även om detsamma inte kan sägas om ”Teshne” så tror jag att Shams är något stort på spåren – och att hon i sina kommande diktsamlingar kan bidra till en välbehövlig vidgning av den svenska poesins ibland alltför sönderpinkade revir.


Inser alla hjärtans dag-firarna att de beter sig som Paolo Macchiarini? SvD:s Christian Daun förklarar varför han vägrar uppmärksamma kärlekshögtiden. Dörren är förstås vidöppen för oss skenheliga hatare. I går, på fettisdagen, rådde det inget tvivel om att semlorna skulle goffas. Barnen fick var sin också, trots att de har uttryckt ett högst ljummet intresse för bakverket. Själv är jag hårdför traditionalist. ”Det är ju fettisdagen för bövelen!” Och så någon oombedd pappa-utläggning om Ture Sventon och hetvägg på det.

Men i dag firar jag minsann inte. Inte nog med det. Jag spottar och fräser på ”Valentine’s”. Marknaden får inte diktera när eller hur jag utövar romantik, aldrig i livet. Främst bottnar min aversion nog i hur kärleksdagen år efter år hyllar det torftiga 1A-uppvaktandet. Jag fick vatten på min kvarn när jag såg ”Bad surgeon. Love under the knife”, Netflix-dokumentären som avhandlar den vanärade kirurgen Paolo Macchiarinis manipulationer, inte bara de som försiggick i operationssalen utan också de i sängkammaren.

Globetrottern Macchiarini, som enligt dokumentären höll sig med inte mindre än sex ”jobbtelefoner” (varningsflagg!), hade inte oväntat en flicka i varje hamn. Och dessa kvinnor överöste han förstås med laviner av generisk kärleksdyrkan. Gondolfärder i Venedig. Dyra middagar och smycken. Videomeddelanden med pärlband av ömt viskade banaliteter. ”Good morning, my love.” I en särskilt otäck scen ber Macchiarini sin blivande fru att blunda. ”Nu. Nu kan du titta,” säger han. Så tänds lampan på lyxsviten och kvinnan, hans amerikanska, får syn på rosenbladen som leder fram till sängen. Givetvis är det i detta ögonblick hon genomskådar honom. ”Din sjuke jävel! Har du läst dig till ditt kavaljerskap i någon Casanovahandbok eller?” Önskar jag att hon hade sagt alltså. I själva verket är det långt senare hon inser att mannen hon är förlovad med är en sliskig manipulatör. Tyvärr beter sig många män som Macchiarini på alla hjärtans dag. I stället för att göra något personligt, något som faktiskt knyter an till den kärleksrelation man har, så gör man det förväntade. Och detta på dagen då det förväntas. Vuxna män som idkar slavisk lydnad. Slavisk lydnad och romerska bågar. Middag med tända ljus och så någon kärleksförklaring i stil med ”Din pappa måste ha varit tjuv …”.

För en sådan som jag, som inte anser storvulna gester vara romantiska, har det gjort direkt ont att konstatera att den sortens uppvaktning alltjämt går hem. Den som följer reglerna anses vara romantiker, vi som tjurar anses snarast vara förbittrade incels. Världen är en tuff plats för oss skeptiker.

Men även vi belackare bör idka självkritik. Är vi hårdnackade vägrare med integriteten intakt, eller blott slappa satar som inte ens när marknadskrafterna trycker på som hårdast orkar fira den person vi älskar?

Upp till bevis alla årets andra dagar, i dag idkar vi bojkott.

Alla hjärtans dag är för amatörer – därför funkar Macchiarinis tricks


En delvis svensktillverkad minirobot kan göra skillnad för Ukraina samtidigt som nytt vapenstöd från USA fastnat i kongressen. En stor fördel med projektilen är att den även kan avfyras från raketartilleriet Himars – en plattform som finns i Ukraina. Det är i samarbete med det amerikanska Boeing, världens näst största leverantör av försvarsmaterial, som försvarskoncernen Saab har utvecklat GLSDB (Ground Launched Small Diameter Bomb).  Den cirka två meter långa roboten väger cirka 270 kilo, varav stridsspetsen utgör 93 kilo, fylld med 16 kilo lågkänslig ammunition som kulor och splitter.  Vapnet är en hybrid av Boeings GBU-39, utformad för beskjutning från flygplan, och M26-raketen, som gör att den utöver från plattformar på fartyg även kan avfyras från markbaserade system som raketartilleriet Himars – med kalibern 227 millimeter. – Det gör det möjligt att nå längre in på ryskt territorium som ett komplement till andra robotar, säger Jörgen Elfving, tidigare överstelöjtnant som följer kriget på daglig basis.  Han tillägger: – En avgörande detalj för framgång är hur störningsfast den är, det vill säga hur svår den är att störa ut eller skjuta ner. Vapentillskott från väst är enligt president Volodymyr Zelenskyj essentiellt för Ukraina. Visserligen röstade USA:s senat sent på måndagen igenom ett jättepaket fördelat på stöd även till Israel och Taiwan, men pengarna väntas stoppas i representanthuset som kontrolleras av Republikanerna. Senaste vapenleveransen i december  Enligt flera källor till den amerikanska nyhetssajten Politico är GLSDB redan i bruk i Ukraina. Enligt Pentagons redovisning ägde den senaste vapenleveransen till Ukraina rum den 12 december i fjol. Talespersonen Pat Ryder sa i januari att vapnet ger Ukraina kapacitet som innebär att landet i bästa fall kan återerövra ockuperat territorium. Saab skriver på sin hemsida att GLSDB är ammunition med lång räckvidd och precision som möter de ständigt växande behoven för väpnade styrkor.  – Saab i Sverige ansvarar för utveckling, produktion och integration av avfyrningsplattformen. Sammansättningen görs i USA. Vad gäller frågor om kontrakt eller användning så hänvisar vi till myndigheterna i USA, säger Saabs presschef Mattias Rådström till SvD. Liksom med Himars har roboten ett eget drivsystem och är gps-styrd, vilket ger en träffsäkerhet inom en kvadratmeter. Räckvidden uppskattas till någonstans mellan 130 och 150 kilometer. Roboten har förmågan att täcka 360 grader, vilket möjliggör attacker i runda svängar, mot mål till exempel dolda i bergen.  Längre räckvidd med Himars Med raketartilleriet Himars, som har stor rörlighet, hög maxhastighet på hjulplattformen samt möjlighet till flygtransport med Herculesplan, kan raketerna nå upp emot dubbelt så långt. Samtidigt kommer uppgifter om att även Ryssland använder nytillverkad ammunition i kriget. Av desto grövre kaliber. Oleksandr Ruvin, chef för Kievs vetenskapliga institut, påstår att den hypersoniska roboten 3M22 Zircon användes då fem personer dog och över 50 skadades i förra veckans attack mot huvudstaden Kiev. ”Bevisen från de komponenter, vrakdelar och fragment från värmeisoleringsmaterial vi hittat tyder på att det är den här typen av robot,” skriver Ruvin på Telegram.  Vetenskapsmannen tillägger att andra spår från jetmotorn och styrmekanismerna har specifika markeringar och visar att roboten är byggd i närtid, 2023.  Påstående om hypersoniska robotar Kreml har tidigare också uppgett att hypersoniska robotar introducerades i den ryska vapenarsenalen i fjol. De kan nå upp till 1 500 kilometer, färdas i nio gånger ljudets hastighet och har en stridsspets på 400 kilo. Något som Oleksandr Ruvin ifrågasätter: ”Vi kan redan säga att vapnet inte uppfyller de taktiska och tekniska egenskaper som fienden deklarerat,” tillägger han på Telegram

Saabs minirobot GLSDB skickas till Ukraina


Med Trump som president kanske inte USA lämnar Nato. Men övriga medlemsländer behöver agera som om så är fallet. Europa är angripet på två fronter. I öster från Ryssland, och i väster från Donald Trump. Under ett kampanjmöte i South Carolina häromdagen återgav Trump ett samtal han påstod sig ha haft med ledaren för ”ett stort land” i Europa. I detta ska ex-presidenten, enligt egen utsago, ha framfört att Ryssland får göra what the hell they want mot Nato-länder som inte lever upp till försvarsalliansens gemensamma förpliktelse att lägga minst två procent av BNP på sitt försvar. Trumps kritik mot Natos ekonomiska fripassagerare är varken ny eller felaktig, och han är inte den förste amerikanske presidenten som haft synpunkter på sina europeiska bundsförvanters prioriteringar. Uttalandet är, oavsett sanningshalten i berättelsen, ett bombangrepp mot förvarsalliansens bärande konstruktion Men uttalandet är, oavsett sanningshalten i berättelsen, ett bombangrepp mot förvarsalliansens bärande konstruktion – den ovillkorade solidariteten i händelse av angrepp mot ett medlemsland. Vilket det än är. Den kollektiva utfästelse som den nuvarande presidenten Joe Biden förra året sammanfattade i frasen ”vi kommer försvara varje tum av Natos territorium”.  Precis som tidskriften The Economist skriver i en ledare (12/2) kan inte Trumps uttalande viftas bort som tillspetsat eller ett sätt att öka trycket på Europa att få fart på sin upprustning.  Avskräckning är en av Natos kärnuppgifter, och den fungerar enbart om det kollektiva försvaret är absolut och entydigt. Genom att så tvivel om det har Trump i praktiken redan uppmanat Ryssland (och andra fientliga stater) att pröva den västerländska sammanhållningen. Vilket allt mer talar för att Ryssland kommer att göra. I en uppmärksammad intervju i tidningen Jyllands-Posten (9/2) menar till exempel Danmarks försvarsminister Troels Lund Poulsen att Ryssland numera inte bara har en vilja att angripa Nato, utan också avsikt och förmåga. En liknande varning kom häromdagen också från Natos generalsekreterare Jens Stoltenberg.  Lund Poulsen bedömer att Ryssland inom tre till fem år kan komma att utmana Nato-fördragets femte artikel och försvarsalliansens solidaritet. Den bedömningen bygger på att Putin i praktiken ställt om landet till krigsekonomi. I år går 40 procent av den ryska statsbudgeten till krigsmakten. Den industriella kapaciteten att producera militär utrustning har ökat mångfalt.  En omställning som är smärtsamt tydlig på slagfältet i Ukraina, där den ryska överlägsenheten i eldkraft och manskap blir allt mer påtaglig. De ryska förbanden avfyrar till exempel ungefär fem gånger så många artillerigranater per dag som de ukrainska. President Zelenskyjs odödliga ord från krigets första dagar – ”jag behöver ammunition, inte skjuts” – är tyvärr ännu mer giltiga nu än då. I grunden är Europa överlägset Ryssland i ekonomisk och industriell styrka. Vi behöver inte ställa om till krigsekonomi för att bistå Ukraina och bygga vårt eget försvar starkt. Men vi måste likafullt ställa om, i smått som i stort, både praktiskt och mentalt. Det gäller allt ifrån att befria den svenska Försvarsmakten från de missanpassade miljöregler som förhindrar den från att öva när den behöver, till att rusta Nato med manskap och materiel för att klara sig utan USA. Vi måste likafullt ställa om, i smått som i stort, både praktiskt och mentalt. Det sistnämnda gäller dessutom oaktat om Donald Trump när han återvänder till Vita huset – vilket är tämligen sannolikt – har avsikt eller förmåga att formellt ta USA ut ur försvarsalliansen

Donald Trump visar varför Nato måste klara sig utan USA


Under tisdagskvällen riktades ett bombhot mot akuten på Södersjukhuset i Stockholm – polisen kunde senare konstatera att hotet sannolikt var oseriöst.  Patienterna på Södersjukhuset på Södermalms akutmottagning fick under tisdagskvällen evakueras eller hänvisas till andra sjukhus på grund av bombhotet.  – De patienter som inte kan gå har förflyttats till andra delar av Södersjukhuset, säger Nanna Wedar, kommunikationschef på Sös. Om även personalen evakuerats känner Wedar inte till.  Polisen larmades till platsen vid 21.30 och hotet har sedan dess bedömts av polisen som oseriöst.  – Någon har ringt in ett hot till Södersjukhuset, men vi bedömer samtalet som oseriöst, vi har inte påträffat något farligt föremål i lokalen, säger polisens presstalesperson Nadya Norton till SvD. Polisen är under kvällen kvar på platsen i trygghetsskapande syfte. Polisen har upprtättat en anmälan om olaga hot mot grupp, om det finns någon känd misstänkt är i däremot oklart. Sös ligger intill Tantolunden på Södermalm i Stockholm.


95 miljarder dollar i amerikanskt stöd till Ukraina och andra allierade ser ut att kollapsa – igen. Kaoset i kongressen stärker bilden av ett USA som varken är herre över sitt öde eller sin utrikespolitik. I förra veckan röstade politikerna i kongressen om ett paket med både skärpt immigrationspolitik och stöd till bland annat Ukraina. Reformen röstades igenom i senaten. Men i representanthuset tog det stopp. Republikanerna, som har majoriteten där, hade begärt en reformerad immigrationspolitik och stärkt gränsskydd för att säga ja till stödpaketet. Men när de till slut fick det röstade de nej – på uppmaning av Donald Trump.  Talmannen sedan i höstas är den Trumptrogna republikanen Mike Johnson. Han hade diskuterat reformen med ex-presidenten och fick beskedet att Trump vill ha kaoset vid gränsen mot Mexiko att driva valkampanj på. Johnson lydde order. Den här veckan röstades ett annat paket på 95 miljarder dollar igenom senaten. Immigrationspolitiken är borta, nu handlar det enbart om USA:s stöd till Ukraina, Israel och Taiwan. Men lagförslaget hade inte ens hunnit igenom senaten på tisdagen innan Mike Johnson deklarerade att även denna ansats av allt att döma skulle falla. Anledningen den här gången? Att reformen inte innehåller någon immigrationsreform. Alltså det Johnson själv sköt i sank veckan före. – I frånvaro av någon enda förändring om gränsskydd från senaten måste ”huset” fortsätta arbeta på ett eget förslag om dessa viktiga frågor, sa talmannen. Kongressen har extremt lågt förtroende hos den amerikanska allmänheten. Bara 15 procent tycker att politikerna gör ett bra jobb, enligt Gallup som mätt förtroendet i tiotals år. Det är inte så märkligt, givet att politikerna i åtminstone ena partiet först kräver en reform och sedan röstar nej till den. Bara för att veckan efter klaga på att reformen försvunnit. Under McConnell har de republikanska senatorerna fortfarande kraft att gå emot Trump Knappt någonting blir gjort i framför allt representanthuset numera. Republikanernas majoritet kan i praktiken inte användas till någonting. Åtminstone inte när Donald Trump kommer på att han vill blockera ena eller andra lagförslaget av politiska och valkampanjsmässiga skäl. Vissa Trumplojalister vill nu få bort republikanen Mitch McConnell från Kentucky som är senatens minoritetsledare. I stället vill de få honom ersatt av någon mer Trumpvänlig ledare även i senaten. McConnell är 81 år, några månader äldre än Joe Biden. Många tycker med viss rätta att han leder de republikanska senatorerna på övertid. Han har varit senator sedan 1985. Förra året drabbades han av någon typ av medicinsk åkomma som gav spekulationer om hans snara avgång. Men än sitter han kvar. Om Trumprepublikanerna får som de vill och lyckas få McConnell ersatt av en lojalist skulle även senaten i allt väsentligt blockeras. Det krävs nämligen sextio av hundra röster för att få de flesta lagförslag igenom kammaren. Under McConnell har de republikanska senatorerna fortfarande kvar en del kraft för att gå emot Trump. Att de röstar för mer militärt stöd till Ukraina, trots att Trump hellre vill gynna Rysslands president Vladimir Putin, är ett exempel. Den kraften minskar om Trump vinner valet i november. Om nytt stöd till Ukraina är svårt att enas om nu, skulle det då kunna bli en komplett omöjlighet. Under en ny trumpsk presidentperiod kan senaten även behöva hantera exempelvis krav på att lämna Nato, befarar särskilt demokrater i kongressen. Den sista omgången ukrainskt militärt stöd till Ukraina från USA som kongressen beslutat om sedan tidigare började skickas i december. För tillfället kan Kiev inte förvänta sig någonting ytterligare från Washington. Kaoset i kongressen stärker bilden av ett USA som numera varken är herre över sitt eget öde eller sin egen utrikespolitik. Och de som främst försöker få något att bli gjort är två 81-åriga politiker som amerikaner generellt tycker borde gå i pension.

USA:s kongress är på väg att kollapsa igen – Trump ligger bakom kaoset,


Det extremt ovanliga ämnet fosfin ledde till att en hel familj i Söderhamn blev sjuka och att en liten flicka dog.   ”Vi kan räkna antalet fall vi känner till på en hands fingrar”, säger Erik Lindeman, läkare på Giftinformationscentralen.  Fosfin var anledningen till att en familj i Söderhamn i mitten av oktober 2023 fick allvarliga magsjuksymptom och tvingades söka akut vård, enligt åklagare Christer Sammens. Ett barn dog och två andra familjemedlemmar svävade mellan liv och död i veckor. Fosfin är en giftig och brandfarlig gasformig fosforförening som kan förekomma i både fast form och som gas. Ämnet är mycket giftigt även i små mängder oavsett om man andas in det eller får det i sig på annat sätt. Ren fosfin är luktlös, men om den är förorenad av difosfin, vilket den ofta är, kan den ha en obehaglig lukt av fisk och vitlök. Eftersom fosfin är så ovanlig tog det månader för toxikologer på Giftinformationscentralen, i samarbete med polisen och Rättsmedicinalverket, att lösa gåtan.  Erik Lindeman, läkare på Giftinformationscentralen och en av de som fick i uppgift och ta reda på vad som hänt familjen, säger till SvD att det är extremt ovanligt att bli förgiftad av fosfin i Sverige.  – Giftinformationcentralen har funnits i drygt 60 år, och vi kan räkna antalet fall vi känner till på en hands fingrar. Så det som har hänt är otroligt ovanligt.  De var tvungna att stödja sin utredning på den vetenskapliga litteraturen för att hitta uppgifter om fosfinförgiftning. – Men erfarenheterna är få i hela västvärlden och det finns bara enstaka europeiska och amerikanska fallbeskrivningar av förgiftningar med fosfin.  Det tror han beror på att fosfin är hårt reglerat i dessa delar av världen. I delar av Asien, Mellanöstern och Afrika har man mycket större problem med den här typen av förgiftningar eftersom fosfin ofta finns som hushållskemikalie där.  Finns det risk för allmänheten i Sverige att av misstag drabbas av en sådan här förgiftning?  – Mig veterligen så har det som hänt i Söderhamn aldrig hänt i Sverige tidigare, så jag måste bedöma risken som väldigt liten, säger Erik Lindeman.  Pappan i den drabbade familjen har berättat för Dagens Nyheter att familjen hade haft en lugn kväll och ätit pizza innan man blev sjuk på lördagsmorgonen  – Vi hade en vanlig fredagskväll innan den svarta dagen kom.  Enligt Erik Lindeman är ett av skälet till varför det tagit så lång tid att hitta vad som orsakade familjen att det inte finns några analysmaskiner som kan titta på alla gifter. – Det är alltid mycket svårare än vad folk förstår. Rättsmedicinalverket har ett ganska stort standardbatteri där man testar för vilka läkemedel, droger, gifter och förgiftningsmedel som kan vara inblandade i ett dödsfall. Men är det någonting som ligger utanför standardbatteriet, då måste man ju komma på vad man skall leta efter och sätta upp metoder för att hitta dem.  Även om man letar efter fosfin så är det en kamp mot klockan. Ämnet har en tendens att försvinna fort ur kroppen, säger Erik Lindeman.  – Det finns flera exempel på tragiska händelser där folk har avlidit och där man misstänkt att de har fått i sig fosfin. Men när man har undersökt dem har man överhuvudtaget inte kunnat hitta det här ämnet i blod eller kroppsvätskor efter döden.  Han beskriver hur fosfin är väldigt reaktivt och att det försvinner väldigt fort, både ur miljön om man använder det som bekämpningsmedel, vilket kan vara en stor fördel för att giftet inte ligger kvar länge och skadar miljön, men också ur kroppen om man har blivit förgiftad av det.  – Så det är ett notoriskt lurigt ämne att hitta i laboratorieanalyser.

Fosfin bakom förgiftningen i Söderhamn – extremt ovanligt


Branden vid Lisberg har inte bara ödelagt ett badhus. Det handlar om ett helt nytt resemål som skulle konkurrera med Disneyland eller Legoland, med ett av Göteborgs största hotell nyöppnat intill. – Nu äntligen fyller vi vatten. Det är en milstolpe, nu tvingas vi bli färdiga.  Thomas Sjöstrand, vd för utvecklingsbolaget AB Liseberg Skår talar i liten film i samband med att det nästan färdiga äventyrsbadet Oceanas bassänger fylls med vatten. Filmen är från januari i år och återfinns på byggbolaget NCC:s sajt.  Gigantisk sorg i Göteborg En månad senare brinner byggnaden. På två dagar har delar av anläggningen helt förstörts och stora värden har gått upp i rök. Ett tjugotal personer har fått uppsöka vård för skador efter branden. Och en man som är knuten till arbetsplatsen saknas, och sökandet efter honom pågick fortsatt under tisdagen.  Johan Trouvé är vd för Västsvenska Handelskammaren sedan 2009 och har följt projektet sedan idéstadiet. – Det är en gigantisk sorg. Ett prestigeprojekt som brann, säger han när SvD ringer upp på tisdagen. – Det är känslor, tankar och många arbetstimmar som har gått åt. Detta har varit en byggarbetsplats under många år. Det är tragiskt. Oceanas prislapp: 1,3 miljarder Oceana är en gigantisk satsning, en vattenpark med 14 stycken åkattraktioner. Anläggningen är runt 13 600 kvadratmeter stor och ska rymma runt 1 750 besökare samtidigt. Prislappen var runt 1,3 miljarder kronor och är tänkt att locka besökare till nöjesparken Liseberg året runt.  Lisebergs vd Andreas Andersen har i tidningen Göteborgsposten kallat investeringen för en ”turistekonomisk motor för regionen”. Samma tidning har också omnämnt projektet som ”Lisebergs våta dröm” i en artikel från 2014.  – Detta är inte ett vanligt äventyrsbad, utan ska vara en attraktion som är världsunik. Det sätter inte bara Göteborg på kartan utan hela Sverige, säger Johan Trouvé till SvD. Han berättar att Lisebergs ledning har planerat och utrett projektet noggrant, ett arbete som har pågått under minst tio års tid. Anställda på Liseberg har varit runt i världen och testat äventyrsbad, internationella konsulter har varit inkopplade.  Ambitionen har hela tiden varit att skapa ett besöksmål som kan konkurrera med Legoland, Astrid Lindgrens värld eller till och med Disneyland i Paris, enligt Johan Trouvé.  Konkurrerar med Disneyland I januari 2017 gav Göteborgspolitikerna grönt ljus till projektet, med en budget omkring två miljarder kronor. Ribban var högt lagd, skriver Göteborgsposten i ett reportage om projektet. – Vi konkurrerar inte längre bara med Gröna Lund och Tivoli – utan med Disneyland. De som har råd åker längre bort, så det behöver utvecklas, sade Ann-Sofie Hermansson (S), då kommunstyrelsens ordförande, till GP. Året därpå påbörjades rivningen av Saabs gamla växellådefabrik och 2020 skrevs kontrakt med NCC.  Målet har varit att skapa tillväxt. Johan Trouvé berättar att Lisebergs ledning hade insett att det inte räcker med ett par nya karuseller för att öka intresset för nöjesparken.  – Besökantalet växer inte av det, säger han och tillägger att det väntas en halv miljon besökare till regionen per år tack vare den nya anläggningen.  När branden bröt ut var det bara månader kvar till slutbesiktning och invigning.  – Tanken är att skapa en turistattraktion som kan locka besökare året runt.  Stora hotellsatsningar i Göteborg AB Liseberg Skår ägs, liksom bolaget som driver nöjesparken, av Göteborgs stad. Utvecklingsbolaget driver inte bara bygget av Oceana, utan står också bakom Lisebergs jubileumsprojekt hotellet Curiosa som invigdes i fjol juni, och som ligger i direkt anslutning till badhuset

Oceana i Göteborg har brunnit –  har kostat 1,3 miljarder


En gång sågs Triwas klockor på världsstjärnor och kungligheter, men i flera år har resultatet tickat nedåt och under måndagen försattes bolaget i konkurs. Med färgstarka klockor i plast kom Triwa ut på marknaden år 2007. Bakom stod grundarna Ludvig Scheja, Tobias Ericsson och Harald och Didrik Wachtmeister. Alla i unga 30-årsåldern. Det blev succé och 2009 hade bolagets försäljning sjufaldigats på ett år med en vinst som gått från 800 000 kronor till 1,2 miljoner.  Året var ett rekordår för hela Sveriges urhandel som omsatte totalt 1384 miljoner kronor, rapporterade Dagens Nyheter. I samma artikel sade Triwa-grundaren Ludvid Scheja: ”Den yngre generationen är varken van att köpa eller använda klocka, de har alltid haft en mobil eller dator när de har velat veta vad klockan är. Vi har i stället försökt att marknadsföra våra klockor som accessoarer, något som uttrycker vem du är.” Året därpå bar Prinsessan Madeleine en vit Triwa-klocka på januariomslaget av Elle och de kom även att pryda världskändisars handleder. Som Beyoncé, Elton John och Paris Hilton. Konkursen var inte oväntad Spola fram till i dag och bolagets Instagramkonto publicerar en video på en mörk solnedgång efter att det i måndags försattes i konkurs, något som tidningen Habit var först med att rapportera. Beskedet kom inte helt oväntat. Efter att bolagets tillväxt var stabil fram till 2016 –ett toppår med en omsättning på över 69 miljoner kronor och vinst på 3 miljoner– tog det stopp.  2017 gick de med nollresultat och efter dess har de gått med förlust. 2022 låg den på 2,2 miljoner. I fjol tillsattes därför Ryan Looysen som ny vd med uppdraget att rusta upp Triwa. Han hade tidigare arbetat med affärsstrategi på Babybjörn och skönhetsföretaget Lush Cosmetics. Målet var att få Triwa att återigen gå mot vinst, det sa han till nyhetssajten Breakit i somras. Då hade bolaget precis avslutat en runda gräsrotsfinansiering på totalt 1,8 miljoner kronor. Kapitalet var dock en besvikelse då målet hade legat på 3,6 miljoner. SvD har sökt Triwa för en kommentar.


Någon hållbar gruvdrift i alunskiffer har aldrig bedrivits. Det är därför orimligt att bevilja undersökningstillstånd som syftar till ohållbar gruvverksamhet, skriver jämtländska politiker.  Svenska staten beviljar undersökningstillstånd till företag vars mål är gruvdrift i alunskiffer, en verksamhet där alla historiska erfarenheter avskräcker och där hållbara metoder aldrig har redovisats. Detta är orimligt. Vi uppmanar energi- och näringsminister Ebba Busch att agera – det rimliga vore ett omedelbart stopp för alla undersökningar i alunskiffer till dess sökanden kan redovisa en utvärderingsbar och hållbar utvinningsprocess.  Med stöd av Sveriges minerallagstiftning försöker internationella prospekteringsföretag få tillstånd för utvinning av vanadin och andra metaller i bergarten alunskiffer på olika platser i Sverige. Alunskiffer utgör berggrund i områden längs hela fjällkedjan, i Skåne, Närke, Östergötland och Västergötland samt på Öland och Gotland.  Det är anmärkningsvärt att sådan prospektering tillåts med tanke på att alla historiska erfarenheter av utvinning ur alunskiffer avskräcker. Deponierna i Kvarntorpshögen i Närke och Ranstadverket i Västergötland är varnande exempel. Även om de är resultatet av över 50 år gamla och mycket småskaliga verksamheter jämfört med vad som nu planeras så har försök att stoppa ännu i dag pågående läckage av giftigt lakvatten kostat många hundratals miljoner kronor. Internationella erfarenheter av alunskifferexploatering, bland annat i Estland och Tyskland, visar också på stora och kostsamma miljöproblem.  I Ovikenområdet intill Storsjön i kommunerna Berg och Åre förbereder ett australiensiskt prospekteringsföretag en ansökan om tillstånd för brytning av flera miljoner ton alunskiffer per år. Företaget har, mot kommunernas uttalade vilja, befunnit sig i området i nära 20 år.  Det som står på spel i vår region är inte bara de direkt berörda tusenåriga kulturbygderna utan också Storsjön som är en oumbärlig vattenresurs för större delen av Jämtlands befolkning.  De ökända miljöriskerna med exploatering av bergarten låg bakom statliga ”Alunskifferutredningen”, som presenterades för tre år sedan. Uppdraget var att sammanställa kunskap kring miljörisker vid utvinning ur alunskiffer, från prospekteringsskedet och fram till det som blir kvar när gruvverksamheten har upphört. Uppdraget var också att analysera hur regelverket för exploatering av alunskiffer kan skärpas.  Utredningen drog två särskilt centrala slutsatser. För det första konstaterades att utvinning av metaller och mineral ur alunskiffer inte förekommer i Sverige och att det finns stora kunskapsluckor kring miljöriskerna. För det andra konstaterades att det saknas beprövade och hållbara metoder för att hantera sådan utvinning ur alunskiffern, vars egenskaper på väsentliga punkter skiljer sig från andra bergarter.  Till vår och många andras besvikelse föreslog Alunskifferutredningen trots detta bara symboliska regeländringar. Ett kritiskt yttrande bifogades till utredningen av dess egna expert Bert Allard, professor emeritus i kemi- och miljövetenskap och ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien. Han konstaterade bland annat att:  Konventionell gruvdrift i urberg är en viktig näring i Sverige som bidrar till välstånd och exportintäkter. Men någon hållbar gruvdrift i alunskiffer har oss veterligen aldrig bedrivits och vi har inte för avsikt att ställa Storsjön till förfogande för något experiment på området.  Vi är stolta över vårt Jämtland som bland mycket annat erbjuder livsmedelsförädling och en besöksnäring i världsklass

Storsjön ska inte utsättas för experiment, skriver politiker


Bankernas bolånemarginaler fortsätter att öka, enligt Finansinspektionen. Några ingrepp för att begränsa lönsamheten vill finansmarknadsminister Niklas Wykman inte prata om. Däremot åtgärder för att kunder ska byta bank lättare. – Vi måste arbeta med att ha en bra och sund konkurrens på bankmarknaden. Det är finansmarknadsminister Niklas Wykmans främsta besked när det gäller vad regeringen kan göra åt bankernas stora vinster. Detta när SvD ställer frågor till honom efter hans presentation på SvD:s Bank summit i Stockholm. På frågan om vad det innebär konkret framhåller Wykman behovet av att tillhandahålla verktyg för att underlätta kundernas möjligheter att byta bank.  Digitala amorteringsunderlag är ett exempel på ett sådant verktyg som kan öka kundrörelsen på bankmarknaden.  – Finansinspektionen arbetar med det, och jag hörde nyligen Daniel Barr (generaldirektör FI) säga att det troligtvis skulle bli verkstad av detta, säger Niklas Wykman.  Hushållen ska lätt kunna byta bank Samtidigt visade ny statistik från Finansinspektionen på tisdagen att bankernas bolånemarginaler fortsätter att öka. Under det fjärde kvartalet 2023, steg bruttomarginalen till 0,59 procentenheter jämfört med 0,45 procentenheter i slutet av det föregående kvartalet. Förklaringen är framförallt att bankerna tog ut högre räntor på sina rörliga bolån jämfört med vad de själva betalade för att finansiera dessa lån under perioden. Trots det förblir inlåningsräntorna, till exempel på sparkonton, relativt låga, vilket gynnar bankernas lönsamhet ytterligare. Trenden med stigande bolånemarginaler har fortsatt sedan sommaren 2023. Men även om bolånemarginalernas stigning är tydlig, understryker Niklas Wykman vikten av att inte dra förhastade slutsatser från enskilda kvartal. Han uppmanar i stället hushållen att aktivt se över sina bankengagemang för att säkerställa bästa möjliga villkor för både sparande och lån.  Tycker du att svenska hushåll är för dåliga på att förhandla om sin boränta? – Det skulle jag inte vilja säga. Däremot kan man behöva fler verktyg och bättre stöd. Om man inte får sin röst hörd hos banken så ska man kunna byta utan att det är komplicerat eller fördröjs. Om bankerna inte svarar tillräckligt på pressen från kunderna, överväger ni då att kalla dem till ytterligare möten eller diskussioner för att driva på för förändringar? – I Sverige så har vi ju generellt en bankmarknad som fungerar genom att vi har banker och vi har konsumenter. Och så ska vi från politiken se till att vi har ett starkt konsumentskydd, och att vi har goda villkor och möjligheter att förhandla med sin bank, säger Niklas Wykman och fortsätter:  – Det är modellen vi har, och om man vill ha någon annan radikalt annorlunda modell så får man fundera på vilket land man tycker fungerar bättre, och har ett bättre system än vad vi har i Sverige. Vad gäller exakta nivåer på räntor och bolånemarginaler, säger Niklas Wykman att prissättningen på bankmarknaden ”inte är politiskt styrd”. Enligt honom är det främsta målet med regeringens jobb mot branschen att säkerställa en stabil och väl fungerande finansiell sektor. – En balans mellan konkurrens och kundskydd är avgörande för att upprätthålla en stabil och välfungerande bankmarknad i Sverige, säger han.

Niklas Wykman om bankernas vinster: ”Fler verktyg behövs”


Den amerikanska inflationstakten föll i januari, men inte så mycket som marknaden förväntat sig. Reaktionen blev en fallande börs och en svagare krona. Inflationstakten i USA föll i januari, enligt ny statistik från amerikanska myndigheter på torsdagen. Konsumentprisindex ökade med 3,1 procent under månaden, vilket var högre än förväntningarna som enligt Facset/Barron’s låg på 2,9 procent. Det kan jämföras med samma siffra i december som låg på 3,4 procent. Den så kallade kärninflationen – som räknar bort energi- och matpriser – landade på 3,9 procent i årstakt. Det kan jämföras med förväntningarna som låg på 3,7 procent, och decembersiffran på 3,9 procent. Stockholmsbörsen reagerade direkt efter siffran, börsindex föll omgående med en halv procentenhet. Bakgrunden är att inflationssiffran, på marginalen, minskar sannolikheten för amerikanska centralbanken Federal Reserve ska börja sänka sin styrränta längre fram i vår. ”Kunde ha varit en lite bättre siffra”, skrev SEB:s seniorekonom Robert Bergqvist på X/Twitter följt av en ledsen smiley. ”Kurva för USA-inflationen fortsätter visserligen att peka söderut - i väntan på Fedsänkning 1 maj. Men det går just nu lite för långsamt. Men många siffror återstår”. Även Swedbanks chefsekonom Mattias Persson drog liknande slutsatser i en tweet. ”Inflationen i USA överraskar på uppsidan och stiger med än väntat. Räntor upp, och gör Fed:s räntesänkningar i närtid mindre sannolika.”

Inflationen i USA högre än väntat – börsen reagerade


Vad är det som provocerar med ett kors eller en prästkrage om halsen? Kanske handlar det om avund och mindervärdeskänslor – som om den icke-troende föreställer sig att den troende betraktar sig själv som lite bättre. Min bordsherre vid en middag för några veckor sedan blev nästan omåttligt upprörd när jag berättade om mina funderingar på att, långt om länge, prästvigas. ”Man måste väl tro på Gud för att bli präst!”, sa han och jag försäkrade honom att jag delar den uppfattningen till fullo. Jag berättade att jag en gång i tiden, för ganska exakt 30 år sedan, började läsa teologi med ambitionen att bli präst. Jag berättade om mina praktiker i Svenska kyrkan, om det som kallas antagningskonferensen och om mitt upplevda kall, om mitt nuvarande engagemang som gudstjänstvärd och om min teologie doktorsexamen. Ändå vägrade han att ta in att jag är troende. Jag motsvarade väl helt enkelt inte hans bild av kristna, där jag satt i en urringad klänning med ett vinglas i hand. Jag tänkte på hans reaktion när jag läste Mattias Oscarssons uppbragda text i Sydsvenskan om behovet av ett sekulärt uppvaknande. Upphovet till Oscarssons uppbragdhet är en text av Joel Halldorf, i vilken Halldorf triumfatoriskt hävdar ett andligt uppvaknande bland unga. Halldorf avfärdar sekulariseringen som en ”trend” och menar att vi nu återvänder till mänsklighetens naturtillstånd, nämligen ett religiöst. Detta påstående irriterar Oscarsson som anser det vara oroande att kristna debattörer ”flyttar fram positionerna”. Religionens återkomst till kultursidorna/offentligheten/debatten/politiken utropas med jämna mellanrum i Sverige: en eller annan religiöst obildad person upptäcker till sin oförställda häpnad att en eller två eller tre personer i offentligheten tror på Gud och utropar därmed kristendomens återkomst. Kristna syns sällan på samma sätt som muslimer och judar. Noterbart att det utan undantag är kristendom som påstås göra comeback, aldrig islam eller judendom, som tycks betraktas som konstanter. Detta förhållande har sannolikt sin förklaring i att kristna sällan syns på samma sätt som muslimer och judar, eftersom kristna inte i lika stor utsträckning bär tydliga religiösa markörer, som slöja eller kippa. På sin höjd hänger ett litet diskret kors runt halsen. Själv bär jag sedan en tid tillbaka åter ett kors runt halsen. Det kors jag fick av min dåvarande man när jag konfirmerade mig som 24-åring försvann för många år sedan i en flytt, och jag har inte kommit mig för att skaffa mig ett nytt förrän nu. Mitt lilla guldkors gör mig varken mer eller mindre kristen, men det gör min tro synlig för andra. Det provocerar mer än jag kunnat föreställa mig. De återkommande eruptionerna i anslutning till statsministerfrun Birgitta Eds vana att bära sin prästskjorta i officiella sammanhang är symtom på samma misstro.  Nästan varannan arbetsgivare påverkas negativt om den jobbsökande bär en religiös markör. Frida Park skriver i en ledare i Dagen om ett klimat där det tycks klokast att gömma sitt kors. Korset, liksom andra religiösa symboler, förknippas med sådant som vetenskapsfientlighet, bakåtsträvande och fördomsfullhet. Park hänvisar till en undersökning som visar att nästan varannan arbetsgivare påverkas negativt om den jobbsökande bär någon form av religiös markör.  Det saknas inte fördomar om troende, varken positiva eller negativa. När jag försöker förstå vad som provocerar med ett kors eller en prästkrage landar jag i att det handlar om avund och mindervärdeskänslor: som om den icke-troende föreställer sig att den troende betraktar sig själv som lite bättre.  Personligen tror jag att alla skulle vinna på en något mer nyanserad bild av troende

Ann Heberlein: Är de icke-troende avundsjuka på oss?


En man saknas fortfarande på tisdagen efter storbranden på Lisebergs vattenpark Oceana. Rasrisken försvårar sökandet och räddningstjänsten kommer inte åt överallt. ”Explosionsartat brandförlopp”, säger vakthavande räddningschef. Ett dygn efter att branden bröt ut på vattenparken Oceana i Göteborg brinner det fortfarande, men räddningstjänsten uppger att den är under kontroll. Stora delar av miljardbygget är förstört. Av de färgglada vattenrutschkanorna är bara de förkolnade skeletten kvar. En man, som arbetar med Oceana på uppdrag av Liseberg, saknas och sökandet fortsätter. Hans anhöriga har underrättats. På en pressträff på tisdagen säger Lisebergs vd Andreas Andersen att det viktigaste framåt är att fokusera på den saknade personen och de personer som berörs av branden, inte på ekonomi eller materiella skador. – Vi är alla djupt berörda och skakade över det som hänt. En kollega saknas fortfarande. Våra tankar går till vår saknade medarbetare och hans familj, säger Andersen. Han säger att de inte kan gå in på fler detaljer om personen som saknas. Brandgasexplosion tros ligga bakom En orsak till att räddningstjänst och polis inte vet om den saknade personen befann sig i byggnaden är att han inte hade loggat in sin närvaro vid byggarbetsplatsen. Då använder man ett inpasseringssystem med ett så kallat ID06-kort, uppger Peter Gustafsson som är kommunikatör på Byggnads i region väst. – Vi var där i går och pratade med NCC. Men den som saknades hade inget ID06-kort så det var ingen byggare, säger han till SvD. Räddningstjänsten arbetar både med yttre och inre släckning och de beräknas vara kvar på plats under tisdagen. Man bedömer inte att det finns någon spridningsrisk. ”Vi når hela tiden framgång men det här tar tid för oss. I byggnaden finns en rasrisk och vi behöver skapa säkra områden för att kunna röra oss i byggnaden och med olika metoder komma åt bränderna”, skriver räddningstjänsten Storgöteborg i ett pressmeddelande. Vattenlandet har fått omfattande skador och vissa delar av konstruktionen har rasat in. ”Vi har lyckats stoppa branden och räddat delar av byggnaden så som omklädningsrum, caféer, personalrum, driftutrymmen”, skriver räddningstjänsten. 22 personer skadades lindrigt i samband med branden, varav 16 behövde uppsöka sjukhusvård. Alla har kunnat lämna sjukhuset. Per Nyqvist, vakthavande räddningschef för Västra räddningsregionen, säger på en pressträff att det blev en dramatisk inledning på räddningsinsatsen i måndags. – Ganska tidigt inträffade någon form av brandgasexplosion, ett explosionsartat brandförlopp. Vi fick tidigt retirera och hjälpa de nödställda. Våra styrkor fick i stället börja med att begränsa den brand som utbröt. Finns osökta utrymmen Polisen utreder händelsen under rubriceringarna arbetsplatsolycka och grov allmänfarlig vårdslöshet. Det är i nuläget oklart när närmare tekniska undersökningar kan genomföras på brandplatsen. – Räddningstjänsten arbetar fortfarande med släckningsarbete så polisen har inte kunnat få tillgång till platsen ännu, säger polisens presstalesperson Hans-Jörgen Ostler. Polisen inväntar beslut från åklagaren om vad nästa steg blir. – Men generellt sett vid sådana här händelser brukar vi genomföra en teknisk undersökning för att försöka fastställa brandorsaken. Den åklagare som nu sköter fallet är Magnus Clase. Han säger till SvD att det är svårt att ge en bild av utredningen innan en teknisk undersökning kunnat genomföras. – Det man riktar in sig på nu är att försöka få klarhet i vad som har hänt. Vad som är brandorsaken och var branden startade, säger han

Branden vid Lisebergs vattenpark Oceana inte under kontroll


Området med det intetsägande namnet ”Norrland” är som en formlös kontinent som ansetts fri att exploatera. Elin Anna Labba har skrivit en roman om vad som hände när Vattenfall dämde upp älvarna.  Elin Anna Labba debuterade som författare 2020 med en bok som rymde ett stycke samtidshistoria. Sakprosaverket ”Herrarna satte oss hit. Om tvångsförflyttningarna i Sverige”, var en både gastkramande och vacker skildring av konsekvenserna när de nordiska länderna och Ryssland delat markerna där samerna levt i tusentals år mellan sig.  Den handlade om de tvångsförflyttningar som samiska familjer fick genomlida ända in på 1950-talet, om rasbiologi och skallmätningar och att söka efter ens släkts övergivna boplatser. Den var ett knivskarpt vittnesmål, ofta med ett kvinnoperspektiv, som inte lämnade någon oberörd. Skammen, att inte känna till detaljerna om Sveriges kolonisering av Sápmi, drabbade läsaren som snö som letat sig innanför kragen och långsamt smälter nedför kroppen. För denna bok tilldelades Elin Anna Labba Augustpriset och en rad andra priser. I ”Far inte till havet” handlar det om ett annat trauma – utbyggnaden av vattenkraften i norra Sverige och dess konsekvenser för den samiska världen. Berättelsen kretsar kring överlevnad, företagsamhet, anpassning och att gå vidare – eller gå i sjön – när man förlorat allt. Allt detta skildrat genom tre kvinnors öden: mamma Rávdná, dottern Iŋgá och moster Ánne som alla tillhör en sameby med sommarviste intill en stor sjö.  När berättelsen börjar på 1940-talet har vattennivån i sjön stigit till katastrofala nivåer. Detta eftersom det statliga Vattenfall har dämt i älven. Två gånger tidigare har byn översvämmats på grund av Vattenfalls framfart. Men dessa dämningar har skett för länge sedan och när bokens huvudpersoner kommer resande är chocken enorm. Ingen har underrättats om det som ska ske. Man får helt enkelt nyorientera sig på den plats som brukade vara ens hem. Berättelser om samiskt vardagsliv varvas med kampen för överlevnad och drömmen om att kunna skapa sig en bofast tillvaro i ett hus med väggar som står pall. Men de rasistiska fördomarna om samerna gör allt svårare än vad det behövt vara. Myndigheterna avslår ansökningar som ska möjliggöra husbygge med hänvisning till stereotypa föreställningar om hur samer bör och inte bör leva. Den som ändå bygger eller protesterar genom att låta sig intervjuas i tidningen får finna sig i att bli utfrusen och angiven av de sina. De tre kvinnliga karaktärernas relation präglas av värme, och språket som berättar är inbäddat och sjungande, som minnet av en berättelse som talats fram. Sjön får också en egen röst, en vemodig sådan: ”Jag var en sjö som hade namn och sånger. De som bodde här sjöng mig … Nana, det minns jag att de sjöng, nana sjöng de innan det här … Det var innan det blev så här.” Under läsningen kan jag ibland komma på mig själv att längta efter ett slags språklig distinkthet, eller konturer som ytterligare mejslade ut den stora sorgen och smärtan som genomsyrar boken. Eller ett sållande i detaljer och trådar, för att ännu tydligare vaska fram den viktiga och upproriska berättelse som ”Far inte till havet” är. ”Det borde vara förbjudet att bo så nära deras fula kraftverk och inte få ström”, som Rávdná uttrycker sig, i sin kamp att inte låta sig tryckas ned och kräva rätten till sammanhang i det svenska folkhemmet. Utbyggnaden av älvarna i norra Sverige är något som länge setts som så självklar att den inte behövt diskuteras. Området med det intetsägande namnet ”Norrland” är som en formlös kontinent som ansetts fri att exploatera

Recension: Far inte till havet av Elin Anna Labba


Det räcker med att se kontrasten på andra sidan Atlanten för att förstå vad den finländska valrörelsen betyder för sammanhållningen i vårt grannland.  ”Jag är stolt över att få kandidera i det här valet tillsammans med dig.” Så uttrycker sig en bra vinnare. Med stil och värdighet. Alexander Stubb mottog Pekka Haavistos gratulationer på samma sätt som de båda kandidaterna genomförde hela valrörelsen. Bägge underströk så fort tillfälle gavs att finländarnas val stod mellan två goda kandidater. På valnatten fanns en god segrare men ingen dålig förlorare, det förra lika viktigt som det senare. Bägge har under flera månaders kampanj lyckats göra sitt Finland till valets stora vinnare. I polariseringens tid och med 2024 som ett globalt supervalår är detta en prestation i världsklass. Det räcker med att se kontrasten på andra sidan Atlanten för att förstå vad den finländska valrörelsen betyder för sammanhållningen i vårt grannland. Liksom att betrakta Finlands aggressiva granne i öster för att inse sammanhållningens betydelse för hela nationens trygghet. Tolv år med Sauli Niinistö, som har byggt sin maktbas på en enastående klokskap och förmåga att få sitt förtroendekapital att växa med varje ny utmaning, har skapat ett tonläge i den politiska debatten som många andra länder, inklusive Sverige, i dag avundas Finland. Häri ligger Alexander Stubbs kanske största utmaning, att med bevarat samtalsklimat ta sig an de närmaste sex årens risker och problem. Tolv år med Sauli Niinistö har skapat ett tonläge i den politiska debatten som många andra länder avundas Finland. Sverige och Finland har gemensamt att vi under de senaste tre decennierna på ett fundamentalt sätt har tvingats att revidera vår självbild och nationella identitet. Det gäller både inrikes-, utrikes- och säkerhetspolitiskt. Det är ingen lätt uppgift och ställer stora krav på de nationella ledarnas förmåga att motivera medborgarna. Andra EU-medlemmar har ställts inför liknande utmaningar, från Östersjön i norr till Medelhavet i söder. General HR McMaster, säkerhetsrådgivare i Trump-administrationen, intervjuade nyligen vår försvarsminister Pål Jonson. Han uttryckte sin beundran, möjligen blandad med en viss avundsjuka, för ungdomligheten och energin hos det svenska politiska ledarskapet. Observationen är intressant i sig. Inte för att det skulle vara specifikt för Sverige utan därför att det nu finns en hel generation europeiska ledare, kvinnor och män, som har både erfarenheten, energin och kunnandet att möta Europas utmaningar. Alexander Stubb är en del av den kretsen, som bland andra innehåller namn som Kaja Kallas i Estland, Donald Tusk i Polen, Ursula von der Leyen i Bryssel och Kyriakos Mitsotakis i Grekland. Ingen kan klaga på Stubbs energi och uthållighet eller hans erfarenhet av internationell politik. Han har också ett stort internationellt och europeiskt nätverk och en institutionell kunskap som få kan matcha. Ändå är det med presidenter som med statsministrar, att det är svårt att i förväg se vem som kommer att lyckas. Utmaningarna och omvärlden formar nämligen både personligheterna och förmågorna. Finlands nye president kommer att behöva ett brett register. Med en komplicerad granne som inte tvekar att utöva sin aggression öppet och i det fördolda och som medlem i en svårstyrd gemenskap som den Europeiska unionen. Alla länder måste i ett Europa med så många samarbeten och överlappande allianser vara beredda att någon gång ta ledningen och tillsammans med likasinnade försöka få igenom sin vilja. Stubb har potentialen att göra mycket gott för Finland, och ett politiskt alliansbygge med Sverige kan göra mycket som är bra för Norden.

Alexander Stubb och Pekka Haavisto visade världsklass.


Rysslands ekonomi växte mer än både eurozonen och USA förra året, enligt officiell statistik. Men siffran kan vara missvisade och bedömare spår en dyster framtid för den ryska ekonomin. Trots sanktioner och trots att väst bojkottar rysk olja. Rysslands ekonomi växte mätt som BNP med 3,6 procent förra året, enligt siffror från ryska statistikmyndigheten Rosstat förra veckan, rapporterade Reuters och AFP. Om siffran stämmer är det mer än både USA, och vad som väntas för Sverige och eurozonen. Och följer på ett 2022 då rysk ekonomi krympte. Häromveckan höjde också IMF tillväxtprognosen för 2024. Torbjörn Becker, chef för Östekonomiska institutet vid Handelshögskolan i Stockholm, säger att de officiella siffrorna bör tas men en nypa salt. Men han säger samtidigt att det ändå finns en viss logik i att ekonomin växer snabbt givet hur mycket pengar staten satsar på kriget i Ukraina. – Vi litar inte till hundra procent på rysk statistik, men att lägga så mycket pengar på kriget är ju en gigantisk finanspolitisk stimulans som fått ekonomin att växa, säger han. Bolag betalar till krigskassan För att finansiera krigsapparaten har Ryssland bland annat höjt skatterna.  – Man har bland annat genomfört slumpmässiga beskattningar av stora företag som tvingas göra extra tillskott i statskassan när de gjort vinster, säger Torbjörn Becker. Kriget har till stor del också finansierats av rysk oljeexport.  För att undvika att oljepriset skjuter i höjden tillåts Ryssland fortfarande att skeppa olja till länder som Kina och Indien, via Östersjön.  Det finns visserligen ett pristak på 60 dollar/fat om oljan skeppas på fartyg som försäkras och underhålls av företag i väst, men Ryssland har delvis lyckats runda taket genom att köpa gamla tankfartyg som inte omfattas av reglerna. Ryssland rundar sanktionerna Ett annat problem är att fartygsbolagen inte fullt ut följer de regler som kräver att det måste verifiera att oljan verkligen säljs för 60 dollar, säger Torbjörn Becker. Erik Meyersson, chefsstrateg för tillväxtmarknader på banken SEB, lyfter ett annat sätt som Ryssland lyckats runda sanktionerna. Många västerländska bolag har slutat att exportera krigsrelaterade varor till Ryssland. Men samma utrustning säljs fortfarande till Kina, Turkiet och forna sovjetrepubliker. Ibland säljs de här varorna vidare till Ryssland, vilket hjälpt den ryska krigsekonomin. – Att många trodde att sanktionerna skulle ha stora ekonomiska effekter på kortare sikt har visat sig vara lite av ett önsketänkande, säger Erik Meyersson. Arbetslöshet på 3 procent i Ryssland Samtidigt som oljepengar fått Rysslands ekonomi att växa så har de officiellt redovisade siffrorna för arbetslöshet på senare tid krupit under 3 procent. Torbjörn Becker påpekar dock att siffran delvis ger en missvisande bild av styrkan i rysk ekonomi. Den låga arbetslösheten kan delvis förklaras av att runt en miljon ryssar lämnat Ryssland och hundratusentals har dött sedan krigsutbrottet.  – De har ju också en krigsindustri där många människor jobbar i treskift. Då  är det inte så konstigt att arbetslösheten är låg, säger Torbjörn Becker. Han lyfter också en rad andra problem som kriget orsakat för den ryska ekonomin. En är att landets motsvarighet till den norska oljefonden har minskat kraftigt. Enligt nyhetsbyrån Bloomberg har fondens likvida tillgångar (sånt som snabbt kan omvandlas till pengar) nästan halverats sedan krigsutbrottet. Att bara fokusera på BNP-siffran leder därför tankarna fel, menar Torbjörn Becker.  – BNP-tillväxten visar ju inte om man har spenderat pengarna på saker som är bra eller dåliga för ekonomin på sikt

Rysslands krig: ”Gigantisk finanspolitisk stimulans”


1 000 bullar är på jäsning. Alfred Hellström som driver Svedjan bageri som fick bäst i SvD:s semmeltest har förberett inför fettisdagen. 6 000 semlor ska bakas. ”Vi får se om de säljs”.  En ensam semla står kvar i disken men den åker snabbt ned i en kartong. Det var den 800:e och sista för måndagen. Till fettisdagen ska Svedjan bageri baka hela 6 000. – Vi får se om alla säljs. Tänk om det är för få, säger Alfred Hellström som driver bageriet. Årets fettisdag blir Alfred Hellströms första i lokalen vid Zinkensdamms tunnelbanestation, men inte den första som bagare. Han är 27 år och redan som tioåring började han sälja sina egna bullar i hembyn Svedjan –som hans bageri nu är döpt efter– en bit norr om Skellefteå.  – Jag insåg att jag var bra på att baka och är man bra på något ska man ju fortsätta med det. Bullsäljandet växte till ett sommarkafé på hans föräldrars gård. Till en början fick han låna deras ugn och köksassistent. Det slutade med att ugnen brändes sönder. – Då reste jag till Stockholm och spenderade tre dagar med att endast gå runt på kaféer och bagerier för att lära mig om deras utrustning, säger Alfred. Därefter rustades sommarkaféet upp och sedan blev han sugen på storstaden. Jobb som bagare och kafébiträde söktes men efter flera nej bestämde han sig för att starta eget. Sålde slut klockan fyra I dag har Svedjan bageri tio bagare och alla ska jobba under tisdagen. Klockan sex på morgonen börjar bakandet men 1000 bullar står redan i kylen för att jäsas under natten. Svedjans semla fick fullpott i SvD:s semmeltest av de bästa semlorna i Stockholm. Kollegorna Frank Berglund och Hans Olsson läste testet och åkte hit för att testa semlan. De hann nappa åt sig några innan de sålde slut klockan fyra på måndagseftermiddagen. – Jag har ätit många semlor i mitt liv och kan säga att denna var jättegod. Den stack ut med en väldigt fluffig bulle, säger Frank. Enligt Alfred Hellström har många kunder i helgen kommit in och sagt att de ville testa semlorna som fått bäst i test. – Efter att de ätit har de, som tur som, kommit tillbaka och sagt att de inte blev besvikna, säger Alfred. Får mjölkprodukterna från familjens mejeri Tillsammans med en av bagarna, Olivia Hedberg 21 år, sitter Alfred Hellström i rastrummet och diskuterar receptet. – Vi bakar bullen lite lättare och på ett galler, säger Olivia Hedberg. Mandelmassan har en antydan av apelsin, det är skal från blodapelsiner som rivits ned. De två bagarna diskuterar flera trix med mandlarna som, enligt de själva, skapar den perfekta balansen i semlan. Utöver att degen, mandelmassan och florsockret görs i bageriet kommer mejeriprodukterna från Alfreds barndomshem. – Min familj har 30 mjölkkor och ett eget litet mejeri Svedjan ost. Därifrån får vi alla våra mejeriprodukter med en leverans i veckan. Utöver era semlor, vilka semlor är bäst i stan? – Park konditori i Bromma. Definitivt, säger Alfred Hellström.  Olivia Hedberg hör frågan och tillägger: – Lillebrors bageri vid Sankt Eriksplan och Ritorno vid Vasaparken är också starka kandidater.

Svedjans bageri vann testet: ”Ska baka 6000 semlor”


Förmedlar hjärtat i kommentarsfältet verkligen värme? Victoria Greve slutar med emojier – trots att det sociala priset kan bli högt. Årets nyårslöfte är att sluta använda emojier och smileys. Trots att beslutet riskerar att komma med ett socialt pris. Sedan emojitangentborden blev standard i alla smarta telefoner i början av 2010-talet har de små bildikonerna invaderat skriftspråket. Redan 2015 använde 92 procent av alla internetanvändare emojier. Och inte bara mellan vänner och familj.  Plattformen Slack, som är kontorsjobbarnas chattverktyg nummer ett, bygger på att skicka reaktioner. Och om de 3 000+ ikonerna som redan finns inte räcker till går det att skräddarsy sina egna.  Även chefen kan numera skicka en liten bild på en ros eller en svart bock för att kommunicera med dig – något som för bara sex år sedan ansågs djupt oproffsigt, enligt en socialpsykologisk studie.  De små bilderna har kommit att bli obligatoriska och fungerar som ett socialt smörjmedel.  När så mycket av våra dagliga ”samtal” utspelar sig i korthuggna textmeddelanden kompenserar emojin för bortfallet tonfall och ansiktsuttryck. Emojin anses tillföra digital värme och runda av kanterna. Eftersom det nu är så vanligt med emojier kan frånvaron tolkas som oartig. Ett enkelt ”Grattis på födelsedagen” kan framstå närmast som en krigsförklaring.  Så ohyfsad vill jag inte vara! Innan jag satte stopp för allt gick det inflation i hjärtögon, nördgubbar och eldslågor. Jag är fortfarande tvungen att korrläsa alla mejl jag skickar för att försäkra mig om att åtminstone ett skiljetecken är något annat än ett utropstecken. Än mer så nu när jag riskerar att framstå som kall för att jag inte längre matchar avsändaren gubbe för gubbe. Problemet är att emojier varken känns speciellt varma eller lätta att tolka. Vi förlitar oss på att emojin enkelt ska förklara hur vi känner – men det finns  ingen gemensam överenskommelse om vad de egentligen står för.  När Oxford Languages för första gången utsåg en emoji till årets ord år 2015 – gråtskrattemojin – ingick talande nog ingen definition på vad den faktiskt betyder. Är den småleende emojin i själva verket ironiskt blasé? Är det en sarkastisk tumme upp? Är den småleende emojin i själva verket ironiskt blasé? En aubergine är absolut inte bara en aubergine – det kan röra sig om sexuella trakasserier och prövas i domstol. Faktum är att emojitolkning i allt högre grad blivit en fråga för jurister. 2023 åberopades emojier som bevis i över 200 amerikanska rättsfall enligt tidskriften The Atlantic.  För mig handlade det inte om rädsla för att hamna i rätten så mycket som att vardagsspråket börjat kännas platt – trots att volymen hela tiden skruvas upp. Raden av röda hjärtan som ska signalera sympati och deltagande ter sig märkligt fattiga när de inte åtföljs av ord. Enligt relationsterapeuten Jo Nicholl som intervjuas i The Guardian kan det finnas en ännu mörkare baksida, där människor döljer sina verkliga känslor bakom en mur av gulliga symboler. Så jag är villig att ta risken att framstå som kort i tonen. Det får vara slut med halva meningar och strösslande av glada gubbar med svettiga pannor. Inte en skrattande katt ska släppas över bron.

Därför slutar jag använda emojis – din tumme upp kan ses som en krigsförklaring


Handla mat, deklarera och anmäla vård av sjukt barn. Bank-id har blivit oumbärlig i den digitala vardagen. Nu tar uppstickaren Freja upp kampen mot bankernas monopol. ”Vi har nyligen passerat en miljon användare”, säger Frejas vd Johan Henriksson. – Vi är en utmanare till bankernas e-legitimation sedan flera år och har nyligen passerat en miljon användare, säger Johan Henriksson. Han är vd på Freja, det lilla börsnoterade bolaget på First North som med sin relativt nya e-legitimation Freja EID, vill utmana Bank-id – en digital identifieringslösning som har blivit nästintill universell i Sverige. Av folkbokförda svenskar i åldern 18–67 år används Bank-id av 99,4 procent.  Varje betalning kostar 17 öre Bank-id har funnit sedan 2002 men genomslaget kom när tjänsten mobilt Bank-id lanserades 2011, konstaterar Charlotte Pataky, pressansvarig på Bank-id.  – Det blev en fullkomlig explosion. Plötsligt kunde svenskarna hantera sina deklarationer digitalt och hantera ärenden på Försäkringskassan utan att behöva närvara fysiskt eller skicka papper fram och tillbaka, säger hon. År 2015 gjordes drygt 1 miljard transaktioner med Bank-id, förra året var siffran 7,1 miljarder. Enligt en utredning som låtit genomföras av regeringen kostar en betalning 17 öre. Därtill får kunderna betala fasta kostnader per månad eller år. Det är dessa intäkter som Freja vill ta del av.  Värderas till 3,8 miljarder Freja uppskattar i sin bokslutskommuniké för 2023 att marknaden för e-legitimering totalt i Sverige är värd 1,9 miljarder kronor. Den väntas växa till 3,8 miljarder år 2028. Det har inte varit en enkel resa för Freja att etablera sig på e-legitimationsmarknaden. Det framgår av Frejas senaste årsrapport, där vd Johan Henriksson liknar bolagets utmaningar med att ösa ur en öppen båt efter ett regn:  ”De första skoporna kan verka tröstlösa utan synbar effekt, men mot slutet accelererar hastigheten dramatiskt tack vare det v-formade skrovet”, skriver han.  Till SvD utvecklar han analogin med båten.   – I början är intäkterna små, och man ser följaktligen inte stor påverkan på resultatet. I takt med att våra prenumerationsintäkter ökat, så ser man väldigt tydligt hur vi accelererar mot lönsamhet. Johan Henriksson konstaterar att det krävts stora investeringar för att bygga en konkurrerande infrastruktur, på en marknad med en stark monopolist, och det har inneburit negativa resultat under en längre period. Utvecklingen kan avläsas i aktiekursen. Aktien toppade på 40 kronor 2021. I dag står den i 7 kronor.  Bank-id:s dominerande ställning leder inte bara till bristande konkurrens. Det gör också att en enda privat aktör kontrollerar tillgången till viktig digital infrastruktur.  Bengt Nilervall, betalexpert Svensk Handel, är en av dem som ser flera problem med det befintliga betalmonopolet.

– Det är ett bekymmer av flera skäl, men framförallt det faktum att många inte har tillgång till bankkonto. Det kan vara gästarbetare, nyanlända svenskar som inte har alla papper på plats, eller någon som bor i Danmark men jobbar i Sverige, säger han.  Tio banker utfärdar mobilt bank-id Förutom ett bankkonto krävs ett godkännande från en av de tio banker som utfärdar Bank-id, för att få tillgång till tjänsten.  Bengt Nilervall välkomnar ökad konkurrens, både i form av andra privata aktörer, som Freja som är statligt godkänd, och en helt statlig e-legitimation.

– Bank-id är jättebra på många sätt, men vi tycker att det är viktigt med konkurrens. Om det till exempel skulle bli störningar, blir det väldigt stökigt. Du kan bara tänka dig alla de tillfällen du använder Bank-id för att identifiera dig

Freja redo att ta striden mot Bank-id:s monopol


Fallet har förbryllat britterna i närmare 14 år. Hur dog spionen Gareth Williams som hittades inlåst i en väska i badkaret? Nu uppger polisen att fallet är löst. LONDON Den 23 augusti 2010 bryter sig Londonpolisen in en av underrättelsetjänsten MI6 tjänstebostäder i Pimlico i London. Den 31-åriga Gareth Williams har inte dykt upp på jobbet på spionbyrån på flera dagar och hans familj får inte tag på honom. I lägenhetens badrum hittar polisen en röd väska i badkaret. Från dragkedjan hänger ett lås. Inne i väskan ligger Gareth Williams. Han är naken och har varit död i flera dagar. Bredvid honom i väskan ligger nycklarna till låset. Fallet verkar som taget ur en kriminalroman och har fängslat britterna i 14 år. Den första utredningen slog 2012 fast att en utomstående person hade orsakat Gareth Williams död. Bland annat hittades inte Williams egna fingeravtryck på utsidan av väskan eller på låset. I samband med utredningen försökte också två experter låsa in sig i samma sorts väska – en gymväska som var 82 cm lång och 48 cm bred. De uppges ha gjort 400 försök men lyckades inte. Men varken dna eller spår av någon utomstående har hittats av polisen i lägenheten. Dessutom uppdagades det att Gareth Williams ett par år tidigare ropat på hjälp.  Hade låst in sig själv i väskan Hans hyresvärd hade då kommit till undsättning och hittat honom fastkedjad i sängen. Enligt hyresvärden hade Williams berättat att han experimenterat med om han kunde lösgöra sig. Polisen har också offentliggjort att Williams ibland sökt efter bondagematerial på nätet. Och nu uppger polisen att fallet är löst. Londons kriminalpolis Scotland Yard har under de senaste två åren gått igenom materialet från brottsplatsen med modern dna-teknik. Under utredningen har varken nytt dna-material eller spår av en annan person i lägenheten uppdagats.  Därför anser polisen nu att Gareth Williams dog efter att han låst in sig själv i väskan. Enligt experter skulle Williams ha förlorat medvetandet på grund av koldioxidförgiftning efter bara ett par minuter i väskan. Gareth Williams hade jobbat för den brittiska underrättelsetjänsten i närmare nio år då han dog, men få av hans kollegor visste särskilt mycket om honom, enligt uppgifter i brittiska medier.  Matematiker och topphemlig avlyssning Han beskrivs som en kodknäckare och ett matematikgeni och uppgavs ha varit en man som höll sig för sig själv. Han hade varit borta från jobbet i fem dagar innan kollegorna rapporterade hans frånvaro, trots att han arbetade i ett litet team med bara tre andra personer, enligt medier. Han uppges bland annat ha arbetat med topphemlig avlyssning av utländska ambassader då han dog. Fallet har fått stor uppmärksamhet i Storbritannien i flera år, men för Gareth Williams familj är det en tragedi som fortfarande uppges väcka frågor. Familjen har tidigare uttalat sig om att utredningen tappat bort bevismaterial, eller att bevismaterial förstörts. Påstods ha mördats av ryska agenter Fem år efter den första dödsutredningen uppgav en före detta KGB-agent som deserterat till Storbritannien att Gareth Williams mördats av ryska spioner. Orsaken var enligt honom att den ryska underrättelsetjänsten försökt rekrytera Williams, men att han vägrat. På grund av försöket skulle han ha kunnat peka ut en dubbelagent inom den brittiska underrättelsetjänsten. Det är ett påstående som nu tillbakavisas av Scotland Yard. Enligt polisen finns det inte belägg för att Gareth Williams skulle ha mördats.

Gareth Williams hittades död i väska – nu har polisen löst fallet


Är Donald Trump Natos värsta fiende? Svaret är både ja och nej. En seger i presidentvalet i höst betyder inte att Trump på egen hand kan dra USA ut ur Nato. Samtidigt krävs det bara ett ord för att förstöra alliansen. Så gjorde han det igen. Gav européerna skrämselhicka. Trump ska  – åtminstone enligt honom själv – under sin presidenttid ha sagt på ett Natotoppmöte  att han skulle ”uppmuntra” Ryssland att göra ”vad f-n de vill” med Natoländer som inte satsar tillräckligt mycket på sitt försvar. Med andra ord skulle USA strunta i Natos artikel 5, själva grundbulten i försvarsalliansens existens. Den om att en attack på ett Natoland är en attack på alla. Vilket i praktiken skulle vara en dödsdom för Nato. Nu går det förstås att argumentera för att det Donald Trump gör, är att än en gång sätta en blåslampa under europeiska politiker. Vi såg under hans presidentperiod hur försvarsbudgetarna i Europa steg. Sedan slappnades det av något när Trump lämnade Vita huset, fram tills dess att en viss Vladimir Putin invaderade Ukraina i februari 2022 då utgifterna återigen steg. Ändå är det bara en dryg tredjedel av Natoländerna som når upp i att lägga de två procent av BNP på försvaret, som man kom överens om på Natomötet i Wales 2014.  Dessutom kan inte Donald Trump – eller någon annan möjlig framtida president – på egen hand besluta att USA ska lämna Nato. Det har två senatorer sett till.  I fjol lade demokraten Tim Kaine och republikanen Marco Rubio fram ett gemensamt lagförslag som klubbades strax före jul. Det slår fast att två tredjedelar av senatorerna måste säga ja för att USA ska kunna gå ur Nato (även om det också finns en annan variant där båda kamrarna behöver säga ja).  En anmälan om utträde görs därefter skriftligen. Sedan dröjer det ett år innan utträdet de facto träder i kraft. Allt slås fast i Washingtonfördragets artikel 13 och ironiskt nog är det i sådana fall till sig själva som amerikanerna ska skicka brevet om att de vill lämna alliansen.  Det kommer knappast att hända. För bortom Trump finns det egentligen ingen större diskussion i USA om att lämna Nato. Världen är osäker och en betydande majoritet av amerikanerna inser att landet behöver alla allierade de kan få. Men verkligheten är sällan enkel.  För vill man vara krass så behöver en framtida president Trump egentligen inte formellt lämna Nato för att skjuta försvarsalliansen i sank. Det räcker egentligen att göra exakt det som Donald Trump så ofta hotat med: Säga offentligt att USA inte tänker komma till sina allierades hjälp. Natos styrka bygger nämligen på avskräckning. Enbart tanken på att amerikanerna kommer sättandes med all sin militära makt ska vara nog för att få Ryssland att låta bli att anfalla exempelvis Estland eller Polen. Men om en president Trump säger öppet att Putin får göra vad han vill, USA tänker inte undsätta, så är Nato i praktiken dött i alla fall. Och då spelar det ingen roll om USA formellt fortfarande är medlem. Men med det sagt så finns det en sak som är viktig att notera. För även om Trump under sin första presidentperiod ofta antydde – eller nästan hotade – att han skulle strunta i artikel 5, så var det aldrig något han sa offentligt. Så långt valde han aldrig att gå. Vad han gör den här gången vet vi förstås inte. Hans tal och de förberedelser som görs tyder på att det är en revanschlysten, mer radikal och självsäker Trump som nu kanske får sitta i Ovala rummet igen. Kanske innebär det slutet för Nato. Eller så gör han Europas politiker rent av en tjänst, och tvingar dem att ta ansvaret för sin egen säkerhet på allvar.

Trump kan inte lämna Nato – men ändå sänka alliansen


När Trafikverket öppnar upp för att fartyg från alla EU-flaggor ska kunna köra Gotlandstrafiken är det problematiskt ur flera aspekter. Det skriver företrädare för Sjöbefälsföreningen och Seko sjöfolk. Trafiken till och från Gotland är av stor betydelse framförallt för de boende på Gotland, men även övriga Sverige är beroende av att det finns en säker förbindelse speciellt i händelse av kris eller krig. Därför är Trafikverkets villkor i den pågående upphandlingen av Gotlandstrafiken så obegripliga. I stället för att kräva svensk flagg på fartygen som trafikerar denna strategiskt viktiga ö så går Trafikverket åt andra hållet och öppnar upp för att fartyg från alla EU-flaggor ska kunna köra trafiken. Detta är problematiskt ur flera aspekter. Förutom den rent uppenbara, att det är bra om kritisk svensk infrastruktur kontrolleras av svenska företag och bemannas med svenska sjömän, så handlar det också om en sådan sak som att svenskflaggade fartyg är de enda som Försvarsmakten kan skydda på internationellt vatten. Trafikstart för den upphandling som nu sker är inte förrän 2027 men anbuden ska vara inne om mindre än en månad. Det är därför bråttom för Trafikverket att göra om villkoren. Vi har full förståelse för att den här upphandlingen är skriven i en annan tid, före Rysslands invasion av Ukraina, men i en värld där alla ställer om till ett nytt världsläge blir den här upphandlingen minst sagt omdömeslös. Trafikverket skriver självt, i en rapport som kom den 10 januari i år, att ”Svensk flagg på fartyg är en förutsättning för att Försvarsmakten ska kunna skydda/eskortera fartygen i en krigsliknande situation.” Trots detta väljer myndigheten att gå vidare med en upphandling som totalt strider mot det den själv konstaterar. I upphandlingsunderlaget skriver Trafikverket att operatören ska ingå i den svenska beredskapsplaneringen och vid behov utföra totalförsvarsuppgifter. Trafikverket vill alltså lägga säkerhetsklassad verksamhet på ett utländskt kommersiellt företag. Oavsett avtal som skrivs så kan fartyg enkelt beordras av redaren, eller flaggstaten, att återvända hem och Sverige har då förlorat strategiskt viktig infrastruktur. Det står även att personal på begäran kan komma att krigsplaceras. Det är korrekt att utländska medborgare kan krigsplaceras i Sverige men en förutsättning för detta är att de är bosatta i Sverige. Som sjöman är man dock normalt inte bosatt där ens arbetsplats befinner sig utan mera troligt i flaggstaten. Detta skulle omöjliggöra krigsplacering av personal. Bristen på insikt om vikten av svenskflaggade fartyg är dock inte begränsad till trafiken mellan Gotland och fastlandet, utan gäller i hela vårt samhälle. Antalet har minskat stadigt under åren och förra året, 2023, var vi nere på ett så lågt antal som 94 svenskflaggade handelsfartyg som fick sjöfartsstöd. Men Sverige behöver inte bara fler svenskflaggade fartyg för att klara försörjningsberedskapen, utan också svenska sjömän som kan arbeta på fartygen. I dagsläget är det stor brist inom vissa yrkeskategorier till sjöss och värre blir det med tanke på de pensionsavgångar som väntar. Att så få vågar satsa på den svenska flaggen ger heller inte någon framtidstro hos ungdomar, och söktrycket hos sjöfartshögskolorna är extremt lågt

Sjöfack: Trafikverket måste kräva svensk flagg