De älskar att få kvinnan att njuta, tycker one-night-stands blir ensamt och känner ansvar för att sexet ska fungera. ”Alla vill ha närhet i grunden”, säger Åsa Kalmér som intervjuat 21 män om sex. Det finns skillnader i hur män och kvinnor upplever sex.  Det konstaterar Åsa Kalmér, i grunden skådespelare och regissör, som kommer ut med nya boken ”Naket: hans mest intima” (Romanus & Selling, 2024) där hon låtit män mellan 26 och 95 år prata öppet om sex. Det är en uppföljare till hennes lika frispråkiga bok om kvinnors sexualitet som gavs ut för två år sedan. Kvinnorna beskrev sexuell njutning och upphetsning som en inre upplevelse. Männen vill se.  – De vill se bröst, vaginor, vader och rumpor, ja allt möjligt, berättar Åsa Kalmér.  ”Närhet alla vill åt, hud mot hud” Även om det kan förändras med åldern: ”Efter 50 och ett antal födda barn får man ha mysbelysning, gärna stearinljus och sedan kan man kisa lite”, säger en man i boken och skrattar. ”Det är inte alltid som vare sig hon eller jag är fotogenique, men det är härligt.” Flera av de 21 männen som intervjuats uttrycker att one-night-stands och knullkompisar skapat en känsla av ensamhet.  – I grunden är det närhet alla vill åt, hud mot hud och värme, säger Åsa Kalmér.  Det Åsa Kalmér främst tar med sig från de långa samtalen med männen är att de är ”ömsinta, generösa och förtjusta i kvinnans njutning” – en annan sida av den manliga sexualiteten än den hon ser beskriven i media.  Där möter hon ofta en problematiserande bild av män som sexuella rovdjur, menar hon. – Jag upplever att det offentliga samtalet inte riktigt är uppdaterat. Det är inte så att de flesta män bara vill dra över tjejerna. Jag tror att vårt prat om könsrollerna står och stampar lite.  Flera män i boken säger att attraktion är bäst när den får växa fram över tid. De pratar länge och väl om kvinnans njutning under sex, och särskilt om vad deras långvariga partners tycker om och hur de ska göra för att få dem att komma.  Och så vill de ständigt lära sig mer. ”Varje kvinna är en erfarenhet som kan hjälpa en att hitta till en annan kvinnas orgasm”, förklarar en man.  71-årige Pavel ”mår som en kung hela dagen” när han lyckats tillfredsställa sin partner. En annan säger att egot växer när han får en kvinna att njuta. ”Det är en win-win situation. Det är en bekräftelse. Jag njuter av att göra kvinnor glada. Kanske vill jag vara den bästa älskaren”, säger han.  Flera pratar om den kvinnliga anatomin. Om att ”hitta G-punkten” och förstå sig på klitoris.  ”Det är ju ett organ på fyra ben med två tappar och är insprängt över hela skötet, till och med runt anus, så det är det jag laborerar med”, berättar en 64-årig man. Men kunskapen om klitoris fanns inte förr i tiden, förklarar den 95-årige änklingen Jack som är äldst i boken. Han tror sig ofta ha misslyckats med att göra det riktigt skönt för sin livskamrat. ”Det är inte säkert att jag någonsin förstått var klitorisen sitter egentligen”, säger han. Hade svårt att få erektion Flera män känner att de behöver prestera, att de ska kunna ge njutning under sex och alltid vara redo med en bra erektion. Den egna orgasmen blir för vissa något som behöver hanteras: å ena sidan upplever de en press att själva komma vid varje samlag, å andra sidan får de inte komma för tidigt.  64-årige Marcus har gjort just den resan

Åsa Kalmér: Manlig sexualitet har ett oförtjänt dåligt rykte


Tre timmar om Killinggänget låter kanske mycket – men SVT:s serie blir aldrig seg eller nostalgisk. Tvärtom påminns vi om vad som gjorde humorgruppen unik och banbrytande. Trots att såväl berättarröst som Killingarna själva gärna pratar om sin mansgrupps mörker fyller SVT:s dokumentärserie ”Berättelsen om Killinggänget” mig inledningsvis med en rätt mysig känsla. För det är ju som Henrik Schyffert konstaterar: i Sverige hade vi bara två tv-kanaler i början av 1990-talet. Det fanns fler om man hade parabol men det var det ingen som hade. Man kan kalla det för ”renodlat larv” men såväl Killinggänget som svensk humor var i behov av 1990-talets urladdning i form av ”I manegen”, ”Nilecity” och ”Percy tårar”. Decenniet avslutades mer seriöst, eller åtminstone mer eftertänksamt, med fyra olika filmer med dystra höjdpunkter av igenkänning, som den träffsäkert skildrade nyårsmiddagen i ”Ben och Gunnar” eller Jonas Indes osäkra killkompis, rädd för sina egna och andras känslor, i samma film. Att Killinggänget hade en sådan bred träffyta beror på den perfekt frammejslade blandningen av citatvänliga gubbar, smala referenser och tidlöst roliga sketcher om kaminmannen och nazistgrannen. För precis som Martin Kellerman visar i en välfunnen ”Rocky”-serie är ju innebandykillar som citerar Killinggänget på nattbussen bland det värsta man kan råka ut för. Inte för att skämten i sig var svaga utan på grund av hur snabbt de blev utslitna och upptagna i en allmänsvennig vokabulär. Det är klart att bandykillarna – till Martin Luuks och Andres Lokkos eventuella förtret? – lärde sig Jan Banans (”Torsk på Tallinn”) festliga sägningar utantill. Att samma bandykillar också citerar de halvnakna, vältränade brandmännen i ”Nilecity” beror på att Martin Luuk för tillfället ”var inne på homosexualitet för att heterosexualitet var så tråkigt”, som han säger i dokumentärens första avsnitt. Det är i sig en jätterolig replik. Killinggänget har på samma gång välkomnat oss som känt oss mer besläktade med just Martin Luuks kufighet och utanförskapskänsla. Något Johan Rheborg använder sig av i sin gestaltning av den excentriske Ernst i ”Fyra nyanser av brunt” (som är den som fäller en av mina Killingfavoritrepliker: ”Var kan en sån som jag hitta en plats i den här världen?”). Utan Luuk hade sannolikt stora delar av Killingproduktionen varit otittbara. Att Luuk till slut fick en sådan framträdande roll som han hade i Dramatenuppsättningen ”Drömmen om Herrön” känns därför logiskt. Men så utskälld var aldrig föreställningen som dokumentärserien gör gällande. Här i SvD hyllades den av Jenny Teleman. Hon konstaterade att Martin Luuks maskin som ”ska förgöra fittor” är ”mycket, mycket roligare än det låter”. Och hon har helt rätt. När Killinggänget samlas i dag och läser manuset högt minns jag hur starkt och kul det var. Att återigen höra Schyfferts historia om hur han efter biopremiären av ”Fucking Åmål” 1998 insåg att ironin var död blir dock lite genant. Hade karln inte upplevt uppriktig kultur som tog sig själv på allvar före dess? Jag har svårt att tro att hela gruppen behövde Lukas Moodyssons film för att drabbas av samma klarsyn. ”Berättelsen om Killinggänget” är hela tre timmar lång men blir varken för utdragen eller för nostalgiskt kletig. I varje fall inte för dem som vuxit upp med gruppens produktion (själv var jag 13 år när ”Nilecity” hade premiär) och fascinerats av hur skickligt de identifierat och skojat med det svenska lynnet

Elias Björkman om SVT:s Berättelsen om Killinggänget


Hundratals fick tillbringa natten i en sporthall i skånska Hörby efter onsdagens kraftiga snöfall. Kristine Amundsens familj var några av de sista som lämnade evakueringscentret. ”Som tur var kunde vi hålla värmen tills vi blev undsatta.” HÖRBY Kexchoklad, smörgåsar och kanelsnäckor står framdukade på disken. Volontärer i gula västar langar dricka och mat till några av de evakuerade resenärerna. Den värsta ruschen är över och endast en handfull människor hänger kvar i sporthallens kafeteria. – Det har droppat in folk hela natten och nu på förmiddagen. Som mest var det nog 150 personer här, berättar Michael Wallin som själv inte sovit en blund sedan hjälpinsatsen drog igång. Strax efter klockan 20 på onsdagskvällen kom samtalet. Hade de möjlighet att öppna hallen för de strandade resenärerna? – Så klart ställer man upp. Det svåraste var att få tag i mat. Ica-butiken hade redan stängt på grund av snövädret, så vi fick improvisera, säger han. Lastbilar står kvar på E22 Bussar och lastbilar står fortfarande kvar på E22:an som förväntas öppna för trafik tidigast i morgon bitti. Jonas Svensson, som är insatsledare från hemvärnets 49:e bataljon i Skåne, berättar att frivilliga hemvärnssoldater har kört skytteltrafik i över ett dygn för att hjälpa de nödställda resenärerna. – Som tur var har det inte skett några olyckor, men många är frusna och hungriga. En man var så kraftigt nedkyld att vi fick bära in honom i bandvagnen, säger Fredrik Strand. På torsdagseftermiddagen hade de flesta personbilarna flyttats från körbanan. En grupp bussresenärer som var på väg till Kastrup hade först valt att stanna kvar på bussen, men tidigt på torsdagsmorgonen gick de med på att evakueras. – Vi delade ut hamburgare till dem och de hade det ganska bra. Men i morse ville de följa med. Det var en hel del barn ombord på bussen, säger Fredrik Strand. Varken han eller hans kollegor har varit med om någon liknande oväder i Skåne. – Vid skogsbränder och sökinsatser har vi blivit inkallade men det här är första gången jag har varit med om att ett snöoväder ställer till det så. Jag tror att hela samhället har fått en rejäl chock! Satt fast i 17 timmar Norska Kristine Amundsen, Hannes Ragnarleifsson och sex månader gamla dottern Emilia var på väg till Köpenhamn när de hamnade mitt i snökaoset. I höjd med Ekerödsrasten strax utanför Hörby tog det plötsligt tvärstopp i trafiken – och familjen blev strandsatt i 17 timmar. Först klockan tre på natten kom räddningen. En bandvagn drog upp familjens bil ur snön som samlats i vägrenen, och den lilla familjen kunde sova några timmar i ett av sporthallens förråd. – Det var skönt att få ett eget rum så att vår dotter inte störde de andra som försökte sova, säger Kristine Amundsen och packar ihop familjens saker innan det är dags att ge sig ut på de skånska vägarna igen. Färjan de bokat från Köpenhamn för vidare resa till Oslo blev inställd. Nu väntar två övernattningar i den danska huvudstaden innan de kan fortsätta hemåt. – För en gångs skull var det faktiskt tur att färjan blev inställd. Alla har varit otroligt hjälpsamma, så det har inte gått någon större nöd på oss, säger Kristine Amundsen. För Hamburgbon Jonathan Koal, som firat nyår i Sverige tillsammans med släkten, blev det också en betydligt längre resa än de planerat. – Vi hade knappt hunnit 15 mil när det tog stopp. Det här hade vi aldrig räknat med, säger han. Först efter 20 timmar blev Jonathan Koal, hans fru och deras två barn evakuerade. Har ni fått sova något? – Kanske två–tre timmar. Men nu har vi inte så många timmar kvar

Barnfamiljen satt fast 17 timmar i snökaoset på E22


Sverige är bland de sämsta länderna i Europa på att ta emot ukrainska flyktingar. Många lever i extrem fattigdom. Nu måste dagersättningen höjas och reglerna förenklas, skriver volontären Sven Bergland. I sin årssammanställning på sociala medier nämner migrationsminister Maria Malmer Stenergard inte situationen vi har med cirka 40 000 ukrainska flyktingar i landet. Denna ständiga tystnad kring ukrainarnas situation här i Sverige från vår migrationsminister är kanske en av orsakerna till att cirka en tredjedel av dem som sökt skydd i Sverige har lämnat vårt land. Sverige är bland de sämsta länderna i Europa på att ta emot ukrainska flyktingar. Den anpassning av asylregelverket till EU-rättens miniminivå som regeringen eftersträvar avseende asylsökande, har vi redan vida överträffat i avseende att vara sämst på att stötta ukrainska krigsflyktingar. I inlägget från ministern lyfts det fram att vi redan ser effekt av den nya politiken och att Sverige föregående år tog emot 26 procent färre asylansökningar än föregående period, medan ansökningarna totalt i EU har ökat med 25 procent. Ukrainarna i Sverige har dubbel otur nu. Deras land invaderas och de har kommit till Sverige mitt i en stor förändring av migrationspolitiken. Detta verkar skapa en handlingsförlamning i regeringen och många missuppfattningar i samhället. Ukrainarna är inte asylsökande och bör inte behandlas som det när det gäller ekonomiskt stöd. Vi måste klara att hålla isär migrationspolitiken och tillfälligt skydd för flyktingar från Ukraina i enlighet med massflyktsdirektivet! Både sett till antal och relativt vår folkmängd har Sverige få ukrainska flyktingar i jämförelse med andra länder. Cirka 40 000 av de 60 000 som sökt skydd här är kvar. I Norge bor cirka 57 000 och i Finland cirka 61 000. Redan 2022 lyftes det låga ekonomiska stödet till ukrainska flyktingar upp som ett problem i många debattartiklar. Nu ser vi effekten av detta. Många lever i extrem fattigdom. Välgörenhetsorganisationer har fått ta stort ansvar för att hjälpa flyktingar med de mest basala sakerna så som mat, kläder, blöjor, hygienartiklar med mera. Flera av de stora organisationerna har larmat om detta. Genom mitt arbete som volontär vet jag att de vill arbeta och kunna försörja sig. Vi är inne i andra vintern och väldigt många har inte ens råd till mat och kläder utan är beroende av donationer från organisationer, företag eller privatpersoner, som ställer upp när regeringen sviker. Många nya lokala initiativ har startats för att hjälpa. Civilsamhället ställer upp och räddar flyktingarna från en total katastrof. En mamma får i dag 71 kronor för sig och mellan 37 och 50 kronor per barn. Denna summa skall räcka till allt, förutom hyra, som man får betald om man bor i anvisad bostad/ort. Om man har egna pengar, skall dessa förbrukas först. Pensionärerna får lägre ersättning. Bidraget är samma i kronor som asylsökande får. Det är ett bidrag som inte är tänkt att människor skall leva på under en lång tid, utan medan deras ärende utreds. Nu har det snart gått två år. Beloppet i kronor har inte höjts sedan 1994 och många olika partier har regerat sedan dess. Det är omöjligt för en kvinna med ett mindre barn och en tonåring att leva på 150 kronor om dagen! Till Sverige kom i genomsnitt fler flyktingar med högre utbildning än till många andra länder. Tyvärr har det visat sig att de har det tuffare att komma in på arbetsmarknaden. Det är helt enkelt lättare att få jobb som kräver mindre akademisk kompetens. Kan de då inte ta vilket jobb som helst? Jo, det är många beredda att göra, men det skall också erbjudas jobb

Sven Bergland: Svält inte ukrainarna i Sverige


Om inte regeringen börjar ta krisen inom byggsektorn på större allvar riskeras sysselsättningen för hundratusentals anställda, liksom långsiktiga konsekvenser för ekonomin. Det skriver Clara Lindblom (V). Det kokar av frustration och ilska på byggarbetsplatser runt om i landet. Trots nattsvarta tidningsrubriker, nödrop från branschen och allt fler prognoser om fallande sysselsättning under året som just inletts, så lyser regeringens krisåtgärder och handlingskraft med sin frånvaro. Om inte regeringen börjar ta krisen på större allvar riskeras inte bara sysselsättningen för hundratusentals anställda inom byggsektorn. Krisen riskerar att påverka byggandet i flera decennier framöver och få konsekvenser för hela den svenska ekonomin. Byggandet halverades under 2023 jämfört med året innan. Över 1 300 företag inom byggbranschen försattes i konkurs och antalet varsel hade under hösten ökat med flera hundra procent jämfört med samma tid 2022. Runt om i landet har anställda inom byggsektorn redan börjat sägas upp på grund av bristen på projekt och ännu fler lever med en ständig oro över att arbetsbristen snart ska drabba även dem. Krisen i byggbranschen berör dock långt många fler än bygg- trä- och betongarbetarna, installatörerna, rörmokarna och elektrikerna som sysselsätts inom den. Bostads- och fastighetsbranschen utgör ungefär 12 procent av BNP. För varje jobb som försvinner i byggbranschen riskerar minst tre personer till att bli arbetslösa i närliggande sektorer. För att inte tala om den redan akuta bostadsbristen och vad en långvarig byggkris skulle göra med den. Det har kommit en lång rad konkreta förslag från branschen och de fackliga organisationerna på åtgärder som skulle kunna upprätthålla byggandet och motverka kompetensflykt från branschen. Det handlar till exempel om statliga stöd till permitteringar, vilket inte minst fungerade som ett viktigt stöd till den svenska exportindustrin under pandemin. Ett motsvarande stöd till bygg- och fastighetsbranschen skulle kunna motverka att utbildad arbetskraft söker sig till andra sektorer och därmed korta startsträckan för byggaktörerna när konjunkturen väl vänder. Men en viktig förklaring till att byggandet har kraschat är skenande finansieringskostnader. Den höga räntan, höjda direktavkastningskrav och bankernas alltmer restriktiva hållning i långivningen gör att många aktörer – såväl kommunala som privata – inte får ihop sina kalkyler. Här skulle staten kunna fylla en viktig roll genom att erbjuda byggaktörer statliga kreditgarantier och topplån, vilket dessutom skulle kunna bidra till ett jämnare byggande över konjunkturcyklerna. Denna typ av lån belastar inte heller statens driftbudget och konkurrerar därmed inte med andra utgiftsposter. Statens lånevillkor kommer nämligen alltid vara bättre än vad som är fallet för enskilda kommuner och fastighetsbolag. Om staten skulle låna upp och låna ut till byggande av hyresrätter övertas samtidigt delar av risken för hyresrättens finansiering. Därmed minskar behovet av eget kapital för det enskilda bolaget – vilket i sin tur ger fler aktörer möjlighet att ta sig in på marknaden och stärker konkurrensen i byggbranschen. Ett närliggande exempel är Finland, där staten via förmånliga lån finansierade en fjärdedel av all bostadsproduktion under perioden 2010–2018. I Stockholms stad vänder vi just nu på varje sten för att försöka bidra till att hålla uppe både byggandet och planeringen av såväl hyresrätter som bostadsrätter och radhus

Clara Lindblom (V): Regeringen får inte ignorera byggkrisen


Normöverskridande relationer står i centrum när Selma Vilhunen skildrar polyamorösa äktenskap. Inledningsvis hettar det till, men SvD:s Olga Ruin saknar en fördjupad analys av den frigjorda kärlekens baksida.  Dubbla familjerelationer är inget nytt. Vår socialdemokratiske landsfader Per Albin Hansson hade barn med två kvinnor och levde i längre perioder med båda familjerna. Skilsmässor var tabubelagt men media höll en artig distans till hans privatliv. Den unga socialdemokratins folkhemsideal inkluderade inte glada bonusfamiljer. I Selma Vilhunens ”Fyra små vuxna” formas en kärleksfull utopi i ett medelklassigt och modernt Helsingfors. Filmen inleds med en ångande sexscen mellan de gifta makarna Juulia (Alma Pöysti) och Matias (Eero Milonoff). Till skillnad från många andra medelålders par med barn och karriär (hon riksdagsledamot och han präst) verkar inte bristen på gnista i sänghalmen vara deras problem. Trots det framkommer det snart att Matias har en affär med den yngre och ensamstående mamman Enni (Oona Airola). Juulia förtvivlar först men landar sedan i en radikal och samtidigt praktisk lösning. Hon föreslår ett polyamoröst äktenskap där Matias och Enni fortsätter att träffas medan hon söker upp andra partners. Som offentlig person kan hon knappast gå ut på Tinder men det verkar inte vara något större problem. Finlands före detta statsminister Sanna Marin fick utstå hånfull kritik efter att en mycket modest festvideo med väninnorna hade läckt ut. Juulia som aspirerar på ordförandeskapet i Jämlikhetspartiet söker däremot obrydd upp en nyöppnad queerklubb och dricker drinkar till sent på natten med den yngre Miska (Pietu Wikström). Istället för att gå på djupet med relationernas korsvisa dynamik väljer Vilhunen att stapla tänkbara scenarier på varandra. Snart ligger de båda i sängen och skrattar åt när Miska härmar sin svenska pojkvän Yngves stockholmsdialekt (det är roligt). Annars är det Pöysti och Milonoff som är filmens centralgestalter. Med en ryckning i en ansiktsmuskel eller en välavvägd blick äger de rummen de vistas i. Men i takt med att handlingen fortskrider tappar filmen i känslomässig laddning . Istället för att gå på djupet med relationernas korsvisa dynamik väljer Vilhunen att stapla tänkbara scenarier på varandra. Allt verkar dock kunna lösas om man bara accepterar att ens partner sover borta ibland. Frihet blir en fråga om personlig självövervinnelse. Några gånger glimmar det till när berättelsen stannar upp och fokuserar på de komplexa nyanserna i att försöka ta hand om varandras känsloliv i vardagen. En fint avklädd liten scen utspelas när Matias förfäras av att Enni plötsligt erkänner att hon aldrig har tyckt om hur han håller fast hennes händer då de ligger med varandra. Tyvärr gör filmen inte mycket för att motverka kollegans konservativa sätt att reducera samvaro till en fråga om sexuella behov. När nya bekymmer tillkommer söker Matias upp en äldre kollega för att be om råd. ”Traditioner. Äktenskap. Familj. De existerar så att vi dumma små människor med alla våra begär och impulser inte faller ner i totalt kaos.” Tyvärr gör filmen inte mycket för att motverka kollegans konservativa sätt att reducera samvaro till en fråga om sexuella behov.  Juulia som försöker baxa igenom en föräldraledighetsreform ifrågasätter inte sin makes minimala ansvar för sin andra familj. Jaha, politiska ideal och personliga begär följs inte alltid åt. Man är bara små människor trots allt. Men vad hade hänt om man grävt mer i den frigjorda kärlekens jämlikhetsproblem?  Familjesammanhållningens potential att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor, där alla delar lika på ansvaret för barn och hem, framstår plötsligt som mer utopiskt än någonsin

Recension: Fyra små vuxna skildrar polyamorösa äktenskap


Det har gått åtta år sedan regeringen gav marschorder att börja bygga upp totalförsvaret. Åtta år senare är frågan om det är mod, insikt eller vilja som saknas. På söndag samlas runt 400 deltagare på Högfjällshotellet i Sälen för Folk och Försvars rikskonferens. Bland dessa deltagare finns kungligheter, ministrar, riksdagsledamöter, generaldirektörer, arbetsmarknadens parter, civilsamhället, experter och journalister. Folk och Försvar grundades i den mörkaste av tider, 1940, för att bygga en bro mellan samhälle och försvar. Det totala kriget krävde ett totalt försvar, där alla behövdes. Arvet förpliktar. Men i Sverige är ord gratis, handling kostar på. Det har snart gått tio år sedan Ryssland inledde kriget mot Ukraina med anfallet på Krim. Det har gått åtta år sedan regeringen gav marschorder att börja bygga upp totalförsvaret (spoiler, det har hänt väldigt lite). Det har snart gått två år sedan Rysslands fullskaliga angrepp mot Ukraina. Dessförinnan hade Kreml framfört krav på att Sverige och Finland skulle inordnas i dess intressesfär. Det har gått snart ett år sedan statsminister Ulf Kristersson (M) varnade: ”Jag vill mana alla i Sverige nu att inse allvaret i den här situationen. Det här är allvar på riktigt. Det här är det värsta vi har varit med om sedan andra världskriget.” Frågan är om inte det lagstiftaren tänkt sig att regeringen kan besluta om skärpt beredskap om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför Sveriges gränser, med råge kan anses vara uppfyllt? Lägg till sabotage av ledningar i svensk ekonomisk zon eller till Sverige, omfattande cyberangrepp, påverkanskampanjer mot svenskt Natomedlemskap och störd GPS-trafik i södra Sverige under julhelgen. Om brickorna faller fel är vi tolv till arton månader från krig i Östersjöregionen. Vi är på väg in i en era av komplexa konflikter i hela världen, mer krävande och farligare än vi tidigare har varit med om. Trots detta är vi långt ifrån rustade för att hantera läget, varken civilt eller militärt, för att inte tala om en bred förståelse för vad totalförsvar innebär. Inget av detta präglar beslutsfattandet. Vi har en finansminister som tycks tro att vi lever i fredens 90-tal. Nu ska två procent av BNP till det militära försvaret nås först 2028. Beskedet i Höstbudgeten är två år senare än vad som utlovades i regeringsförklaringen och tre år efter vallöftet om 2025 Trots att Jimmie Åkesson (SD) och Johan Pehrson (L) företräder partier som brukar ta till brösttoner i försvarsfrågor har de uppenbarligen, tillsammans med Busch (KD) och Kristersson (M), accepterat finansministerns säkerhetspolitiska analys att det behövdes mindre pengar till försvar. Ett beslut om skärpt beredskap ger regeringen verktyg att kraftfullt skynda på omställning från nyss påbörjad planering till operativt totalförsvar, det totalförsvar som i dag inte finns och som kräver att alla ser helheten i stället för snävt egenintresse. Återskapande efter årtionden av underlåtenhet kommer att kosta pengar och prestige, för att inte tala om svett och tårar, och i värsta fall blod. Så frågan är vad som saknas; insikten, viljan eller modet? Vad gör vi åt det och vilket ansvar har jag? Det är dessa frågor som deltagarna på rikskonferensen behöver ställa när de ser sig själva i spegeln före söndagen.

Patrik Oksanen: Efter årtionden av underlåtenhet


Det är stopp på E22 i Skåne efter kraftiga snöfall. Problemen kan pågå till fredagsmorgonen, enligt Trafikverket. Erika Sepeliovaite och hennes två söner blev fast i bilen i 19 timmar. ”Det var fruktansvärt”, säger hon.  På onsdagsförmiddagen tillstötte problemen på E22 mellan Hörby och Kristianstad. Det blev värre framåt kvällen. Bandvagnar från Försvarsmakten kallades in för att undsätta strandsatta bilister. Köerna var jättelika och som mest ska runt tusen fordon ha varit fast. Räddningstjänsten har på flera ställen kapat mitträcket för att bilar ska kunna lämna det problemtyngda södergående körfältet och köra norrut.  På förmiddagen sköt Trafikverket fram prognosen för när vägen kan öppna till klockan 08.00 på fredagen.  – Det är en preliminär prognos, men mycket hänger på vad som händer under natten, säger Angelika Knutsson, presskommunikatör på Trafikverket, till SvD vid 17-tiden på torsdagen. Trafikverket samverkar med räddningstjänst, militär och polis i arbetet på den bitvis backiga E22-sträckan.  Räddningstjänsten meddelade vid lunchtid att alla människor som velat lämna kön har evakuerats. – Bilarna kommer sedan att köras till en uppställningsplats i Hörby när vi fått ut bärgare på plats. Det är försvaret och polisen som beslutar hur man ska arbeta med bärgarna och bandvagnarna. Det är på gång, säger Angelika Knutsson. Samtidigt står runt hundra lastbilar kvar på E22 på torsdagseftermiddagen. – De ska också kunna köra därifrån, men de väntar på bränslebilar som ska komma ut och fylla på med bränsle. Polisen bistår bland annat med att kontrollera fordon på vägen. – Är de tomma tar vi kontakt med ägarna och hör om de redan har beställt bärgare, annars beställer vi det, säger Evelina Olsson, presstalesperson vid polisregion Syd, strax före klockan 18 på torsdagen. En polishelikopter har sökt av området efter övergivna fordon. Hon kan inte ge besked om hur länge bärgningsarbetet väntas pågå. – Vi har också eskorterat en ambulans och eskorterat lastbilar rätt. Och så har vi hjälpt till praktiskt med att sätta på snökedjor på en lastbil, säger Evelina Olsson. En bilist som drabbats är 39-åriga Erika Sepeliovaite, från Tygelsjö söder om Malmö, som var på väg hem från Karlshamn. När SvD nådde henne på den tidiga torsdagsmorgonen hade hon varit strandsatt i bilen hela natten tillsammans med sina två tonårssöner och familjens hund.  – Jag ser bakom min bil att en förare mår dåligt och att människor försöker ringa ambulans. Vi behöver vatten och mat, berättade hon. Efter att ha varit fast i drygt 19 timmar blev familjen till slut upphämtade med bandvagn och körda till rastplatsen i Ekeröd. Ytterligare fyra timmar senare fick de hoppa in i bandvagnen igen och åka ut till bilen.  Vägen hem gick över öde nyplogade vägar. Något som kändes närmast surrealistiskt. Vid klockan 12.30 var hela gänget slutligen hemma i Tygelsjö. – Jag känner mig så lycklig att vi äntligen är hemma. Men det var en helt fruktansvärd känsla när vi satt där. Jag förstår inte hur det kunde ta så lång tid innan vi fick hjälp. Nu ska det bli så skönt att sova, säger Erika.  Andra evakuerade personer fördes till Lågehallarna i Hörby där madrasser under onsdagskvällen rullades ut på golven. I byggnaden har personer i knipa kunnat övernatta och få i sig ett mål mat. Räddningstjänsten har fått hantera några sjukdomsfall under trafikkaoset men det finns hittills inga rapporter om några allvarliga personskador. Stora problem på E22 mellan Hörby och Kristianstad.  Trafikverket räknar med att vissa kvararbeten kan fortsätta fram till lunchtid på fredagen

Suttit fast i kökaoset på E22 i 19 timmar


I debatten ställs klassiskt och modernistiskt gång på gång upp som rigida motsatser, där det förra likställs med allt som var bättre (och vackrare) förr. Hedvig Ljungar efterlyser mer precisa diskussioner om estetiska ideal. I dunklet på Konstakademien river jag av mig halsduken, översköljs av ljusflödet från de tre valv som vetter mot Nikehallen och stövlar förbi den kolossala, huvudlösa Nike från Samothrake. I utställningshallen en våning upp – där det vanligtvis visas samtidskonst – möter jag ytterligare ett axplock av de drygt åttahundra gipsskulpturer som finns i Konstakademiens samlingar, den äldsta från sena 1600-talet. Med utställningen ”Ideal i gips” vill akademien visa hur tre seklers konstutbildning har förhållit sig till det antika idealet – och öppna för frågan om vilka ideal som präglar konstscenen i dag. Gipskopiorna av skulpturer, konstverk och ornament från antiken och renässansen användes länge för att skola eleverna på akademien i antikens formspråk. Med förra sekelskiftets reformering av konstutbildningen kom gipserna att betraktas som föråldrade, och flyttades så småningom ned i akademiens källarförråd. När de nu plockats upp igen är de luftigt placerade bland nonchalanta palmer i tre rum vars väggar målats i bordeaux, badhusblått och Helly Hansen-orange. Så framträder skulpturerna med skarpa konturer, och står man i det mörkröda mittenrummet lyser från de två motsatta dörrkarmarna en blå respektive brandgul rektangel. Maffigt – och som en reflex av Nikehallens ljusflöde nere i entrén.  Utöver gipser visas målningar och elevskisser av aspirerande konstnärer som Karin Bergöö Larsson och Ernst Josephson, och i ett rum står en svängd elevbänk från 1700-talet med uppmaningen: varsågod att sätta dig och teckna! I den hierarkiska uppdelningen mellan konst och konsthantverk hamnade ornamenten i den senare kategorin. Det är härligt att vandra omkring bland skulpturerna, men i förhållande till den stora frågeställningen – hur skapas konstnärliga ideal? – är det för knapphändiga utställningstexter. Gipserna är åter aktuella, men varför, och hur? Flest uppslag till svar på den frågan ger avdelningen om ornament. Fram till 1878 höll även arkitektutbildningen till vid Konstakademien, delvis i form av en särskild ornamentskola. I dag är ornamentik, som intendent Svante Helmbæk Tirén skriver i utställningskatalogen, ett närmast bortglömt område. I den hierarkiska uppdelningen mellan konst och konsthantverk hamnade ornamenten i den senare kategorin, och bortsett från specialister är det få som kan identifiera volutkonsol, balusterkapitäl och antefix.  Spelar det någon roll? Förstås inte i sak. Ändå är det kanske särskilt viktigt att slå vakt om den typen av kunskap i en tid då ”det klassiska” kommit att användas som politiskt slagträ inte minst i fråga om arkitektur. I debatten ställs gång på gång klassiskt och modernistiskt upp som rigida motsatser, där det diffusa ”klassiska” likställs med allt som var bättre (och vackrare) förr. Inte konstigt om man i ljuset av detta känner ett visst kallsinne inför tanken på nyproducerade balusterkapitäl.  Synsättet spänner över de politiska lägren, men under valrörelsen 2022 var det KD som utlovade stopp för ”lådor i betong” och SD som lanserade ”Sverigehuset”, ett bygglovsbefriat typhus med vita knutar och snickarglädje. Ofta påtalas vikten av folkets inflytande över stadsbilden. Inte konstigt om man i ljuset av detta känner ett visst kallsinne inför tanken på nyproducerade balusterkapitäl. Samtidigt är problemet förstås inte ornamentik i sig. Snarare ligger det i en föreställd kronologi som härleder klassiskt till (vacker) dåtid och modernt till (ful) nutid

Kärnfrågan i ”Ideal i gips” på Konstakademien är högaktuell


39-årige Daniel från Borlänge kastade sig ut över bergsväggen. I femton år hade han levt i base-hoppningsmiljön. Men den här gången gick allt snett. – Är du nervös? frågade Daniel Kivi. – Inte nervös, mer spänd, svarade kompisen. Det var midsommardagen 2023 och de stod på toppen av den 1 000 meter höga Kjeragplatån i Rogaland i Norge. Nu var de redo för dagens andra base-hopp. De skulle kasta sig ut från en av de mest utmanande startpositionerna – längst ut i Lysefjorden. Kanske var det därför 39-åriga Daniel Kivi, som åkt från Borlänge i Dalarna, erkände att, jo, han var faktiskt nervös. Men det var inte värre än att han log och skrattade, innan han spände åt den vita hoppdräkten och gjorde sig redo. Det var sol och svag vind från öst. Bra förhållanden för base-hopp. Totalt var de sex personer som skulle hoppa samtidigt. Daniel hade hoppat från platsen tidigare, men inte den danska kompisen. Daniel hade därför förklarat för honom hur de skulle röra sig i luften för att kunna flyga till landningsplatsen, ett stenröse långt där nere vid fjorden. De två vännerna gav varandra en kram, som de alltid gjorde innan ett hopp. Så kastade de sig ut. I Dalarna var föräldrarna Hannu och Maria på sitt sommarställe. Kvällen innan hade de firat midsommar med sönerna Martin och Johan samt deras familjer. Då ringde Daniels norska flickvän. Något hade hänt under ett hopp.  Mer visste hon inte. Den äldsta brodern Martin Kivi fick en dålig känsla i kroppen. Snart fick de veta att räddningshelikoptern var på väg. Inom en halvtimme satt hela familjen i husbilen på väg mot Rogaland – en resa på över elva timmar. Tio år tidigare hade de fått ett liknande besked. Då hade Daniel kraschat medan han höll på med speedflying, en form av skärmflygning. Olyckan var så allvarlig att han behövde hämtas med helikopter. Den gången fick familjen sig en tankeställare.  De insåg att det som det yngste syskonet älskade kunde sluta illa för honom. Men det hade gått bra den gången, Daniel lämnade sjukhuset på egna ben – även om han senare fick kroniska ryggbesvär och smärtor. Nu visste de inget mer än att Daniel satt fast någonstans i fjället medan de susade genom skogarna på väg mot Norge från Dalarna.  – Jag satt bara och gick igenom en massa olika scenarion. Vad som kunde hänt. Varför det tog sådan tid, säger hans bror Martin, som bor i Borlänge. Först efter att ha kört i fyra timmar, och pausat i Skjetten utanför Oslo, fick de uppdaterad information. Efter att vännerna kastat sig ut från klippkanten gick det som planerat till en början. Vännen Jens Thiesen berättar att både han och Daniel hade bra höjd och fart i hoppet. Daniel, i sin vita dräkt, lade sig till vänster i bergsklyftan som de följde nedför fjällsidan. Dräkten gav dem bra fart framåt, vilket de behövde för att kunna ta sig ut och vidare till landningsplatsen vid havet. Bergsklyftan tog slut cirka 300 meter över fjorden. När de närmade sig denna punkt svängde Daniel svagt åt höger. Snart var det dags att dra ut skärmen. Men sedan var det som om Daniel plötsligt förlorade all fart framåt. Han började falla vertikalt rakt ner mot marken på botten av bergsklyftan. Ovanifrån såg vännen att Daniel sträckte ut ena armen framför sig.  Han gjorde några simtag i luften. Trodde Daniel att skärmen höll på att vecklas ut? Det gjorde den inte.  Nu var marken farligt nära. Daniel drog till slut i utlösaren igen. Skärmen började vecklas ut. Men det var en till två sekunder för sent. Han träffade marken hårt och låg kvar stilla på den otillgängliga platsen på fjällets sida. Allt tyder på att Daniel dog ganska omedelbart

Hoppet från Kjeragplatån blev Daniel från Borlänges sista


True crime-genren riskerar att locka till sig charlataner. Så också i poddbranschen. Alexander Dominici ger dig ett avskräckande exempel från Sverige och ett tips på en riktigt bra podd från USA.   Rättegångspodden har i flera år legat högt upp på listorna över de mest lyssnade poddarna i Sverige. Det är lätt att förstå varför. Råmaterialet är inspelningar från riktiga rättegångar som med hjälp av lite klippning, ljudläggning och berättarknep blir en spännande historia om ett fall.  Men podden har även, med rätta, kritiserats hårt för oetiska arbetsmetoder. Framförallt handlar det om att anhöriga och brottsoffer inte tillfrågats eller ens informerats om att ljudupptagningar från deras vittnesmål används. Nils Bergman som är personen bakom podden har hänvisat till att domstolsinspelningarna är offentlig handling, vilket är helt sant, men som alla bekanta med de publicistiska reglerna vet så säger det i sig inte så mycket om hur lämpligt det är att sprida uppgifterna i massmedia. Succén med ”Rättegångspodden” har i vilket fall lett till att Bergman skapat spinoff-serien ”Motiv”. Även den jättepopulär och även den hårt kritiserad. I ”Motiv”-serien ”Att skapa ett monster” försöker producenten Alexander Mork och Nils Bergman rentvå Ulf Olsson, dömd för det uppmärksammade mordet på Helén Nilsson 1989. Ett märkligt ställe i svensk kriminalhistoria att börja snoka på om man vill avslöja en skandal med tanke på den tunga tekniska bevisningen i fallet. SvD:s Adam Svanell visar i en text (22/4 −23) hur podden på punkt efter punkt förvillar och bortser från bevisen som var helt avgörande i rättsprocessen. I en ny säsong av ”Motiv” (”I skuggan av skuld”) slår Mork och Bergman, trots de uppenbara tidigare felen, på en ännu större trumma. En rättsskandal ska återigen avtäckas. Nu är det Paul Wollmer, dömd i hovrätten till tio års fängelse för mordet på sin flickvän Pernilla Johansson, som påstås vara oskyldig.  Magasinet Filter publicerade häromdagen en granskning av ”granskningen”. Det är journalisten Leon Voss Gustavsson som gått igenom podden och pratat med experter på fallet. Oförvånande nog hittar han inte en enda detalj i ”I skuggan av skuld” som inte rätten redan tagit hänsyn till eller som ens tillför någon fakta till målet. Producent Alexander Mork och exekutiv producent Nils Bergman vill inte svara på Filters frågor om vad de har för fog att kalla utredningen bristfällig och hur de har landat i att detta är en rättsskandal. Ännu ett poddhaveri.  Kanske är det oundvikligt att den omåttligt populära true crime-genren också lockar till sig charlataner, som medvetet eller omedvetet fördunklar för sin publik. Men man kan fråga sig hur länge dessa poddvärldens Don Quixote och Sancho Panza ska få hållas i sitt fälttåg mot väderkvarnar?  I Filters långa artikel finns ett särskilt illabådande stycke där före detta medieombudsmannen Ola Sigvardsson ger sin syn på saken: ”När nya medier får en omfattande publik och samtidigt inte håller sig inom anständighetens gränser är jag övertygad om att det kommer att leda till inskränkningar, på ett eller annat sätt. Den politiska sfären kan ju inte acceptera den pressfrihet vi har i dag om den missbrukas.” Låt oss hoppas att vi kan undvika det. För demokratins skull behöver vi en generös pressfrihet, men vi behöver faktiskt inte lyssna på allt som ges ut.  Podd: Motiv - I skuggan av skuld Medverkande: Alexander Mork m.fl. Längd: 6 delar à 1h + epilog Avsnitt: Alla släppta Produktion: Tall tale / Nils Bergman Tips på substitut:  Istället för ”I skuggan av skuld” kan man lyssna på en av förra årets bästa true crime-serier ”The coldest case in Laramie”

Poddguide: Motiv – ett haveri inom true crime-genren


Tre timmar Killingdokumentär, absurt historiskt drama och en av årets mest spännande tv-premiärer. SvD Kultur guidar till de bästa nyheterna på svenska streamingtjänster. Berättelsen om Killinggänget Dokumentär, tv-serie, 3 avsnitt x 60 min, SVT Play Det är en svår dokumentärgenre; att analysera sin egen framgång. Men om det är några man vill höra lägga ut texten om sig själva är det Killinggänget. Det förekommer definitivt ett visst mått av självgodhet men har man skapat mästerverk som ”Fyra nyanser av brunt” och ”Fyra små filmer”-sviten har man gjort sig förtjänt av detta. En del motgångar adresseras givetvis också. Den tredelade dokumentären är lyxigt inramad och bjuder på mängder av bakom kulisserna-godis.  (Läs Andres Lokkos text om dokumentärserien här.) The favourite Drama, film, 1 tim 59 min, 5/1, SVT Play Lagom till biopremiären av Yorgos Lanthimos hyllade ”Poor things” den 26 januari kommer den egensinnige grekens förra film ”The favourite” till SVT Play. Olivia Colman spelar drottning Anna i detta absurda historiska drama där hovdamen Sarah Churchill och hennes kusin Abigail (Emma Stone som också spelar huvudrollen i veckans höjdare ”The curse”, se nedan) slåss om drottningens gunst. ”Ett stycke Lanthimos när denne är på sitt allra spexigaste spjuverhumör. Den är faktiskt riktigt rolig”, tyckte SvD:s Jan Söderqvist som hyllade filmen i sin recension.  You are what you eat: A twin experiment Dokumentär, tv-serie, 4 avsnitt x 45 min, Netflix Upplägget är kittlande: för att ta reda på om animalisk eller växtbaserad kost är bäst för oss människor deltar ett par enäggstvillingar i ett experiment. Under åtta veckor övervakas deras kost och hälsa noga. Eftersom vi reagerar olika på olika näringsintag är tanken att studera människor som har samma genetiska uppsättning och på så sätt tydligare se för- och nackdelar med olika sorters kost. Man får nog ta resultatet med en nypa salt (vad gäller såväl deltagarantal som tid lär det inte gå att dra några större slutsatser) men rätt kul tv blir det. Veckans höjdare The curse Dramakomedi, tv-serie, 10 avsnitt, 5/1, Sky Showtime Detta är en av årets mest intressanta premiärer. Nathan Fielder har slagit sig ihop med regissören Benny Safdie och Oscarsvinnaren Emma Stone i en originell och mörk komedi om paret Asher och Whitney Siegel, huvudpersoner i en ny realityserie som är tänkt att skildra parets arbete med ”ekologiskt hållbara” bostäder i Española i New Mexico. Men projektet anklagas för gentrifiering samtidigt som tv-seriens regissör Dougie gottar sig i parets konflikter att fylla realityserien med. Originella ”The curse” är en satirisk metakomedi som inte enkelt låter sig sammanfattas eller nöjer sig med det förväntade. Men det är otroligt roligt och intelligent utfört. De fem första avsnitten kommer att finnas tillgängliga vid premiären. Mina tv-favoriter just nu 1. The curse (Sky Showtime)
2. Fargo, s5 (HBO Max)
3. Berättelsen om Killinggänget (SVT Play)
4. Hypermoon (SVT Play)
5. Slow horses, s3 (Apple TV+)

Bästa serierna på tv: The curse – otroligt roligt och intelligent


Vladimir Putin har lovat att vedergälla ukrainska attacker mot staden Belgorod, som han kallar ”terrordåd”. Nu eskalerar flygbombningarna på bägge sidor av den rysk-ukrainska gränsen, enligt överstelöjtnant Jörgen Elfving. Ryska källor uppgav på onsdagen att Ukraina avfyrat 12 missiler och flera drönare över Rysslands södra region Belgorod tidigt på morgonen.  Försvarsdepartementet i Moskva uppgav att ryska luftförsvarssystem skjutit ner de 12 missilerna och det fanns inga uppgifter om dödsoffer.  Attacken mot Belgorod, 30 kilometer från den ukrainska gränsen, kommer bara några dagar efter en tidigare ukrainsk attack mot staden, som enligt ryska källor ska ha orsakat 25 civila dödsfall.  Vladimir Putin påstod under ett besök på ett militärsjukhus som sändes i rysk tv att Ukrainas president Zelenskyj personligen givit ordern att anfalla civila ryska mål, och att anfallet var ett terroristdåd. Något som förnekas i Kiev.  Största luftangreppet mot Ukraina  – Inga brott mot civila kommer att förbli ostraffade, det är en sak som är säker, sade den ryske presidenten på sjukhuset.  Samtidigt uppskattar källor i Kiev att ukrainska invånare och städer varit måltavlor för mer än 300 ryska missiler och 200 drönare sedan i fredags. Då inledde ryska styrkor vad som bedöms som det överlägset största luftangreppet mot Ukraina sedan kriget startade. 39 dödsfall har rapporterats från de senaste ryska lufträderna.  Enligt överstelöjtnant Jörgen Elfving var den ryska storintensiven i fredags i sin tur en vedergällning för vad som hände i Svarta havet, söder om Krimhalvön, den 26 december. Ukraina sänkte då det ryska landstigningsfartyget Novotjerkassk.  – Attackerna är först och främst en vedergällning, och syftar sannolikt också till att bryta den ukrainska motståndsviljan – på grund av de skador som uppstår på civilsamhället, och alla dödsfall. Det är ett etablerat mönster från ryskt håll, säger Jörgen Elfving. – Å andra sidan: liknande attacker har inte bidragit att bryta den ukrainska motståndsviljan tidigare, utan snarare ökat den, fortsätter han.  Mobiliserar 500 000 nya soldater Överstelöjtnanten säger att dödsfallen Belgorod inte behöver ha orsakats av en ukrainsk attack riktad mot civila. De kan vara en följd av att det ryska luftförsvaret har skjutit ner ett antal projektiler: skrot och rester av missilerna kan ha fallit ner.

Elfving tror inte att de stridande sidorna har kapacitet att inleda längre, storskaliga offensiva operationer, men säger att mycket kan förändras under våren.  – Min uppfattning är att det vi ser nu är ett antal intensiva robot- och drönarattacker som kommer att klinga av.  Enligt Elfving är Ukrainas förmåga beroende av två faktorer. Det ena är att landet förses med vapen från väst. Det andra att man lyckas med planerna på att rekrytera 350 000–500 000 nya, ukrainska soldater.

– Men tiden och resurserna ligger på den ryska sidan, säger Elfving, som också tror att Ryssand sannolikt är intresserat av att hålla igång och dra ut på konflikten. I år hålls val i USA, i Ryssland, i EU-parlamentet och flera enskilda europeiska länder. I bästa fall, för president Putin, innebär valen att fler regeringar tar plats i väst som inte är så intresserade av att upprätthålla vapenhjälpen till Ukraina. President Zelenskyj kan då bli tvungen att förhandla med Ryssland, tror Elfving.  Ryssland bedöms inte ha samma akuta behov av krigsmateriel som Ukraina.  – Även om Ryssland inte har förmåga att nytillverka krigsmateriel i större omfattning så har man betydande förråd. Ukraina har inte motsvarande förmåga, säger Elfving

Putin lovar hämnd efter attackerna mot Belgorod


Vem som ligger bakom detonationerna i Iran är ännu oklart. Spänningen i regionen är skyhög – och flera aktörer kan ha motiv. ”Om det är en israelisk operation är det en eskalation”, säger en Iranexpert. Videoklipp i iranska medier visar ett stort antal kroppar på marken. Människor skyndar från området medan andra försöker hjälpa överlevare. Över 100 personer uppgavs tidigare ha dödats i två explosioner nära toppgeneralen Qassem Soleimanis grav i Kerman i sydöstra Iran på onsdagen, en siffra som sedan skrevs ner till 84. Ingen aktör har ännu tagit på sig ansvaret för attackerna. Det är också ovisst vilka som finns bland de döda – vilket enligt Iranexperten Rouzbeh Parsi gör det svårt att veta vem som kan ligga bakom dådet. – Var det vanliga människor eller var det personer av rang på plats som man ville komma åt? frågar sig Rouzbeh Parsi, programchef vid Mellanöstern- och Nordafrikaprogrammet vid Utrikespolitiska institutet. Det var vid en ceremoni på årsdagen för Qassem Soleimanis död som explosionerna ägde rum. Den första av dem skedde omkring 700 meter från begravningsplatsen vid 14.50 lokal tid, den andra omkring en kilometer bort en kvart senare, enligt iransk media, skriver BBC. – Händelsen är en terroristattack, säger Rahman Jalali, vice guvernör i Kermanprovinsen, till statlig iransk tv. Även om skuldfrågan ännu inte är utredd säger Irans inrikesminister Ahmad Vahidi: – De som har begått dessa brott ska förvänta sig ett starkt och bestämt svar från Irans säkerhetsstyrkor. Enligt Reuters är attacken en av de värsta av sitt slag i Iran. Landet har tidigare utsatts för liknande dåd av olika grupper, bland annat IS. Rouzbeh Parsi säger att interna oppositionsgrupper kan ha motiv och viss kapacitet att genomföra attackerna. Han nämner Folkets mujahedin och IS som tidigare gjort ”vissa tillslag i Iran”. Men det finns omständigheter som kan göra Israel till en troligare aktör. – Om det fanns särskilda beslutsfattare eller högt rankade militärer där, och därmed större säkerhetsapparat, och man ändå lyckades genomföra det här, då är det en indikation på större operativ kapacitet. Då blir det sannolikare att det är en stat, och i så fall ligger Israel närmast till hands, säger Rouzbeh Parsi. Qassem Soleimani, som ledde det militära revolutionsgardets elitstyrka Quds, dödades i en amerikansk drönarattack på Bagdads flygplats 2020, när Donald Trump var president i USA. Sedan kriget mellan Israel och Hamas bröt ut i oktober förra året har spänningen mellan Iran och Israel, och dess nära allierade USA, nått nya nivåer, skriver Reuters. I tisdags dödades den högt uppsatte Hamasledaren Saleh al-Arouri i Libanon. Det har gjort läget i regionen än mer spänt. Israel pekas av flera källor ut som ansvarigt, något landet varken har bekräftat eller dementerat. – Israelerna tar generellt inte på sig ansvar, men det är extremt osannolikt att det är någon annan, säger Rouzbeh Parsi. Vad kan bli följderna av onsdagens explosioner vid Soleimanis grav? – Nu måste den iranska säkerhetstjänsten klura ut om och hur de missat något, och om det är politiskt lämpligt att slå tillbaka mot vem det än är de misstänker. Det handlar också om ifall de har möjlighet och kapacitet att slå tillbaka. Rouzbeh Parsi fortsätter: – Om det är en israelisk operation är det delvis en eskalation. Iranierna kan inte låtsas som att det regnar efter varje israelisk attack. Så frågan är: Kommer svaret från Hizbollah (den Iranstödda milisgruppen, red.anm)? Från annat håll? Och vad kommer i så fall israelerna göra?

Iranexpert: Då pekar det mot en statlig aktör


Kriget mellan Israel och Hamas riskerar att trappas upp efter dödandet av en Hamasledare inne i Libanon. ”Situationen kan eskalera”, säger överstelöjtnant Anders Ekholm. Under tisdagen dödades den högt uppsatte Hamasledaren Saleh al-Arouri och flera av hans livvakter i en drönarattack riktad mot en lägenhet i en förort till Libanons huvudstad Beirut.  Totalt sex personer ska ha dödats, rapporterar libanesiska medier enligt AFP. Israel har inte kommenterat attacken, men uppges av flera källor vara den som ligger bakom. Hamas beskriver det hela som en ”förrädisk sionistisk attack”. Saleh al-Arouri har pekats ut som en av terrorgruppens främsta namn och en av grundarna till rörelsens väpnade gren.  Attacken ägde rum i Libanon, som gränsar till Israel, där den Iransponsrade milisgruppen Hizbollah håller till. Gruppen har tidigare utryckt stöd för Hamas i Gaza, som Israel befinner sig i krig mot. Det finns nu en risk för vedergällningsattacker och upptrappning, där ytterligare en front öppnar sig i kriget. Det säger Anders Ekholm, överstelöjtnant och doktorand vid Försvarshögskolan. – Israel har så att säga gett sig in på Hizbollahs mark för att komma åt Hamasledaren. Det skulle kunna göra att situationen eskalerar, eftersom det kan ses som en skamfläck för Hizbollah att man inte lyckades hjälpa sin vapenbroder, så att säga. Hizbollah backas upp av Iran och besitter enligt uppgifter mellan 150 000-200 000 raketer av olika slag. Millitärt sett skulle ett tvåfrontskrig mot Hamas i väst och Hizbollah i norr försätta Israel i en otäck situation, menar Anders Ekholm. Samtidigt är konflikten mellan Israel och dess grannar ständigt pågående. Redan några timmar efter inledningen av Hamas attack den 7 oktober besköt Hizbollah i norr israeliska städer och byar nära gränsen mot Libanon. Israel svarade i sin tur med flyganfall. Söderut, i Röda havet, attackerar den Iranstödda huthirörelsen fartyg med koppling till Israel. – Dessa fronter i konflikten är i mångt och mycket redan öppna, säger Anders Ekholm. Israel har inte heller varit passiva. Österut, i Syrien, har landets militär i flera år utfört militära operationer som syftar till att hindra Hizbollah från att ta emot materiel från Iran. I december dödade Israel den högt uppsatta iranska generalen Sayyed Razi Mousavi, ur Islamiska revolutionsgardets enhet i Syrien. – Och nu alltså attacken i Beirut. Risken är att bägaren till slut rinner över och att Hizbollah eller Iran inte längre accepterar dessa händelser. Vad jag tror Israel fruktar är om Hizbollah skulle använda sig av de mer avancerade vapnen i sin arsenal, säger Anders Ekholm. Bland de tusentals raketerna som Hizbollah sitter på är merparten av enklare typ. Vissa är dock moderna missiler med räckvidden att nå Tel Aviv.  Iran har lovat att hämnas dödandet av sin general i Syrien och Israels försvarsminister varnade redan i december landets parlament för att risken för ett regionalt krig hade ökat, rapporterar Financial Times. – Samtidigt är ofta retoriken från samtliga länder i regionen, även Israel, relativt teatralisk. Det är ofta stora ord som ”det här kommer inte gå obemärkt förbi.” Men var är verkstaden? Faktumet att det nu ackumulerats flera händelser gör läget otäckare nu, säger Anders Ekholm.

Efter attacken mot Hamasledaren i Libanon: Israel riskerar tvåfrontskrig


Rekordkylan från norr dundrar söderut. Lördagen kan bli den kallaste dagen i Stockholm på flera år. ”Blir det klart väder kan temperaturen krypa ner ordentligt”, säger Lasse Rydqvist, meteorolog på vädertjänsten Klart.  Natten till onsdag dök temperaturen till minus 43,6 i Kvikkjokk i Lappland. Så kallt har det inte varit under en januarinatt i Sverige på 25 år. Kölden i norr har till och med blivit en nyhet utomlands – bland annat i amerikanska Forbes och brittiska Sky News. Men norrlänningarna kan det där med kyla. Härnäst gäller det för sörlänningarna att vara redo.  För nu drar kölden söderut. I huvudstaden blir det mer än bistert.  – Det senaste prognosmaterialet visar att det kan bli kallt framförallt under lördagsdygnet och det är väl åtminstone så att vi kan komma ner på minus 19-20 på lördag morgon, säger Lasse Rydqvist, meteorolog på Klart. Köldrekordet för Stockholm i januari – 32 minusgrader år 1814 – är knappast i fara. Det kan däremot bli kallare än på länge. En decemberdag för tre år sedan uppmättes minus 21,9 i Tullinge söder om Stockholm, vilket då var den lägsta decembertemperaturen i länet sedan 2012. Den senaste prognosen för lördag indikerar klart och vindsvagt väder. Om så blir fallet kan det lokalt mycket väl bli kallare än den där vinterdagen i Tullinge 2021, säger Lasse Rydqvist. – Den mätningen kan absolut slås. Det ser jag inte som en omöjlighet. Blir det klart väder så kan det nog krypa ner ordentligt. Tullinge är lite av ett köldhål, en station där det kan gå ner mer än inne i stadskärnorna. Även där kvicksilvret brukar hålla sig norr om nollan slår kölden till under helgen. Lördagen i Malmö väntas bli klar och solig med beskedliga 11 minusgrader på morgonkvisten.  – Det är långt under normalt för årstiden, säger Lasse Rydqvist.  Kylan tros nå en topp under helgen. Men som lök på laxen – eller grädde på moset – ser kölden ut att bita sig fast i riket även kommande vecka. – I det stora hela kommer det att vara kallt. Vi får se hur långdragen kylan blir den här gången, men det börjar likna vintersäsongen 2010 då alla vintermånader var kalla. Nu har vi haft kallt i hela landet november, december och första halvan av januari ser kall ut, säger Lasse Rydqvist. Meteorologen passar också på att betona att rekordet från Kvikkjokk sticker ut.  – Det är verkligen spektakulärt. Köldrekord slås i princip aldrig i januari. Det har bara hänt en tidigare gång under 2000-talet.

Kyliga prognosen – kan bli 20 minusgrader i Stockholm


Nooshi Dadgostar är inte imponerad av Liberalernas förslag om boendeformen ”social housing”. ”Det kommer i praktiken att bli fattighus”, säger V-ledaren som ser det som ett sätt att införa marknadshyror. Liberalerna vill hjälpa människor i behov av ett nytt hem, som våldsutsatta kvinnor som vill lämna sina män. Det vill man göra med en form av ”social housing” som partiet kallar behovsbostäder. Men Nooshi Dadgostar (V) ser i stället scener från ”The Wire” när hon hör förslaget. Tv-serien skildrar extremt utsatta bostadsområden med hög kriminalitet, missbruk och social misär i Baltimore i USA. Hon ser också ett helt annat motiv än att hjälpa utsatta kvinnor.  – Det är ett sätt att genomföra marknadshyror naturligtvis, som är och länge har varit det politiska målet för Liberalerna.  Det var Vänsterpartiets och Nooshi Dadgostars röda linje mot marknadshyror, som förespråkarna kallar fri hyressättning i nyproduktion, som ledde till att dåvarande statsminister Stefan Löfven (S) föll i en misstroendeomröstning i juni 2021.  Det ledde till att förslaget om hyrorna, liksom det januariavtal där det fanns med, gick under. Ändå lever drömmen om att marknadskrafterna ska styra hyressättningen för Liberalerna. Men att förslaget om behovsbostäder på något sätt skulle vara kopplat till fri hyressättning har Liberalernas bostadspolitiska talesperson Jakob Olofsgård förnekat.  Men Nooshi Dadgostar menar att kopplingen är tydlig.  – När man inför marknadshyra så kommer man hänvisa alla som inte har råd med marknadshyror till det här segmentet av bostäder, säger Dadgostar.  Köerna till behovsbostäderna kommer också att bli längre än nuvarande bostadsköer, spår V-ledaren.  – På kommersiella grunder kommer det att vara väldigt få som vill bygga de här bostäderna.  – Då är man i situationen som i andra länder. Att köerna till det här lilla segmentet är väldigt, väldigt långa. Oändliga. Och sedan kommer alla andra få betala marknadshyra. De föreslår i grunden att de flesta svenskar ska betala ännu mer för sitt boende.  Liberalerna vill att behovsbostäderna ska ligga blandat med lägenheter i det vanliga hyressystemet och finnas både hos privata värdar och i kommunala bostadsbestånd. Genom krav vid markförsäljning och förmånliga lån ska fastighetsägare förmås avsätta lägenheter till behovsbostäder. De ska inte få finnas i utsatta områden. Men enligt Dadgostar kommer förslaget leda till att bostadssegregationen ”cementeras”.  – I attraktiva områden byggs det på kommersiella grunder. Där kommer man inte att bygga detta. Det kommer vara på billiga tomter, om det ska ske på de marknadsprinciper som jag tycker mig se att de föreslår.   – Då har man helt enkelt i lag definierat att här ska vi ha socialt utsatta områden och boenden och vi ska ha det för all framtid. Vi ska aldrig bygga bort segregationen.  Har Jakob Olofsgård rätt i att det finns en grupp som är i stort behov av en bostad till exempel för att man vill skilja sig men inte tillräckligt utsatt för att få hjälp från kommunen?  – Absolut, och den gruppen är ju tyvärr majoriteten av svenska folket.  De är mycket stora grupper som inte har råd att köpa ett boende eller betala de hyror man vill ha. Det måste brytas. Hon pekar på att även människor med relativt höga inkomster har svårt att hitta boende och säger att bostadsbristen är enorm över hela landet.  Dadgostar efterlyser en bostadspolitik på ”en helt annan nivå” – att pensionskapitalet används i bostadsbyggandet och att styrningen över hur och var det byggs flyttas från kommunerna

Nooshi Dadgostar (V) kritiserar Liberalernas förslag om ”social housing”


Från Cher och Madonna till Britney och Nicki. Frågan är inte huruvida bögar dyrkar popdivor – utan varför. Svaret kan vara av darwinistisk art.  Uppemot 500 procent av alla homosexuella män har en besatthet av popsångerskor. Alla vet att det är sant och individer som inte matchar beskrivningen är bara undantag som bekräftar regeln.  Det här är lika självklart som att det heterosexuella communityt älskar Alex och Sigges podcast, artisten Albin Lee Meldau och fjällvandring. Denna sanning fick ännu mer evidens i samband med släppet av Spotify wrapped, musiktjänstens årliga sammanställning över vad varje användare lyssnat mest på.  Min egen lista, mina vänners och otaliga vittnesmål i sociala medier visar att homosexuella män avgudar popsångerskor. Från gammelbögarnas idolisering av Judy Garland och Cher till samtidstwinksens kärlek till Nicki Minaj och Charli XCX et al.  Anekdotiskt förstås, men helt i linje med tidigare rapporter från Livets Hårda Högskola (LHH). Den intressanta frågan är inte om – utan varför – det är så här. Populära förklaringar brukar ta avstamp i sociala och kulturella faktorer. Som att popsångerskan och den homosexuelle mannen har en gemensam erfarenhet av att kämpa i motvind i ett heteronormativt patriarkat och att hon därför är lätt att identifiera sig med. Oavsett förklaring så rör det sig om en symbios, för även popsångerskan vinner på den här relationen. Eller att den ofta hyperfeminina popsångerskan förkroppsligar den homosexuelle mannens egen förtryckta fjollighet och att hon ofta, precis som han, har något ”trasigt” över sig.  På internet förklarar någon att det också handlar om att popsångerskan gör enkel och rolig musik som får homosexuella män att tänka på något annat än våra psykiska problem. Skratt. Det här kanske stämmer, men vår kärlek till Kylie Minogues mindre kända syster, Dannii Minogue, kan också sitta djupare än så. Dyrkandet av divor är, likt homosexualiteten själv, möjligen en produkt av både arv och miljö. Ett ord: Darwin.  Kärleken till popsångerskan kan ha evolutionära förklaringar. Nyckeln ligger i hennes essens: att anspela på att vara den mest populära tjejen. Hon är i centrum av strålkastarljuset, den som alla killar vill ha och alla tjejer vill vara. Att vara i hennes närhet kan innebära ett skydd för den homosexuella mannen, som i alla tider har hotats av våld och trakasserier. Ta en skolklass som exempel. Ett effektivt sätt för ett fjolligt bögbarn att undvika mobbning är att bli vän med den tjej som alla frågar chans på och vill leka med. Direkt mer svårmobbad.  Tjejens intresse för att leka eller bli ihop minskar nämligen radikalt om man slår ihjäl hennes bästa vän. Generellt sett. Tvärtom behöver man acceptera hennes följe.  Samma princip gäller senare i livet.  Kulturhistorien rymmer än mer konkreta exempel. För vad har Madonna gjort om inte ägnat decennier åt att normalisera bögar för de breda massorna? Kanske var det så här redan under stenåldern. Att tiotusentals jägare och samlare flockades på Avicii Arena, då kallad Globen, för att höra en upphöjd diva avstigmatisera hiv. Det kan vi omöjligen veta, eftersom SVT:s ”Historien om Sverige” helt fokuserar på annat (hudfärg).  Oavsett förklaring så rör det sig om en symbios, för även popsångerskan vinner på den här relationen och exemplen är flera. I sin nya biografi beskriver Britney Spears en villkorslös kärlek från homosexuella män och hur hon på scen har känt stödet från bögarna vid sidan om henne.  Eller Kylie Minogue, vars nyliga comeback till en början inte intresserade radiokanalerna. Låtskrivarna till ”Padam padam” anade sexism och ålderism, men en viss grupp vägrade se popveteranen som passé

Madonna, Britney och Kylie: Därför är bögar besatta av popdivor


Ukraina vill ha svenska Jas Gripen och nu sätter Saab in mer personal som kan bygga nya plan. Samtidigt har arbetet dragit i gång med nästa svenska stridsflygprojekt. Det möts redan av kritik. Kriget i Ukraina sätter sina spår hos Sveriges i särklass största försvarsindustriföretag. Efterfrågan på Saabs vapen, som anti-tankvapnet NLAW, är hög. Dessutom är Ukraina intresserat av bolagets i särklass mest kända produkt – stridsflygplanet Gripen. – Vi håller på att öka flygplansproduktionen. Både för att ha mer flexibilitet och för att ta nya affärer, säger Lars Tossman, chef för Saabs affärsområde för flyg med omkring 6 000 anställda. Förändringen märks ute i monteringshallen hos Saab i Linköping. Hallen är det sista stoppet där de 23 000 delar som behövs till ett färdigt Gripenplan sätts på plats innan planet kan lämnas över till militären. – Nu har vi hundra personer här som bygger planen. Men vi växer och i slutet av 2024 ska det vara 120 till 130 personer, säger Kjell Karlsson, produktionschef för slutmonteringen, när han visar runt i hallen. Än så länge är det långt ifrån säkert att det blir några Gripenplan till Ukraina. Den svenska regeringen har sagt att det kan bli aktuellt först efter att Sverige blivit medlem i Nato. Men om det blir av kommer svenska flygvapnet att hamna i ett svårare läge än tidigare. För då ska de med färre plan lösa samma eller till och med fler uppgifter som kan följa av Natomedlemskapet. Hur snabbt kan ni i så fall få fram nya Gripenplan till Sverige? – Det tar 18 till 24 månader. Och det gäller även om vi skulle använda de färdiga flygplanskropparna, säger Lars Tossman och hänvisar till SvD:s tidigare avslöjande att Saab redan har 14 färdiga flygplansskrov. Går det inte att pressa ned tiden? – De kritiska faktorerna är att få fram personal som först måste bli certifierade. Kedjan med leverantörer måste också hänga med. Det är inte bara att trycka på en knapp, men i ett krisläge skulle vi förstås se på allt, säger Lars Tossman. Oavsett hur det går med planen till Ukraina så är arbetet med stridsflygplanet Gripen redan inne i en extra intensiv fas. För Saab gör i princip två saker parallellt. För det första ska flygvapnets nuvarande Gripenplan moderniseras. Det handlar bland annat om nya datorer och mjukvara, ny flygelektronik och bättre sensorer. Till exempel blir radarn 30 procent bättre än i dag. När det är gjort ska de 94 Gripenplanen kunna användas en bra bit efter 2030. Som en andra del håller nya Gripen E på att rullas ut till både Sverige och Brasilien. Dessutom får de svenska planen nya funktioner. Och kostnaderna för allt det här drar iväg. Bara under hösten har svenska staten lagt 6,6 miljarder kronor på att få till de bättre funktionerna på Gripenplanen. Men det finns också en tredje del som än så länge levt lite i det tysta. Arbetet med det som kanske ska bli Sveriges nästa stridsflygplan. Alla delarna – dagens Gripen, nya Gripen E och framtidens flyg – möts i några mörka rum där systemingenjören Leif Holm arbetar. För här finns Saabs flygsimulatorer där alla nya steg kan testas. Här går det bland annat att undersöka hur nya vapen och funktioner snabbt kan läggas till för att överraska motståndaren. – Vi kan få in ett nytt vapen i Gripen på några veckor. Det gör att motståndaren aldrig vet vad de kommer att möta när de ställs mot Gripen, säger Leif Holm. Och så bjuder han på en hisnande simulatorflygning med Gripen genom de schweiziska alperna. Full fart över en bergstopp, ned i en dalgång och så en tvärvändning för att komma ned på banan igen. Och även i en cockpit som står stadigt på marken inne i simulatorn känns allt väldigt realistiskt

Saab ökar takten för stridsflygplanet Gripen


Särskilt behovsprövade socialbostäder vore en både värdigare och mer pricksäker lösning på den växande utsattheten.  Hemmet är en känslig sfär. En sfär som är intimt förknippad med familj, trygghet och vila – den egna borgen, som det så ofta heter. En egen bostad, eller åtminstone en dräglig boendesituation, kan beskrivas som själva grunden till ett fritt och självständigt liv. Detta gör bostadspolitiken naturligt känsloladdad, vilket i sin tur försvårar alla initiativ till omprövning av gamla trossatser. ”Social housing” har länge bespottats som en dystopisk avart som går stick i stäv med idealen för den svenska bostads- och socialpolitiken. Sinnebilden för många är stökiga, vanskötta, snudd på övergivna jättekomplex i storstädernas utkanter – en höghus-slum där ensamstående mödrar tvingas släppa ut sina barn att leka bland urdruckna flaskor, kanyler och tomhylsor. Men riktade socialpolitiska insatser på bostadsmarknaden behöver inte se ut så. Tvärtom skulle behovsprövning av subventionerade bostäder kunna erbjuda en väg bort från de utsatta områdenas värsta stök – och fungera betydligt mer pricksäkert än dagens dysfunktionella kombination av snedvridande, bristskapande hyresreglering och trubbiga bostadsbidrag. Liberalerna lyfter nu återigen reformer i den riktningen. Modellen är inte ny – den ingick i det så kallade ”Förortslyftet” från 2020 – men sticker fortfarande ut bland riksdagspartiernas bostadspolitiska program. Liberalerna kallar det behovsbostäder – särskilt avsatta bostäder i hus och kvarter som till största del består av vanliga hyreslägenheter. Tanken är att dessa ska fördelas till personer eller hushåll som löper risk för akut hemlöshet, utsätts för våld eller riskerar att utsättas för våld, har svag ekonomi, bor extremt trångt eller har medicinska behov. Kommunerna ska kunna ställa krav på en viss andel sådana behovsbostäder vid markupplåtelser, och de ekonomiska riskerna är tänkta att hanteras av staten. En liknande modell finns redan i dag i Finland. Där är hyresmarknaden tudelad: det huvudsakliga beståndet har fri hyressättning, medan närmare hälften av lägenheterna är så kallade socialbostäder där staten subventionerar fastighetsägarens räntekostnader i utbyte mot reglerad hyra. En sådan kombination ger incitament att bygga nytt och konsumera effektivt på den öppna hyresmarknaden, men ger också en öppning för de som inte får livet att gå ihop – utan att systemet skapar en boendesegregation där de allra mest köpsvaga samlas i sönderfallande betongförorter. Ett sådant system skulle gå att kombinera med fortsatta, mer riktade bostadsbidrag. En förutsättning för att ett blandat system ska fungera är också, tja, att det fungerar. Att fastighetsägaren blir skäligt kompenserad för åtagandet, att skadegörelse och vanvård kan undvikas eller beivras, att de boende har incitament att öka sin inkomst, att de fullprisbetalande grannarna inte märker av ökad otrygghet eller, när det gäller omkringliggande bostads- och äganderätter, värdeminskning. Och alla de problemen borde gå att lösa. En vanlig invändning är att utpekade socialbostäder skulle skapa stigma runt, och skam hos, de personer som behöver extra boendestöd. Men merparten av de strukturellt bostadsbehövande är inte våldsamma eller kriminella, utan helt vanliga människor som hamnat i en ekonomiskt utsatt position. Arbetslöshet till följd av teknikomställning. Funktionsnedsättning, långtidssjukdom, arbetsrelaterad skada. Långväga flytt för att på sikt kunna bygga ett bättre liv åt barnen. Separation från en våldsam partner. Vissa av dessa problem är mer kroniska än andra

Liberalernas Jakob Olofsgård har rätt om social housing


En känslofokuserad terapi minskade migränanfallen. ”Många behöver både medicinsk och psykologisk behandling”, säger psykologen Celia Svedhem som skrivit en bok om hur hon fann lindring. Plötsligt är det som att någon trycker nubb in i huvudet. En stund senare har de bytts ut mot grova spikar. Som någon hamrar på, hårdare och hårdare. Till slut känns det som om en stor slagborr slår våldsamt mot huvudet. – Jag har famlat efter liknelser för att göra mig förstådd i min migrän. Lite huvudvärk har ju de flesta haft, men det här är något annat, berättar psykologen och författaren Celia Svedhem vars bok ”Det mörka rummet – om migränens historia och jakten på lindring” getts ut i höst av Natur & Kultur. Jämfört med spänningshuvudvärk är smärtan vid migrän betydligt mer intensiv. Anfallen kan pågå i dagar och kräver ofta sängläge. När det är som värst för Celia Svedhem kan hon inte ligga still för att det gör så ont.  Beskrivs som dold folksjukdom Många vittnar om hur övriga livet helt måste pausas. WHO rankar därför kronisk migrän som en av de mest funktionshindrande diagnoserna. Men trots att var sjätte svensk lider av migrän beskrivs den ofta som en dold folksjukdom. Många drabbade lider i tysthet och får varken rätt diagnos eller behandling. – Det finns flera anledningar till det, men i grunden är det Descartes fel, säger Celia Svedhem, halvt på skämt, halvt på allvar. Den franske filosofen lanserade på 1600-talet idén om att kroppen och ”själen” är två fundamentalt olika saker. Och trots att dagens neurovetenskapliga forskning visat att så inte är fallet, lever den här föreställningen kvar och påverkar synen på både sjukdomstillstånd och behandlingen av dem. – Migrän är en neurologisk sjukdom med fysiologisk grund, men psykologiska processer kan också trigga anfallen, säger Celia Svedhem. Tyvärr leder den förlegade uppdelningen mellan kropp och psyke till att många migränpatienter tvingas välja mellan antingen medicinsk eller psykologisk behandling – trots att de ofta behöver både och.  Ytterligare ett problem är att fysiska respektive psykiska symtom ofta bemöts olika. En aktuell metastudie visar exempelvis på en utbredd misstro mot patienter med långvarig smärta. Särskilt om smärtpatienten är kvinna, lågutbildad eller tillhör en etnisk minoritet. – Delvis beror nog misstron på att det inte finns instrument för att mäta hur ont någon har. Man kan bara utgå från hans eller hennes egen beskrivning. Och är det något som den medicinska vetenskapen vill komma bort ifrån så är det subjektivitet. Tyvärr har det lett till att exempelvis smärta och utmattning ifrågasätts, säger Celia Svedhem. Dessutom antas patienter med psykiska problem oftare ha bidragit till sina besvär själva. Hade de inte oroat sig så mycket eller varit så stressade, hade de kanske inte haft så ont i huvudet. Ansvaret för att göra något åt smärtan hamnar därmed i patientens eget knä. – Jag befann mig verkligen i spänningsfältet mellan de neurologiska och psykologiska förklaringsmodellerna. Å ena sidan var jag beredd att göra vad som helst för att bli av med smärtan. Å andra sidan ville jag inte riktigt att min migrän skulle vara psykosomatisk. Räknade minuterna tills min man kom hem så att jag kunde gå och lägga mig. Under svåra perioder kom Celias migränattacker varannan dag. Plötsligt dök de välbekanta stickningarna upp – och då gällde det att agera snabbt. Ta en tablett. Avboka patienter och få hem barnen från förskolan. – Jag arbetade som psykolog och var småbarnsförälder. Jag gjorde det som måste göras med barnen, men inte alltid med det tålamod som jag hade önskat

Celia Svedhem: Migrän både fysiskt och psykiskt betingad


Varje dag rastar grannen sin hund på Göstas gård. ”Hur ska jag få henne att sluta utan att störa grannsämjan?”, undrar han. Du behöver inte vara allt för undfallande, svarar SvD:s etikettexpert. Fråga: Vi bor på en gård på Österlen där min fru anordnar kurser och träningspass vilket innebär att det är en hel del folk i rörelse hos oss, vilket jag har lärt mig att leva med. En av våra grannar besöker regelbundet passen, men har tagit för ovana att rasta sin hund på vår gård. Hon går helt sonika sin dagliga promenad med sin hund inne på vår gård. Några besökare har vittnat om att deras hund även har bajsat på vår gård utan att de har plockat upp det. Det senare har jag aldrig bevittnat själv, så det vet jag inget om, men jag tycker att det är ett märkligt beteende att de har gjort vår gård till sin promenadrunda. Hur ska jag få dem att sluta rasta sin hund på vår gård utan att störa grannsämjan? /Gösta Sofia Larsson: Att plocka upp efter sin hund ska sitta i ryggmärgen på varje hundägare. Den som har glömt påse får använda vad helst som står till buds – själv har jag i sådana situationer använt både gamla kvitton och tomma godispåsar. Det har inte alltid varit direkt värdigt men jag kan i alla fall gå med rak rygg med vetskapen om att jag varit en god ambassadör för hundägare.  Men tydligen är det inte så självklart för alla – och det verkar ha blivit värre på senare tid. I alla fall om man utgår från den undersökning som djurförsäkringsbolaget Agria gjorde 2022. Då var det bara 68 procent som alltid plockade upp efter hunden. Motsvarande siffra för fyra år sedan var 91 procent.  Kan vara i strid med hemfridszonen. Att lämna hundbajs på offentlig plats kan bli en dyr historia, eftersom det anses vara nedskräpning, ett brott mot miljöbalken. Lokala ordningsföreskrifter kring detta skiljer sig åt i olika delar av landet. I Karlstad kostar det till exempel 1 000 kronor i böter för den som blir påkommen – även om risken inte är särskilt stor då polisen inte prioriterar den typen av ärenden.  När man skaffar hund så bör det inte komma som en överraskning att man måste hantera dess avföring minst en gång om dagen. Men folk hittar ändå på olika märkligheter. Vissa plockar upp efter hunden – men lägger sedan påsen i någon annans soptunna, något jag skrivit om tidigare. Ännu mer underliga är de som lämnar fulla påsar i skogen. Vill man inte bära påsen till ett sopkärl är det väl bättre att ta en pinne och peta in bajset i en buske? I stället för att lämna något som i bästa fall är en biologiskt nedbrytbar påse och i värsta fall en plastpåse aldrig riktigt försvinner.  Allemansrätten gör det möjligt ha med hunden ut i naturen och gå över annans mark – dock under förutsättning att du inte skadar gröda, plantering eller liknande. Men man får inte utan lov passera över en privat tomt, säger Anna Öster som är advokat, juridisk expert i tidningen Härliga Hund och ordförande i Lidingö brukshundklubb.  – Passerar grannarna nära bostadshuset eller går de långt ut vid kanterna? Handlar det om det förra kan det vara i strid med hemfridszonen.  Skyltar kan ofta trigga igång irritation. Det som eventuellt skulle kunna göra det lite otydligt för din granne är att ni bedriver en kommersiell verksamhet och att hon och kanske även hunden är välkomna på platsen vid vissa tillfällen. Men hon borde ändå absolut förstå att hon inte kan utnyttja er gård för att rasta sin hund – speciellt inte om hon inte plockar upp efter den.  Du kan såklart sätta upp en skylt i stil med ”Rastning av hundar förbjuden”, men Anna Östers rekommendation är att undvika det

Hur få dem sluta rasta hund på vår gård? – etikettexperten svarar


Han har gjort sig känd för att klamra sig kvar vid makten. Nu ökar pressen på Israels premiärminister Netanyahu att avgå. Men det finns en faktor som kan gynna honom. Israel befann sig i en konflikt långt innan Hamas startade det nuvarande kriget i och med terrorattacken den 7 oktober. Denna första konflikt handlade om Israels demokrati och utlöstes den 4 januari av att Benjamin Netanyahu och hans regering ville ändra maktbalansen mellan politikerna och domstolsväsendet. Högsta domstolen skulle fråntas möjligheten att upphäva regeringsbeslut som den ansåg var ”orimliga”. Dessutom skulle den stoppas från att hindra brottsdömda folkvalda från att inneha ämbeten. Något som i framtiden skulle kunna bli ett hot mot den korruptionsåtalade Netanyahu. Kritiker såg det som att Netanyahu därmed förklarade krig mot såväl domstolsväsendet som den israeliska statens normer och värderingar. Det ledde till de största demonstrationerna i landets historia. Tusentals reservister vägrade att inställa sig till militärövningar och när försvarsminister Yoav Gallant i mars varnade för att landets säkerhet stod på spel fick han sparken. Men sen insåg Netanyahu att det var att gå för långt. Därför fick Gallant stanna kvar och i stället meddelades att regeringen skulle söka en kompromisslösning. Så blev det inte. Inför sommaruppehållet röstade regeringskoalitionen igenom en lag som upphävde ”rimlighetskriteriet”, med vars hjälp Högsta domstolen kunnat stävja korruption och maktmissbruk. Därför väntade nya massiva protester inför sommaruppehållets slut i oktober, men innan dess drog Hamas igång ännu ett krig i och med attacken den 7 oktober.  Det ledde till att stödet för Netanyahus regering – som misslyckades med att förhindra attacken – kollapsade. Minst 70 procent av israelerna vill att Netanyahu avgår och hölls det val i dag skulle Netanyahus parti förlora hälften av sina platser i Knesset, samtidigt som oppositionen fick majoritet.  Men så länge kriget pågår kan han sitta kvar. Att byta regeringsstyre under ett krisläge vore oklokt – det anser både Netanyahu själv och en stor del av befolkningen. Under kriget har regeringen också breddats genom att oppositionspolitikerna och tidigare överbefälhavarna Benny Gantz och Gadi Eisenkot fått betydande roller. Det senaste budet är att kriget i Gaza går in i en ny fas. Tusentals israeliska soldater dras tillbaka till Israel, men kriget kommer att pågå många månader till, enligt Netanyahu. Det kan innebära att han kan fortsätta som premiärminister. I det läget är Högsta domstolens beslut om att stoppa avskaffandet av ”rimlighetskriteriet” ovälkommet för regeringen. Netanyahu och hans koalition tyckte att beslutet borde ha väntat till efter krigets slut, det vill säga ytterligare ett år, ungefär. Regeringsföreträdare har visserligen protesterat mot beslutet och hävdat att kampen går vidare, men tillsammans med säkerhetshaveriet i samband med Hamas attack bedöms det som ytterligare ett misslyckande för regeringen. Många ser också ett samband mellan de två. Bland annat sa IDF:s talesman Daniel Hagari på måndagskvällen att det var ”rimligt att anta” att en av faktorerna som fick Hamas att utföra sin fruktansvärda slakt den 7 oktober var dess uppfattning om hur ”splittringen” i Israel påverkade arméns beredskap. Under tiden fortsätter tusentals israeler att demonstrera för att regeringen ska göra mer för att få de drygt 120 återstående gisslantagna israelerna fria. Krav på nyval har hörts och flera tidigare premiärministrar har också uppmanat Netanyahu att avgå. Det är förstås inget han gör frivilligt och få har varit så skickliga på att behålla makten. Men på tisdagen kom en ny opinionsundersökning från Israeliska demokratiinstitutet som visar att bara 15 procent vill att Netanyahu sitter kvar vid makten efter krigets slut.

Israels högsta domstol stoppar förslag från Netanyahu


Det kommer att säljas färre nya bilar i Sverige i år – och elbilarnas andel minskar. Mobility Sweden ser det som ett ”illavarslande trendskifte” och varnar för effekterna.  2024 ser ut att bli ett dystert år för bilföretagen i Sverige. Branschorganisationen Mobility Sweden räknar med registreringen av nya bilar minskar kraftigt och att det under året inte kommer till mer än 240 000 nya bilar. Det är 50 000 färre än under 2023. Om prognosen slår in kommer det att ta ned nyregistreringarna till den lägsta nivån sedan finanskrisen 2008–2009. Men det som sticker ut mest i siffrorna är att svenskarnas vilja att köpa en elbil ser ut att avta. För samtidigt som den samlade försäljningen av nya bilar väntas gå ned räknar Mobility Sweden med att elbilarnas andel minskar från 39 till 35 procent av nyregistreringarna. – Det är ett illavarslande trendskifte. Privatmarknaden är iskall för elbilar, säger Mattias Bergman, vd för Mobility Sweden. Billigare att tanka  Han förklarar nedgången med att konsumenterna är hårt pressade av ökade räntor och stigande priser. Till det kommer att klimatbonusen på 70 000 kronor för den som köper en ny elbil slopats. Elbilar är fortfarande betydligt dyrare än jämförbara bensin- och dieselbilar och bonusen bidrog till att minska skillnaden. Dessutom har regeringen och Sverigedemokraterna drivit igenom en sänkning av reduktionsplikten från 1 januari. Det innebär att bränsleföretagen inte behöver blanda i så mycket av de dyrare biodrivmedlen i den fossila dieseln och bensinen. När förändringen genomfördes på nyårsdagen ledde det till att dieselpriset gick ned med omkring fyra kronor och bensinpriset med omkring en krona. Därmed blir det förhållandevis billigare att köra fossilt, och de lägre nivåerna för reduktionsplikten kommer att gälla även under 2025 och 2026. Vad som händer från 2027 är just nu oklart. – Den politiska signalen är tydlig. Kostnaderna sänks för att fortsätta köra med den gamla förbränningsmotorbilen, säger Mattias Bergman. Fler köper begagnande bilar  Förändringarna på nybilsmarknaden påverkar även andra delar av bilmarknaden. När det blir för dyrt med nytt väljer kunderna begagnat i stället. Enligt Klaus Silfvenius, ansvarig för bilhandel på Motorbranschens riksförbund, har försäljningen av begagnade bilar ökat under 2023. Då handlar det om bilar som är högst tio år gamla och som säljs via bilhandlarna. Priserna har varierat mycket de senaste åren och det har till och med funnits perioder när det gick att sälja en del begagnade elbilar till ett högre pris än när de var nya. Klaus Silfvenius uppger att begagnatpriserna nu hamnat på mer normala nivåer men att det kan ske en prisuppgång fram mot sommaren om Riksbanken bestämmer sig för att sänka räntan och den allmänna ekonomin förbättras. Prisökningen kan förstärkas av att det riskerar att bli brist på begagnade bilar eftersom många sålts till utlandet. Den svaga svenska kronan har under en period gjort det lockande för invånare i euro-länder att köpa begagnade svenska bilar. – Men vi har sett en tydlig avmattning i exporten när den svenska kronan stärkts den senaste tiden, säger Klaus Silfvenius. Kan bli rea på nya bilar Överlag är osäkerheten stor kring den ekonomiska utvecklingen. Om den svaga ekonomin tvärtom fortsätter längre än väntat kan priserna, enligt Klaus Silfvenius, pressas ned när bilföretagen tvingas rea ut nya bilar som de annars inte lyckas sälja. Det påverkar i så fall även begagnatpriserna. Och när det gäller nya bilar till privatpersoner, och i synnerhet elbilar, går det enligt Mobility Sweden riktigt trögt. Mattias Bergman uppger att det nu nästan bara är riktigt dyra elbilar som säljs till privatpersoner

Färre nya bilar säljs i Sverige 2024 – elbilarnas andel minskar


Sveriges polischefer hoppas på minskat gängvåld under 2024 med ny rikspolischef och effektivare användning av hemliga tvångsmedel. ”Vi har lärt oss se på grov organiserad brottslighet på ett annat sätt”, säger polisområdeschef Emelie Kullmyr. Sverige har haft en ny rikspolischef i en månad. Många av hennes underlydande chefer hoppas att den tidigare domstolspresidenten och riksåklagaren Petra Lundh ska kunna åstadkomma en varaktig förändring av svensk polis, tillsammans tillsammans med sin biträdande chef Stefan Hector.  Men vad är det svenska poliser vill se för förändringar efter Anders Thornberg? – Vi måste lägga tryck på vardagsbrottslighet och brott i nära relationer om vi ska ge barnen som växer upp i de kriminella miljöerna en ärlig chans till något bättre, säger Emelie Kullmyr i Göteborg. Göteborg var staden som visade resten av landet hur gängvåldet slagit grepp om hela det svenska samhället 2015. På våren det året sköt tre beväpnade män ihjäl två personer och skadade åtta personer på en pizzeria i Biskopsgården.  Mördarna använde vapen som smugglats in i Sverige och byggts om av vapensmugglare från Malmö och narkotikaaffärerna som utlöste blodbadet på pizzerian visade sig snart ha förgreningar till alla större städer i landet. Det inträffade samtidigt som svensk polis genomgick sin största omorganisation sedan förstatligandet 1965. Den organisationen har börjat sätta sig först nu och därför tror Emelie Kullemyr att det går att vända utvecklingen mot ett ständigt allt grövre gängvåld redan under 2024. Krävs fler poliser i Stockholm Hon ser framför allt utökat samarbete mellan polisdistrikten, mellan polis och kommunala myndigheter samt utökade möjligheter att använda hemliga tvångsmedel eller anonyma vittnen som avgörande. – I början gick vi alla olika vägar inom polisen innan omorganisationen satte sig. Stockholm har stått i fokus när gängvåldet diskuterats hela det gångna året. Även där tror polisen på en möjlig vändning under 2024 med en ny polisledning. Men det kräver fler poliser, säger Tobias Lövström, som är LPO-chef vid Globen i Stockholm. – Det är vedertaget att Stockholmspolisen är för få sett till det uppdrag vi har. Det märks också av på ledningssidan. Att den nya rikspolischefen utökat sin egen funktion med en biträdande är ett steg i rätt riktning, även om det inte löser bemanningsproblemet på gatunivå, anser vissa poliser. – Det är bra att Petra Lundh får en biträdande rikspolischef. Jag tycker också att det är bra att det är en person utifrån och att vi nu får vår första kvinnliga rikspolischef någonsin, säger Tobias Lövström. Jale Poljarevius, är polisens underrättelsechef i polisregion Mitt. Han är försiktig med förhoppningar inför det nya året. – Det vi ser framför oss 2024 är att fortsätta arbeta på inslagen väg. Med en hård pansarnäve som låser in folk och sen en mjuk hand som erbjuder avhopp, säger han. Mordmisstänkta 13-åringar En förutsättning för att 2024 ska bli mindre våldsamt är att nyrekryteringen av ungdomar kan brytas, tror Jale Poljarevius. Han får medhåll av Emelie Kullmyr i Göteborg som säger: – Det var mycket det vi arbetade med här i Göteborg under de år då jag var biträdande chef och jag hoppas att man från politiskt håll börjar titta på det i högre utsträckning. För tio år sedan hade ingen kunnat föreställa sig att vi skulle ha mordmisstänkta i tolv- eller trettonårsåldern. I dag har vi det. Vägen bort från den utvecklingen går via samverkan med många andra myndigheter utanför polisen. Det är en av orsakerna till att Emelie Kullmyr tror att en ny polisledning kan påverka utvecklingen

Kraven på nya polischefen Petra Lundh: Pansarnäve och samarbete


Ska Stockholmsbörsen trotsa den svaga konjunkturen i år igen? Osäkerheten är ovanligt stor. Men redan om några veckor kommer räntesked som kan bli avgörande, spår börsanalytiker.   Stockholmsbörsen inledde det nya året trevande. Efter förmiddagens kursuppgång följde en nedgång och vid stängning låg börsens breda index OMXSPI på minus 0,3 procent.  Under hela förra året steg samma index med 15 procent.  – Vi har ett bra börsår bakom oss, konstaterar Robert Oldstrand, aktiestrateg på Swedbank.  Både under november och december gick börsen starkt, delvis drivet av förhoppningar om att det nu är slut med räntehöjningar. I stället väntas centralbankerna komma med besked om räntesänkningar. Och makrofaktorer som konjunktur, inflation och räntor blir en viktig drivkraft för börsen även i år, enligt experter som SvD talat med.  – Jag tror att centralbankerna kommer att fortsätta att ha börshumöret i sin hand. Förväntningar på lägre räntor har stor betydelse för börsen, säger Frida Bratt, sparekonom på Nordnet.  Den 31 januari kommer amerikanska centralbanken Federal Reserve med nästa räntebesked. Senaste beskedet kom i mitten av december, då meddelade Fed:s ledamöter att de räknar med tre räntesänkningar under 2024.  – Marknaden förväntar sig inte någon sänkning förrän tidigast i mars, om inte något exceptionellt skulle inträffa. Men kanske får vi lite mer indikationer efter räntemötet i januari, säger Robert Oldstrand.  Hur räntesänkningarna påverkar börsen beror på vad som är främsta skälet till att centralbankerna agerar.    – Sänks räntan för att inflationen faller undan så är det positivt. Men sänks räntan på grund av dålig konjunkturdata så är det sannolikt inte bra för börsen, en recessionsoro kan då komma igång, säger Robert Oldstrand.  Frida Bratt framhåller att mycket av den förväntade räntesänkningen redan är inprisat på börsen.  – Börsen har redan gått väldigt bra på förväntningar om sänkningar, så nu är det av betydelse att de scenarierna som är inprisade slår in, säger Frida Bratt. Hon bedömer att det finns risk för stora svängningar.  Läget i ekonomin och bolagens vinster är givetvis också en viktig faktor för börshumöret. Svar ges under rapportperioden som kommer i gång i slutet av januari. Då rapporterar börsbolagen försäljning och resultat för fjärde kvartalet. Atlas Copco, Billerud, Essity, Sandvik och SEB presenterar sina siffror samma dag – den 25 januari. – Det blir intressant att se i vilken utsträckning lågkonjunkturen nu syns, säger Frida Bratt.  Hon påpekar att verkstadsbolag på Stockholmsbörsen har gått bra. Ett frågetecken framgent blir också hur dessa påverkas av den senaste tidens kronförstärkning.   – Möjligen dras estimaten ned lite grann, påpekar Robert Oldstrand.  Samtidigt påpekar han att makrofaktorer väger tyngre för börsen som helhet. Marknaden vill helt enkelt se att mjuklandningsscenariot bekräftas. Den 1 februari levererar Riksbanken nytt räntebesked. Marknaden kommer givetvis följa det, men Thedéns besked väger inte lika tungt som beskeden veckan innan från Fed och Europeiska Centralbanken, påpekar Robert Oldstrand.  Det finns dock en viktig aspekt som det svenska räntebeskedet påverkar: nämligen kronan. En fortsatt stärkt krona kan bli negativt för många av börsens bolag, i synnerhet exportbolagen. Dock gäller det omvända för importerande bolag som exempelvis Clas Ohlson, säger Robert Oldstrand.   Givetvis påverkas vissa sektorer mer än andra av den inhemska räntenivån.  – Det kan så klart ha effekt på fastighetssektorn som är känslig för räntan, säger Robert Oldstrand

Räntebeskedet som kan bli avgörande för börsen 2024


Kriget går att vinna: Ryssland har inte lyckats inta en enda stor ukrainsk stad under 2023 och lider stora nederlag, säger Volodymyr Zelenskyj i en intervju. Nästa steg blir att förstöra Kertjbron till Krimhalvön och lamslå de ryska styrkorna i Svarta havet, säger Ukrainas president.  BRYSSEL I intervju med tidningen The Economist på nyårsdagen säger Ukrainas president Volodymyr Zelenskyj att Ukraina kan vinna kriget, men är helt beroende av förlängt militärt stöd från väst.  Han är märkbart upprörd över att hjälpen till Ukraina blivit föremål för inrikespolitisk kohandel i både USA och Europa. Genom att stödja Ukraina skyddar Europa sig självt, påpekar presidenten över videolänk från Kiev.  – Om ni ger oss pengar eller vapen hjälper ni er själva. Ni räddar era barn, inte våra, säger Zelenskyj.  Han upprepar att han bett Tyskland att sända Taurus, en kryssningsrobot som enligt presidenten skulle göra det möjligt för Ukraina att förstöra Kertjbron som förbinder Krimhalvön med Ryssland.  – Ryssland måste veta att detta är en militär måltavla för oss, säger Zelenskyj. Att förstöra Kertjbron och därmed skära av Krimhalvön från det ryska fastlandet vore extremt viktigt för Ukraina, både för att det skulle minska antalet ryska attacker från området och för att det skulle tjäna som ett exempel för världen, säger Zelenskyj.  Enligt brittiska uppskattningar har Ukraina redan förstört en femtedel av den ryska flottan i Svarta havsområdet under bara de senaste fyra månaderna.  Att förlora en flottbas som Ryssland har haft i 240 år – den på Krimhalvön – skulle vara en enorm pinsamhet för Putin, lyder analysen. Det skulle också kunna påverka tankegångarna kring kriget i Ryssland, tror Zelenskyj. Den ryska flottans överlägsenhet är en central del i den ryska krigspropagandan.  – Det skulle visa att tusentals ryska officerare dog bara på grund av Putins ambitioner, analyserar Zelenskyj.  Tanken att Putin håller på att vinna kriget som nu sprider sig är bara en ”känsla”, säger presidenten, i vad som ter sig som ett försök att mota bort varje misstanke i västländerna om att kriget mot Ryssland är omöjligt att vinna och att deras vapenbidrag och pengastöd därmed är meningslösa.  Sanningen är att ryska soldater fortfarande slaktas på ukrainska slagfält, påpekar Zelenskyj.  – Tusentals och åter tusentals dödade ryska soldater, och ingen tog ens bort dem, säger han.  Presidenten betonar att Putins armé misslyckades med att inta en enda stor ukrainsk stad 2023, medan Ukraina lyckades bryta igenom Rysslands blockad av Svarta havet och nu fraktar miljontals ton spannmål via en ny rutt längs Ukrainas södra kust.    – Ett enormt resultat, understryker Volodymyr Zelenskyj.

Ukrainas president Zelenskyj om nästa steg: Vill bomba Kertjbron


EU ska öppna medlemsförhandlingar med Ukraina – men parallellt måste landets korrupta och haltande rättssystem göras om. Frågor återstår om hur det ska gå till medan kriget pågår. ”En seger för Ukraina”, kallade president Volodymyr Zelenskyj beskedet som kom i december 2023. Stämningen i Kiev var hoppfull, sa han då, inför löftet om att landet äntligen ska få inleda formella förhandlingar om medlemskap i EU. Trots att varken USA:s kongress eller europeiska länder kunnat komma överens om det som Ukraina behöver mer akut – pengar, vapen och ammunition.  En framtid i Europa har länge varit en politisk ambition – Ukraina bad om medlemskap bara några dagar efter att Ryssland invaderade, och kommissionschefen Ursula von der Leyen åkte personligen till Kiev och lämnade över mappen med ansökningshandlingar.  Ukraina hade gjort ”strålande framsteg” mot att uppfylla EU:s krav på kandidatländer, sade hon vid sitt senaste besök i november 2023, och tillade att det var ”imponerande”.  Men bakom kulisserna låter allt inte lika självklart eller översvallande.  EU har pressat Ukraina hårt på en rad punkter för att ens komma på fråga för att få öppna förhandlingar.  Bland flera andra områden bedöms Ukrainas rättssystem inte höra hemma i unionen i nuvarande skick, utan ha stora likheter med ett icke-demokratiskt post-sovjetiskt system där mutor är vanligt förekommande. När ordföranden för Ukrainas högsta domstol greps i somras, misstänkt för att ha tagit emot en muta på motsvarande 27 miljoner kronor, var den svenske juristprofessorn Mark Klamberg på väg till en konferens i Lviv i västra Ukraina i syfte att stärka landets rättssäkerhet.  – Det var ett hårt slag kände jag då, säger han. Professor Klamberg är specialist på internationell rätt vid Stockholms universitet, och numera också knuten till Atlantic Council i Washington DC. Det är en tankesmedja som har finansieras av utländska regeringar och företag som Facebook (nu Meta) och Goldman Sachs.  Han är sedan ett år tillbaka även anlitad som konsult av amerikanska biståndsmyndigheten USAID i ett projekt för stödja genomförandet av Ukrainas krigsförbrytarrättegångar. Som en av flera nödvändiga åtgärder har EU exempelvis krävt att Ukraina ska anställa 200 nya domare över hela landet.  – Det är en sån sak som USAID arbetar med: nya strukturer och nya sätt att rekrytera domare, säger Klamberg till SvD.  Nyligen kunde SvD i ett reportage från Ukraina berätta om hur hundratals krigsbrottsrättegångar redan genomförts sedan 2022. Hittills har 99 procent av de misstänkta dömts som skyldiga, enligt en oberoende granskning som människorättsorganisationen Zmina i Kiev gjorde i höstas.  Men det är inte bara uppenbara och tydliga ryss-sympatisörer som döms, utan även ukrainare som pekats ut av lokala invånare och överlämnats till myndigheterna efter att ockuperade städer i Ukraina befriats igen. De som tvingats leva under ockupation säger sig ofta ha varit osäkra på vad som till exempel räknas som olaglig kollaboration med ryssar, enligt både undersökningar från människorättsorganisationer och SvD:s intervjuer på plats.  Utredningarna försvåras av kriget, och många ukrainska poliser, åklagare, försvarsadvokater och domare har vittnat om stor osäkerhet inför vad som gäller och hur de ska hantera både misstänkta och åtalen. Sedan SvD:s reportage gjordes har Ryssland attackerat städerna i östra Ukraina med ett hundratal missiler och drönare bara under nyårshelgen.  Krigslagarna, som hastigt skrevs och infördes under invasionens första dagar 2022, tolkas sedan olika i domstolarna. Straffsatserna skiljer sig också markant, enligt rapporterna

Ukrainas hinder inför EU-medlemskap – korruption i rättssystemet