USA är på väg att överge Ukraina. Det är osäkert om Washington alls skickar något nytt stort stödpaket till Kiev i år. En händelse den här veckan gör att 60 miljarder dollar i militär finansiering är längre bort nu än det var före helgen. Vad handlar detta om? USA är överlägset största bidragsgivare av militärt stöd till Ukraina. Mellan januari 2022 och sista oktober 2023 sände Washington nära 44 miljarder euro i militärt stöd till Kiev, enligt sajten Ukraine Support Tracker som följer stödet. USA skickade även 25 miljarder euro i finansiellt stöd under samma period. EU som grupp har skickat en högre totalsumma, och Tyskland landar en andraplats vad gäller militärt stöd med 17 miljarder. Men ingen är i närheten av det amerikanska militära stödets storlek. Fram till nu, åtminstone. Regeringen vill att kongressen klubbar ett nytt paket värt 60 miljarder dollar. Men nu är det osäkert om det blir några ytterligare pengar från Washington. Det handlar om uteblivna vapen, ammunition, stridsvagnar och drönare som Kiev behöver för att driva kriget vidare. Vad har hänt? USA:s militära stöd till Kiev är involverat i ett komplicerat, och vissa skulle hävda cyniskt, spel i kongressen. Där har stödpaketet klumpats ihop med immigrationskaoset längs gränsen mot Mexiko.  Antalet illegala immigranter som försöker ta sig in i USA har ökat till siffror som inte skådats på minst 20 år. Ny lagstiftning krävs för att få ordning på oredan, hävdar både republikaner och vissa demokrater. Men en lösning för båda problemen – mer pengar till Ukraina och minskad illegal immigration – ser nu ut att vara skjuten i sank. Hur hänger det ihop? Sedan slutet av 2023 har republikaner i kongressen krävt att USA inte kan fortsätta skickar miljarder dollar till Ukraina, om man inte även hanterar läget vid gränsen mot Mexiko. En reform av immigrationspolitiken skulle alltså öppna för mer amerikanskt stöd till Ukraina, samt även till USA-allierade Israel. Därför ägnade tre senatorer från båda partier månader åt att förhandla fram en immigrationsreform. Innehållet i den avslöjades på söndagen. President Joe Biden sa att han skulle underteckna den så fort kongressen skickat den till honom. Immigrationsreformen får stöd av både Wall Street Journals konservativa och Washington Posts liberala ledarsida. Båda tidningarna analyserar reformen som den bästa republikaner kan hoppas på, detta dessutom under ett valår. Men innan detaljerna ens blivit kända uppgavs reformen vara dödförklarad. Och därmed fortsätter USA:s stöd till Kiev att hänga löst. Detta trots att pengarna till Kiev till stor del spenderas inom USA:s gränser, visar granskningar, när materiel som skickats till Ukraina måste ersättas med nya inköp. Varför föll allt ihop? Talmannen i representanthuset, republikanen Mike Johnson, är nära allierad med Republikanernas sannolika presidentkandidat Donald Trump. Johnson har sagt i intervjuer att han löpande diskuterar immigrationskrisen med Trump. Det bedöms inte vara någon överdrift att säga att Johnson rent av tar order av Trump, som ser kaoset vid gränsen som en bra valfråga inför november. Muren mot Mexiko var hans mest kända vallöfte inför valsegern 2016 och Trump uppges vilja driva kampanj på att allting fungerade bättre när han var president. I ett inlägg på Truth Social på måndagen dömde Trump ut reformen som ”löjlig”. Trots att republikanska politiker kämpat i flera år för att få till just en sådan reform, slår nu även Johnson fast att den är ”dead on arrival” i representanthuset. Det anses vara troligt att talmannen inte ens släpper fram förslaget till omröstning.  Det kombinerade reformpaketet för Ukraina och gränsskyddet tog sig inte ens igenom senaten vid en omröstning på onsdagen.  Vad innebär det för Ukrainastödet? Vita huset godkände 250 miljoner dollar i militärt stöd till Ukraina i december. Det var den sista omgången som sändes under de stödpaket som kongressen beslutat om tidigare

USA är på väg att överge Ukraina – inget nytt stödpaket färdigt


Sverigedemokraterna lyckas skapa intresse för den institution de ogillar. Sittande EU-parlamentarikern Johan Nissinen petas nu efter ett utspel i transfrågan. Men Dick Erixon kan i stället bli SD-bögarnas nya affischnamn. Som sista parti meddelade Sverigedemokraterna vilka som föreslås bli toppkandidater till årets Europaparlamentsval den 9 juni. Partiernas lansering av namn har liknat Melodifestivalens långsamma läckande av deltagande artister.  En del säkra namn (Socialdemokraternas Heléne Fritzon och Moderaternas Tomas Tobé), en del återvändare (Vänsterpartiets Jonas Sjöstedt och Miljöpartiets Isabella Lövin) och en del jokrar (Anna Maria Corazza Bildt – nu i ny Libaralpartist-förpackning!). Och vad vi nu ska kalla det Kristdemokraterna sysslat med. Den optimala mediala twisten hade såklart varit om SD – efter att bidragit till att avsluta hennes karriär – opportunistiskt plockat upp Sara Skyttedal och placerat henne bredvid det förväntade toppnamnet Charlie Weimers. Men SD tyckte det räckte med en före detta kristdemokrat  i förarsätet och bredvid Weimers placeras nu riksdagsledamoten Beatrice Timgren och debattören Dick Erixon. Allt spektakel kring toppkandidaterna har nog ökat uppmärksamheten kring ett val som bara drygt hälften av svenskarna röstade i förra gången. Jimmie Åkesson må kalla SD för det mest Europavänliga partiet för att man respekterar kontinentens olikheter men det är glosan ”Sveriges mest EU-kritiska” man oftast lever upp till. Här i ligger en paradox. För hur övertygar man väljarna om att den största protesten inte är att strunta i att rösta? För trots att många spår att SD:s ideologiska syskonpartier ska öka kraftigt i valet är det osäkert om denna lösa gruppering kommer att hitta samarbeten i Europaparlamentet. Eller om man skulle få makt, vad man skulle göra med den. För nationalistiska partier är det ju grundproblemet, att EU sätter sig över nationell suveränitet.  Om Bryssel levererar socialkonservatism kommer den ju ändå smaka Bryssel. Att söka mandat för att nedmontera systemet inifrån kan vara svårsålt, och framför allt inget som systemet kommer att passivt acceptera. Trots partiets kluvna inställning till EU som maktsfär vill man inte lämna walk-over. Kandidatkvalitén har för SD varit varierande. Peter Lundgren fick lämna partiet efter att ha dömts för sexuellt ofredande. En historia som rullades upp av den partikollegan i parlamentet, Kristina Winberg, som också släppte bandade samtal med offret i fråga. Hon som lyckades bäst, Jessica Stegrud, plockades tillbaka till Sverige inför riksdagsvalet. Då kom Johan Nissinen in, och SD fick en av av sina mest profilerade öppet homosexuella företrädare.  Nissinen var affischnamnet i SVT-serien “SD-bögarna” där Björn Söder presenterades som empatisk partikamrat i stället för den rikshomofob vissa velat måla ut honom som. SD fick en tunn regnbågsfernissa till skydd mot anklagelserna om intolerans. Men när Nissinen inför SD:s landsdagar föreslog ett antal åtgärder under namnet ”HBT+ är varken vänster eller höger. Det tillhör oss alla” blev partikamraterna betydligt mindre empatiska. “Dummaste jag hört på länge. Seriöst - vad håller du på med?” twittrade SD-profilen Kent Ekeroth och motionen kom aldrig ens upp till omröstning. Det verkade som Nissinen helt enkelt saknade koll på stadgar och partilandskap. SD-källor menar att han skulle petats även utan utspelet, att han helt enkelt inte höll måttet. Nissinen står nu på plats tolv på listan. Rent teoretiskt skulle partistyrelsen kunna ändra ordningen när de möts nästa vecka, eller så skulle Nissinen kunna använda resterande del av mandatperioden åt personvalskampanjande. Men de som argumenterar för att SD nu har avslöjat sin homofobi måste då hantera partiets något överraskande tredjenamn – Dick Erixon

Henrik Torehammar: SD-bögarna får ett nytt affischnamn


Donald Trump inte är immun mot åtal för misstänkt valfusk, slog en domstol fast på tisdagen. Utslaget var väntat – och Trumps advokater överklagar till högsta domstolen. Donald Trump kan åtalas för misstänkt valfusk i samband med valet 2020. Det slog en appellationsdomstol i Washington fast på tisdagen – och gick därmed emot Trumps advokater som hävdat att en president har absolut immunitet. Juridiska experter ansåg det osannolikt att domstolen skulle gå ex-presidenten till mötes.  ”Vad det angår det här brottsfallet så har ex-president Trump blivit medborgaren Trump,” skriver domstolen i ett 57-sidigt utlåtande, enligt Wall Street Journal, där det slås fast att någon immunitet för en tidigare president inte existerar. Utslaget på tisdagen var alltså väntat, men höjer ändå temperaturen, särskilt i det federala åtal som väcktes i fjol av den särskilda åklagaren Jack Smith. Det handlar om Trumps försök att behålla makten efter valförlusten 2020, inklusive hans anhängares stormning av kongressen och försöket att skicka falska elektorsröster till Washington.  Trumps advokater kommer överklaga tisdagens domstolsbeslut till högsta domstolen, Supreme Court. De nio domarna där ska den här veckan dessutom höra argumenten i ett annat högprofilerat mål som rör Trump. Det rör delstaten Colorados beslut att stryka ex-presidenten från valsedeln inför valet i november. Det är inte givet att högsta domstolen väljer att även ta upp målet om immunitet.  Det som rörde tisdagens mål avgjordes av tre federala domare, två av dem utsedda av Joe Biden och en av republikanen George H W Bush. Ett rättegångsdatum om misstänkt valfusk sattes 2023 till i början av mars i år, men domaren som har hand om målet, Tanya Chutkan, tvingades häromdagen stryka det datumet. Huruvida högsta domstolen tar upp fallet eller inte väntas nu kunna avgöra om en rättegång hinner komma igång före presidentvalet i november.  Trump är även åtalad för valfusk i Georgia, samt för bland annat spionage vad gäller de hemligstämplade dokumenten han förvarade i Florida. Dessutom finns ett separat åtal i New York som handlar om misstänkt bokföringsbrott.


En misslyckad författare ska skriva färdigt en misslyckad roman, och förr eller senare misslyckas varenda en av personerna i Tony Samuelssons nya bok. Måns Wadensjö läser en berättelse som väcker stora frågor. På våren år 2010 får John Forsman en oväntad och märklig förfrågan från Sveriges största förlag: kan han möjligen ta på sig att skriva klart ett ofärdigt manus av en äldre och mycket framgångsrik författare, som under arbetet drabbats av en stroke? Varken sjukdomar som drabbar hjärnan eller ofärdiga manus är främmande för Forsman. Han jobbar deltid i äldrevården, och har själv en avbruten författarbana bakom sig; efter två hövligt mottagna romaner refuserades hans tredje och mest personliga bok överallt. Han ”kom inte igenom”, som han själv uttrycker det, och nu är drömmen om att bli den nya generationens proletärförfattare på väg att blekna bort i en vardag fylld av brödjobb, studiecirklar och samboskap i söderort. Skulle uppdraget som spökskrivare kunna bli den elektriska stöt hans författarskap behöver för att vakna till liv – eller innebär det snarare att en gång för alla ge upp tanken på att åstadkomma något betydelsefullt på egen hand? Han bestämmer sig för att anta erbjudandet – och det gör ”Kungen av Nostratien” till berättelsen om en serie misslyckanden. En misslyckad författare ska skriva färdigt en misslyckad roman, och förr eller senare misslyckas varenda en av de personer som är inblandade i processen med att få de andra att förstå vad de menar. Misslyckandet kan bero på sviterna efter en stroke, på helt vanlig mänsklig feghet eller på att språket inte räcker till för vad de vill ha sagt – men hos dem väcker det en känsla av skuld över att ha sagt något annat än de borde, eller skrivit något annat än de föresatt sig. Finns det verkligen inget sätt som de kan kommunicera med varandra på? Eller kan de till slut ”komma igenom” och hitta ett gemensamt språk där det går att göra sig förstådd? Det låter som svåra frågor, och det är de också. Men i Tony Samuelssons händer är de för det mesta väl gestaltade och inbäddade i en realistisk vardag – och i den här romanen finns det mycket som är lätt att tycka om. Här finns en inkännande skildring av smärtan över att förlora sitt språk, och över att ge upp drömmarna om vad man ska göra med det. Både söderort och Stockholms innerstad framträder i ett levande och bara lätt romantiserat ljus, och man behöver inte ha rört sig i litteraturvärlden för att skratta gott åt bokens persongalleri. Här finns de stränga redaktörerna som är mer lojala mot texten än författaren själv, de osäkra men storhetsvansinniga författarna och de jovialiska, manliga förläggarna som gärna slår an en vänskaplig ton, men i sista hand alltid får igenom sin egen tolkning av förlagets intressen och marknadens krav. Tillsammans försöker de släta över sina motsättningar medan de i snudd på hysteriskt tempo trycker i sig småkakor och kanelbullar – och fast de kanske inte når hela vägen fram till varandra lyckas de till slut producera en bok som gör avtryck i världen. Så är det kanske varje gång en bok blir till, och som författare med viss erfarenhet av misslyckanden – det har vi alla – drabbas jag ibland av misstanken att strukturen i ”Kungen av Nostratien” är resultatet av just en sådan process; den innehåller flera lager av romaner inneslutna i varandra, och uttrycker en av allt att döma djupt känd sorg och frustration över språkets och materiens motsträvighet. Trots det kommer den igenom till slut – men när det väl sker, spiller den en hel del bläck och energi på språkvetenskapliga spekulationer som är både väl frimodiga och ganska grundläggande

Kungen av Nostratien: En misslyckad spökskrivare roar


Daniel Eks musikjätte har gjort sig av med nära var femte anställd. Nu redovisar Spotify en förlust på drygt 850 miljoner kronor – vilket var mindre än väntat. Runt hörnet väntar en miljardvinst. Sommaren 2023 hade Spotifys vd Daniel Ek fortfarande spenderbyxorna på. Streamingjättens toppchefer reste då till Franska rivieran. På ett eget område, kallat ”Spotify beach”, skulle plattformen marknadsföras under reklamfestivalen Cannes Lions. Stämningen var lättsam, vilket Ek speglade med sitt klädval på scen: korta shorts, svart t-shirt och solglasögon. Förändringen till mörka december blev total. Daniel Ek tvingades då meddela att 17 procent av de anställda, över 1 500 personer, skulle bort.  ”Många smarta, talangfulla och hårt arbetande människor kommer att lämna oss”, skrev han i ett meddelande till personalen. Syftet? Att Spotify skulle kunna nå sina finansiella mål. Vid lunchtid på tisdagen släppte företaget sin första kvartalsrapport efter nedskärningen. Rörelseresultatet skrevs till minus 75 miljoner euro under det fjärde kvartalet 2023, motsvarande drygt 850 miljoner kronor. Förlusten var mindre än väntat.

Spotifys nedskärning gjordes i form av erbjudande om avgångsvederlag till berörda anställda. Enligt rapporten kostade detta 1,6 miljarder kronor under kvartalet. Utan denna engångskostnad hade Spotify varit lönsamt sett till rörelseresultat. Rapporten innehöll även en nyhet som skakade om aktiemarknaden. Spotifys nya prognos för det första kvartalet i år, då sparpaketet sannolikt hunnit slå igenom brett på kostnadssidan, visar att bättre tider väntar. Rörelsevinsten ska landa på drygt 2 miljarder kronor under årets första tre månader.  ”Vi ser företaget som välpositionerat för att leverera förbättrad tillväxt och lönsamhet”, skriver Spotify i rapporten. Aktiemarknaden tycktes hålla med. Spotifys aktie rusade i den så kallade förhandeln på Wall Street. 15 minuter efter att rapporten offentliggjordes var aktien upp 9 procent. När New York-börsen öppnade blev uppgången också 9 procent. När Daniel Ek mötte analytikerkåren talade han om ett nytt ”modus operandi”. Fokus framöver ska visserligen fortfarande vara på tillväxt, men inte till varje pris.  – Det är en balansakt. I stället för ”tillväxt, tillväxt, tillväxt” jobbar vi hela tiden för att optimera saker i företaget, sade han.  På hemmamarknaden Sverige har det stormat rejält kring plattformen. SvD:s granskning i höstas satte fokus på hur gängkriminella utnyttjar Spotify för penningtvätt, genom att köpa falska lyssningar för svarta pengar i hopp om att generera vita utbetalningar från företaget. Nyligen plockades musik av Fröken Snusk och Rasmus Gozzi ned. Bland annat försvann låten ”Rid mig som en dalahäst”, en av Spotifys mest spelade spår under 2023 i Sverige.  Förra veckan uppmärksammade P3, DN och SvD ett nytt fall av misstänkt manipulation. Ett helt instrumentalt spår låg plötsligt etta på den svenska topplistan, innan det plötsligt försvann.  Daniel Ek nämnde inte med ett ord något om nya investeringar för att bekämpa streamingfusket.  Han talade däremot om en annan viktig framtidsfråga: kampen mot Apple.  EU:s nya lag DMA börjar gälla skarpt i mars. Kortfattat tvingar den Apple att införa en rad lättnader i affärsvillkoren för appar till Iphone. Spotify bedömde initialt att det skulle öppna nya möjligheter för bolaget. Men när Apple offentliggjorde exakt hur App Store ska förändras blev besvikelsen stor hos Daniel Ek.  Under analytikersamtalet betonade Ek att han ännu inte vet hur frågan kommer att landa.  – Apples inställning är en fars. På ytan ser det ut som de följer lagen, men de gör allt för att skapa en oattraktiv lösning som ingen vettig utvecklare kommer att vilja ha

Spotify: Spår miljardvinst i rapport – aktien rusar


Frågan om huruvida Unrwa-anställda har brutit mot FN-organisationens regler ska utredas. Klart är hur som helst att Unrwa bryter mot svenskans uttalsregler. En organisation som varit på tapeten i kölvattnet av evighetstragedin i Gaza är Unrwa, FN:s hjälporganisation för Palestinaflyktingar. Den inte alldeles inställsamma förkortningen ska utläsas som United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East. Det är bara det att många svenska nyhetsuppläsare inte pratar om [ɵn*ɾv*a], utan om [ɵn*vɾ*a], alltså som om organet hade stavats Unwra. Det gör det alltså inte, även om jag, och kanske en och annan med mig, från början trodde det. Ska det då vara så förbålt svårt att läsa innantill, kan man undra. Nej, själva läsandet går nog bra, men uttalandet är en annan sak. En svensk stavelse kan sluta på [ɵn] (som i mun) eller börja på [va] (som i vass), men med en sådan stavelseindelning av Unrwa finge vi ett stackars övergivet r-ljud kvar i mitten, och det kan inte ensamt utgöra en stavelse. Försök att tvångsansluta det till någon av de befintliga stavelserna skulle ge antingen [ɵnɾ] eller [rva], av vilka ingen följer svenskans uttalsregler. Det som annars skulle ha varit den normala försvenskningen av förkortningen blir alltså outtalbar på just det språket. I brist på bröd får man äta kakor, och en annan strategi får sökas. Hellre än att amputera något av de ingående ljuden (vilket de flesta av oss gör i grekiska lånord som psalm och psyke) väljer vi uppenbarligen, om än kanske omedvetet, att kasta om ordningen på dem för att göra dem uttalbara. Både [p] och [n] är visserligen konsonantljud, men den senare är något lite mindre konsonantig. Det som är en smula intressant med detta är att vårt språk ingalunda är ensamt om den här preferensen. Tvärtom utgör den ett exempel på något som är högvilt för lingvister, nämligen utsagor som gäller språk i största allmänhet. I detta fall kallas generaliseringen sonoritetshierarkin och innebär att språkljuden inte bara kan indelas i vokaler och konsonanter, utan även kan rangordnas i en glidande skala av vokallikhet. Både [p] och [n] är visserligen konsonantljud, men den senare är något lite mindre konsonantig, och har alltså vissa egenskaper gemensamma med vokaler. Likaså är såväl [i] som [a] vokaler, men den sistnämnda är snäppet mer sonor, alltså ännu vokaligare. Typiskt gäller att de vokaligaste ljuden finns i mitten av stavelsen, och att sonoriteten avtar mot dess periferi, och på det stora hela gäller detta över hela världen. Men riktigt glad får man tydligen aldrig vara, för det går att hitta undantag lite här och var. Ett svenskt ord som rymt är alla tiders enligt sonoritetshierarkins principer, medan rytm bryter mot dem. Trots detta envisas det med att existera. (En händelse som ser ut som en tanke är att även det är ett grekiskt lån.) De värsta syndarna är vi dock inte. Talare av nuxalk i British Columbia tycker att sc’qc tx låter toppen (och att det betyder ”det där är mitt fett”), och för berberfolk i Nordafrika framstår ord som gwdm (”vända upp-och-ner på”), ssrksxt (”jag gömde honom”), tqssf (”den krympte”) och xzr (”titta förebrående på”) som fullt rimliga. Vi svensktalande kan åtminstone trösta oss med att vi inte är ensamma om att rynka på näsa och tunga – det där är ovanligt. Och även om den inte är absolut åtlydd, så är åtminstone sonoritetshierarkin sådan att den gäller för de flesta ord i de flesta språk. Och det är inte så illa det.

SvD:s språkspalt: FN:s UNRWA är högvilt för lingvister


Ett kontroversiellt motorförbud splittrade Tidöpartierna till den grad att frågan fick avgöras på partiledarnivå. Jimmie Åkesson förlorade – men nu öppnar KD för en vändning.  Ett utkast till gemensamt valmanifest har läckt till flera internationella medier. Det kommer från EU-parlamentsgruppen EPP, där Moderaterna och Kristdemokraterna ingår. I texten står det att en av EU:s mest kontroversiella klimatåtgärder bör rivas upp.  Det handlar om förbudet mot förbränningsmotorer som träder i kraft 2035 och i praktiken innebär att det blir otillåtet med nyförsäljning av bensin- och dieselbilar.  Förbudet klubbades förra året – efter stor dramatik.  Den tyska regeringen försökte stoppa beslutet, men gick sedan med på ett förbud som undantar så kallade syntetiska e-bränslen. Även i Sverige skapade frågan konflikt. Sverigedemokraterna motsatte sig förbudet, men gav med sig efter förhandlingar på partiledarnivå.  Både KD och M röstade ja till beslutet i EU-parlamentet.  Energiminister Ebba Busch (KD) ledde förhandlingarna mellan EU-länderna i ministerrådet. Hon har kallat uppgörelsen för ”en viktig signal om att den gröna omställningen är här för att stanna”. SvD har sökt Alice Teodorescu Måwe, föreslagen att toppa KD:s lista inför EU-valet, men har i stället fått prata med partiets andranamn Ella Kardemark, i dag kommunalråd i Halmstad.  – Man måste vara beredd att ompröva beslut, säger hon.  EPP:s valmanifest fastställs senare under våren, men Ella Kardemark är positiv till skrivelsen om att revidera eller riva upp förbudet. – Jag tycker inte att det ska finnas ett förbud mot en viss teknik. Tvärtom ska vi välkomna alla innovationslösningar som bidrar till minskade utsläpp. Målet om att EU ska nå klimatneutralitet senast 2050 ska ligga fast, anser Ella Kardemark. Men hon tycker att det behövs en större öppenhet för hur vägen dit ska se ut.  – El är bra, men det är dumt att låsa sig fast vid en teknisk lösning. Vi ska inte vara innovationsfientliga. Det finns flera sätt att nå våra mål, även förbränningsmotorn kan vara en del av omställningen, utifrån att den kan drivas med e-bränslen.  Moderaternas toppnamn Tomas Tobé säger att han står fast vid att förbudet är rätt. Redan vid omröstningen var EPP:s linje att säga nej.  – Men vi valde att gå emot det och rösta utifrån vad vi tyckte var rätt.  Han spår en intensiv diskussion inom EPP, inför att valmanifestet ska klubbas. Men Tobé ser ingen anledning att riva förbudet.  – Ur ett svenskt perspektiv och för vår industri så ser vi att det här är fullt rimligt.  En del, också i Moderaterna, tycker att det är fel med den här typen av förbud. Varför håller du inte med? – Jag har viss förståelse för den argumentationen och själv tycker jag egentligen inte heller att årtal och förbud är mest avgörande. Viktigast är att säkerställa omställningen.

KD vänder om EU:s förbud mot förbränningsmotorer


Matpriserna rör sig uppåt igen, visar siffror från Matpriskollen. Utvecklingen överraskar. ”Vi räknade inte med den här uppgången”, säger Erik Glans på Konjunkturinstitutet.  Konjunkturinsitutet, KI, har enligt sin prognos räknat med att maten ska bli billigare i år.  Nya siffror från den oberoende sajten Matpriskollen visar hittills på en motsatt utveckling. Prislyftet i januari låg totalt på 0,5 procent mot månaden före, vilket innebär en prishöjning på 4,2 procent i årstakt.  Erik Glans, nationalekonom på KI, säger att han är överraskad.  – Det är oväntat i förhållande till vår prognos. Vi räknade inte med den här uppgången, säger Erik Glans.  KI: Vi har haft fel förut  En stärkt växelkurs och fallande råvarupriser är två nyckelfaktorer som KI tog för intäkt att matpriserna skulle falla tillbaka i år. I prognosen som kom i december räknade myndigheten med att matpriserna skulle backa 1,8 procent helåret 2024. –  Vi har haft fel förut, så det är inte omöjligt att vi har fel igen, säger han.  Varför har priserna gått upp, tror du?  – Det är vissa råvaror som stigit, exempelvis olivolja, även kakao. Det drar upp priserna. Vi kan ha underskattat vissa enskilda produkter, säger Erik Glans.  Ulf Mazur på Matpriskollen säger till SvD att den senaste månadens prisuppgång framför allt förklaras av att en av matbjässarna i oligopolet – Axfood – har varit snabba med att höja priserna. Och det menar Mazur talar för att övriga aktörer – Coop och Ica – också höjer sina priser den närmsta tiden.  – Det finns ett underliggande tryck på att höja vissa priser, säger Ulf Mazur.  Han nämner socker, som ett exempel. Även läsk har ökat i pris, vilket kan förklaras av det dyrare sockret.  – Även om världsmarknadspriset på socker gått ned senaste veckorna, så hinner man inte med den typen av snabba rekyler i branschen. Det är sega processer för prisändringar.  Priserna förhandlas två gånger per år Han förklarar att en stor del av sortimentet i en matbutik består av varor där priserna mellan leverantör och butikskedjan förhandlas två gånger per år. Och förändringar som nu slår igenom är priser som har förhandlats någon gång under hösten, kanske så långt tillbaka i oktober.   – Då hade vi en svag valuta, och man hade inte höjt priserna sedan i mars. Så både vissa leverantörer och butiker har känt att de vill få igen tappade marginaler, säger Ulf Mazur.  William Lindquist som är analytiker på HUI ser inte Matpriskollens siffror som ett tecken på att matpriserna kommer att skena. Snarare tror han på en modest uppgång under året. Konsultbolaget, som ägs av branschorganisationen Svensk Handel, har en prognos om att matpriserna ökar 1,5 procent under helåret 2024.   – Jag ser ingen anledning att revidera vår prognos nu. Den är gjord med vetskapen att priser mellan vissa livsmedelsgrupper kan vara volatila mellan vissa enskilda månader. Det är vad Matpriskollen ger indikation om i dag, säger William Lindquist. Räkna inte med billigare mat  Konsumenterna ska dock inte förvänta sig prissänkningar. Att sänka priserna är bland det svåraste som finns, enligt Ulf Mazur. Ett skäl är att ett nytt pris som förhandlas fram mellan leverantören och butikskedjan ska hålla över tid. Och ingen vill riskera att ta för lite betalt och riskera krympande marginaler.  Den höjda räntan spelar också in för matpriserna, säger Ulf Mazur. Även om bönderna kan glädjas åt lägre drivmedelspriser och billigare konstgödsel, så är den inhemska produktionen också påverkade av ränteläget.  – Jordbruket är investeringstungt

Därför rör sig matpriserna uppåt igen, visar Matpriskollen


Centerstudenter: Varför sker inget med ränteavdraget trots att regeringen vet att avdraget gör stor skada? Svaret ligger i svenska politikers största rädsla: att uppröra medelklassen. I förra veckan presenterade regeringen ett åtgärdspaket mot överskuldsättningen bland svenska hushåll. Elisabeth Svantesson (M), Andreas Carlson (KD) och Niklas Wykman (M) säger att blancolånen har ökat och att det kan förklaras med att hushållen tar blancolån för att få ihop till en kontantinsats. Därför remitterar de nu förslag om utfasat ränteavdrag för lån utan säkerhet, exempelvis blancolån, och höjt bolånetak från 85 till 90 procent. Under denna presskonferens ignorerade dock ministrarna elefanten i rummet. Det uppenbara policyförslaget för att åtgärda problemen på lånemarknaden stavas att sänka ränteavdraget – inte bara för den snäva kategorin som regeringen förordar, utan för samtliga lån, däribland även för bolån. Ränteavdraget innebär att 30 procent av räntekostnaderna (upp till 100 000 kronor, därefter 21 procent) går att dra av på skatten. Kostnaden i statsbudgeten har länge pendlat mellan 20 och 30 miljarder kronor, men beräknades uppgå till 56 miljarder kronor under föregående år enligt Ekonomistyrningsverket. Det motsvarar ungefär 4 procent av utgifterna i statsbudgeten. Det stora problemet med ränteavdraget är att det sänker kostnaderna för lån, vilket ökar efterfrågan på dem. Det finns inget tvivel om att ränteavdraget har bidragit till de senaste årtiondenas skenande bostadspriser. Resultatet är en bostadsmarknad där vi yngre generationer får harva runt på den ständigt sämre fungerande hyresmarknaden i andra och tredje hand, bo kvar hos våra föräldrar, eller ta ett blancolån för att få ihop en tillräckligt stor kontantinsats. Med andra ord hade ett sänkt ränteavdrag tagit sig an grundproblemet, i stället för att lappa och laga ett i grunden trasigt system, som regeringen nu gör. De negativa konsekvenserna stannar dock inte inom sfären för den ägda delen av bostadsmarknaden. Genom att driva upp efterfrågan och öka bostadspriserna sätts incitamenten mellan hyresrätter och bostadsrätter ur balans. Det är helt enkelt så lönsamt med bostadsrätter relativt hyresrätter att byggherrar hellre bygger ägda lägenheter, samtidigt som befintliga hyresrätter omvandlas till bostadsrätter. Därmed spär ränteavdraget på den akuta bostadsbristen för unga och andra som av olika skäl inte vill eller kan bo mer långsiktigt, som är beroende av hyresmarknaden. Det finns även en rättviseaspekt i det hela. Varför ska den som äger sitt boende skattegynnas framför den som hyr sitt boende? Varför ska de som råkade födas på sjuttiotalet premieras framför de som föddes för sent för att hinna ta sig in på en mer tillgänglig bostadsmarknad? Med tanke på den problembild som finns är det uppenbart att ränteavdraget måste sänkas. En lämpligare utformning av ränteavdraget, givet dagens skattesystem och en önskan om harmoni i detsamma, vore en sänkning till omkring 20 procent. Finansinspektionen har räknat på en sådan sänkning och funnit långsiktiga positiva effekter på den finansiella stabiliteten. De stora besparingar i statskassan som skulle kunna göras genom att sänka ränteavdraget skulle vara välkomna för samtliga demografiska och politiska grupper. Sverige är i behov av stora infrastruktursatsningar, höjda löner för diverse offentligt anställda och breda tillväxtskapande skattesänkningar

Centerstudenter: Sluta fega – fasa ut ränteavdraget


Storbritanniens kung Charles III har diagnostiserats med cancer, rapporterar BBC. Han kommer nu att skjuta fram alla sina offentliga uppdrag. Cancern upptäcktes i samband med att den 75-årige kungen behandlades för förstorad prostata. Buckingham Palace vill inte uppge vilken cancer det handlar om, men skriver att det inte är prostatacancer, rapporterar BBC. Det brittiska kungahuset uppger att kungen ”är positiv till sin behandling och ser fram emot att återgå i full offentlig tjänst så snart som möjligt”. ”Hans majestät har valt att dela med sig av sin diagnos för att undvika spekulationer och med hopp om att det ska hjälpa allmänhetens förståelse för de som drabbas av cancer runtom i världen”, skriver Buckingham Palace i ett uttalande. Kungen har påbörjat behandling och har på läkarnas inrådan ställt in sina offentliga uppdrag. Han fortsätter att agera som statschef, men andra kungligheter kommer nu att ta över delar av hans arbetsuppgifter. För konstitutionella frågor där statsöverhuvudet måste närvara kan bara drottning Camilla, Charles son prins William samt hans syskon prinsessan Anne och prins Edward hoppa in som ersättare. Prins Harry ska nu resa till Storbritannien för att träffa sin pappa, rapporterar Sky News med hänvisning till källor. I ett uttalande skriver Storbritanniens premiärminister Rishi Sunak att han önskar kungen ett snabbt tillfrisknande. ”Jag tvivlar inte på att han kommer tillbaka med full styrka på nolltid och jag vet att hela landet kommer att önska honom lycka till”, skriver Sunak. I mitten av januari meddelade det brittiska kungahuset att kung Charles skulle opereras för förstorad prostata. Operationen genomfördes den 26 januari och han kunde skrivas ut tre dagar senare. Kung Charles väntades då bli borta i en månads tid efter operationen. Hur länge han blir borta efter det senaste cancerbeskedet är än så länge oklart.

Kung Charles III har cancer – får besök av prins Harry


Publiken kan fortfarande räkna med israeliska författare på Kulturhusets internationella författarscen. Det svarar Athena Farrokhzad, efter kritik från den israeliska journalisten David Stavrou. I mars kommer den palestinska författaren Adania Shibli till Kulturhuset i Stockholm. Hennes roman”En oansenlig detalj” handlar om en beduinflicka som våldtas och mördas av israeliska soldater i Negevöknen 1949. I Tyskland har vissa anklagat henne för ett antisemitiskt narrativ. Adania Shibli skulle ta emot ett prestigefullt litterärt pris på bokmässan i Frankfurt i oktober, men prisceremonin ställdes in.  Adania Shibli kommer till Kulturhusets internationella författarscen, inbjuden av författarna Athena Farrokhzad och Ida Linde som är programansvariga.  Kulturhusets kalendarium de närmaste månaderna innehåller inga israeliska författare, konstaterar den israeliska journalisten David Stavrou som är bosatt i Stockholm. I ett debattinlägg i SvD påpekar han också att Athena Farrokhzad tidigare undertecknat ett upprop om att ”vi måste avstå från israeliskt deltagande i kulturutbyten” i samband med Eurovision i Israel 2019.  David Stavrou skrev sitt debattinlägg efter att han förgäves försökt få en intervju med Athena Farrokhzad. I en intervju hade han blanda annat velat fråga henne om hon fortfarande driver samma linje som 2019, men nu i sitt arbete på kommunala Kulturhuset.  ”Med andra ord: är israeliska författare numera bannlysta från Kulturhuset? Kommer stockholmare som är intresserade av att möta författare som David Grossman eller Dorit Rabinyan inte att kunna göra det längre?” David Stavrou menar också att Athena Farrokhzad jämfört den nuvarande konflikten med Förintelsen, och att hon är inblandad i det han tolkar som antisemitiska kampanjer.  SvD har sökt Athena Farrokhzad, som svarar per SMS: ”Får jag fortfarande komma till Kulturhuset? Eller är judar inte längre välkomna?” Så skriver David Stavrou i Svenska Dagbladet, med anledning av mitt personliga engagemang mot kriget i Gaza. Att frågan bara ställs till mig och inte min kollega Ida Linde, som tillsammans med mig är programansvarig för litteraturen på Kulturhuset Stadsteatern, säger något om den lätthet med vilken människor med bakgrund i muslimska länder misstänkliggörs i den svenska offentligheten. Svaret på frågan är oavsett mycket enkelt: Varmt välkommen att ta del av våra och husets övriga program!” Athena Farrokhzad skriver också att publiken kan räkna med att möta israeliska författare framöver, och att Kulturhuset inte har någon principiell hållning när det gäller de medverkandes bakgrund.  ”Vi bjuder in en mängd författare från världens alla hörn att presentera sina texter och tankar om litteratur. Gemensamt för dem alla är att de har något relevant att säga om konsten och vår samtid. Ett av höstens stora evenemang var till exempel den ryska författaren Maria Stepanova på Internationell författarscen den 26 oktober. Hon besökte oss i samband med att hon tilldelades Berman Literature Prize, ett av världens främsta pris till ”en författare som oavsett bakgrund eller genre verkat i den judiska traditionens anda”. Athena Farrokhzad och Ida Linde är sedan augusti 2022 gemensamt ansvariga för Kulturhusets internationella författarscen. De delar på ett konstnärligt förordnande till halvårdsskiftet 2024, med erbjudande om två års förlängning.

Athena Farrokhzad svarar på kritiken mot Kulturhusets författarscen


Det stormar på nytt kring den tidigare lyxbyggaren Oscar Engelbert och hans bolag. En ny stämning på 100 miljoner kronor ligger i Stockholms tingsrätt. Stämningen innehåller grova anklagelser. Turerna kring Oscar Properties fastighetsaffärer fortsätter. Några av de fastighetspanter på över 2 miljarder kronor som bland annat DNB krävde in i julas, ingår i en förut okänd konflikt som under lång tid pågått i det tysta.  Bakom den nya stämningen från den 1 februari står fastighetsbolaget Pefab och dess vd Peter Eriksson som 2021 sålde fem fastigheter i Västberga till Oscar Properties. Pefab uppger att man då underlättade affären genom att låna ut 100 miljoner mot borgen.  Fastigheterna sålde Oscar Properties nyligen vidare till Erik Selin Fastigheter, och Pefab kräver nu tillbaka 100 miljoner plus ränta. Man pekar på att man har ett aktiebrev som säkerhet för lånet. Samtidigt beskylls Oscar Engelbert för urkundsförfalskning eftersom det – enligt stämningen – finns en felaktig dubblett på aktiebrevet hos DNB. Båda uppges vara undertecknade av Oscar Engelbert den 30 april 2021 men ett av dem är enligt stämningen falskt.  Det framgår att säljaren Pefab och banken DNB fanns i samma lokal den 30 april 2021 men att de ska ha mött köparen Oscar Engelbert var för sig i olika rum. Enligt Pefab har urkunden fått ett tillägg hos DNB så att Pefab hamnar efter DNB i  förtur till pant, något som enligt stämningen inte var avtalat.   Hos Stockholms tingsrätt begär Pefab även att Oscar Engelberts privata bolag Parkgate AB försätts i konkurs. Pefab uppger att man i februari 2023 aktiverade ett optionsavtal som skulle ge 40 miljoner – något som Parkgate inte har betalat trots anmaning i december.  Men enligt Oscar Engelberts juridiska ombud är stämningen helt felaktig. ”Fullständigt befängd”, kommenterar ombudet Filip Rydin till Expressen som låter förstå att en motstämning på ett ännu större belopp än 100 miljoner är på gång. – Det som påstås att Oscar Engelbert skulle vara skadeståndsskyldig på grund av brott tillbakavisas. Processen kommer utvisa att han inte gjort sig skyldig till brott, säger Rydin. Klart är att Oscar Properties sålde totalt 21 fastigheter i mitten av januari i år, varav de fem nu aktuella fastigheterna som hade köpts 2021 från Pefab.  Lite överraskande var det fastighetsmagnaten Erik Selin som kom till Oscar Properties undsättning och löste bolagets akuta finansiella knipa genom ett bud på 2,2 miljarder på de 21 fastigheterna – tillräckligt för att täcka fastighetspanter hos DNB men också hos Erik Selins egen bank Norion, fd Collector. Men i Stockholms tingsrätt hävdar Pefab att Oscar Properties under 2023 gjorde omstruktureringar i koncernen som Pefab aldrig godkände, och att man fortfarande har avtal som säkrar förstapant. De fem fastigheterna i Västberga fick Oscar Properties köpa för 745 miljoner av Pefab våren 2021 – en tid då fastighetsvärdena i Sverige stod på topp. Fastighetsvärlden uppger att Pefab då borgade för att hyrorna skulle betalas under tre år, och att Oscar Properties kunde vänta med att betala 100 miljoner kronor av köpeskillingen. Men det blev enligt Fastighetsvärlden tidigt bråk och ”juristcirkus” mellan parterna, bland annat för att Pefab valde att inte betala de garanterade hyrorna i Västberga. SvD har tagit del av Pefabs stämning som rymmer en ansökan på 22 sidor med 148 punkter. Den riktas mot Oscar Engelbert personligen. Till anklagelserna hör urkundsförfalskning, bedrägeri och oredlighet mot borgenär. Det finns också en mängd sekretessbelagda bilagor. SvD har förgäves sökt Oscar Engelbert.  Så sent som förra veckan gick Oscar Properties ut med att bolaget just nu låter advokater ta fram en samlad plan för hela koncernen om hur samtliga skulder ska betalas


Att Internationella domstolen i Haag tagit upp Sydafrikas anklagelse mot Israel om folkmord är en propagandaseger för Hamas – en terrorrörelse som snarast själv kan anklagas för folkmordsplaner. På senare decennier omkom tre miljoner i regimframkallad svält i Nordkorea. Hundratusentals syrier gasades, bombades, torterades till döds av Assadregimen. Lika lite som Stalins Holodomor och Pol Pots Kambodja har Nordkorea och Syrien anklagats för folkmord vid Internationella domstolen i Haag. Det har Israel.  Folkmord definieras som handlingar utförda i avsikt att förgöra, helt eller delvis, en nationell, etnisk eller religiös grupp som sådan. Israel har svurit att utplåna Hamas, men inte palestinierna. Om Israels avsikt vore folkmord, skulle man inte riskera sina soldaters liv eller släppa in humanitär hjälp från Egypten utan i stället döda palestinier överallt såsom nazisterna en gång mördade judar eller hutu dödade tutsi i Rwanda.  Hamas är däremot en folkmordsrörelse som kräver Israels undergång och manar muslimer att döda judar varhelst dessa ”gömmer sig bakom stenar och träd”. Hade Hamas inte hejdats den 7 oktober, skulle de ha fortsatt.  Från krigets början har Hamas haft ett dubbelt syfte: att döda så många judar som möjligt och att vålla palestiniers lidande och död för att väcka internationell sympati och diplomatiskt gehör. Att få domstolen i Haag att lyssna är en propagandaseger för en terrorgrupp som stolt filmade hur den mördade barn.  Det är uppenbart att Israel brukat överdrivet våld i Gaza och inte förmått skilja på Hamas och civila. Men begreppet folkmord innebär att judarna betraktas som de nya nazisterna, skyldiga till mänsklighetens värsta brott. Skulle domstolen uttala sig om Israel som folkmördare, menar jag att det vore ett ödesdigert utslag av antisemitism.  De sista överlevarna från nazismens dödsläger lämnar oss nu. Nu lämnar oss de allra sista överlevarna från nazismens dödsläger. På nytt har judar utsatts för ett våld som inspirerats av samma avsikt till folkmord. De som överlevt massakern delar en erfarenhet bortom de vanliga. Tillsammans med dem är vi ansvariga för att sådant fanatiskt judehat inte får glömmas. Så till något personligt och kanske irrelevant. På mödernet hör jag till en judisk släkt. Jag minns andra världskriget och hur anförvanter från Hamburg på min morfars bekostnad i sista stund lyckades ta sig till Sverige och slapp gömma sig för SS-patrullerna. Deras vänner och släkt försvann i Förintelsens våg utan att förstå varför just de, varför några alls, skulle pekas ut som jordens överflödiga. Det minnet lämnade dem aldrig i deras nya hemland. De ställde den eviga frågan: varför just vi?  Judar i länder där de inte decimerats av Hitler fortsatte att skapa och delta i vetenskapliga framsteg – i Europa, Israel och främst USA och det i en utsträckning långt över deras numerär, kanske i vetskap om sitt öde som ständigt ifrågasatta. Och de vågade dansa i en glädjens musikfestival tills deras jubel och hopp än en gång avbröts den 7 oktober 2023.

Per Wästberg: Övervåld i Gaza är inte folkmord


Är det sant att franska affärsmän drar lott för att slippa ta möten med ”obildade” svenska affärsmän? Jag kontaktar anekdotens upphovsperson, som nämner en detalj som verkar ha försvunnit med åren. Det var det kokande stämningsläget under det franska statsbesöket som fick anekdoten att flyta upp till ytan ännu en gång. Stora delar av kommentariatet hade vridit sig i genans över den hälsning på Instagram som Ulf Kristersson sände till Frankrikes president Emmanuel Macron. Det svenska mindervärdeskomplexet gentemot det kultiverade Europa flammade upp igen, och därmed också den gamla anekdoten. DN nämnde den, och Aftonbladet. Den kommer från artisten Tomas Andersson Wij. Första gången han berättade den offentligt var för över tio år sedan, sommaren 2011 på Twitter. Sedan dess har han fått se den växa honom ur händerna. Läsaren har säkert hört den förut. Den utspelar sig en dag i början av 1990-talet, när Andersson Wij semestrade i Paris. Av en gemensam vän hade han presenterats för en bankman och de tog en lunch tillsammans. Bankmannen, skrev Andersson Wij 2011, ”berättade att de drog lott om vilka som skulle träffa svenska affärsmän. Ingen ville, för svenska affärsmän har inte läst nåt, inte sett nån konst, de har ingen religion. ’De kan bara prata pengar och golf’”. Vad Andersson Wij inte visste var att musikskribenten Jan Gradvall såg historien i flödet, och att den fäste sig i hans minne. Den svenska underlägsenheten gentemot de eleganta fransmännen är gammal. Hösten 2011 granskade så Expressen friskolekoncernen Jensen Education. Trots stora vinster struntade de i att ha skolbibliotek. Vid samma tid fanns skolor där elever lockades med gratis laptops men helt kunde välja bort ämnen som bild, filosofi och språk. Gradvall, krönikör på Dagens Industri, drog sig till minnes Andersson Wijs anekdot. Han kände sin målgrupp. ”När får kulturlöshet även konsekvenser för möjligheten att göra affärer?”, skrev han i november 2011, och inledde texten med historien om vad bankmannen i Paris sagt. Det märktes redan då. Något slog an. ”Den krönikan blev min kanske mest spridda någonsin”, skrev Gradvall några år senare. ”Den citerades på ledarsidor, i tal i Almedalen. Jag inbjöds till och med att tala om den under en temadag om utbildning i riksdagen.” Den svenska underlägsenheten gentemot de eleganta fransmännen är gammal. Vi har ältat den Marseillebördiga drottningen Desiderias ord om staden i norr dit hennes make Jean Bernadotte inbjöds för att bli kung, staden hon sedan flydde så snart hon kunde: ”Säg ordet Stockholm och jag får snuva.” Och nu, när Ulf Kristersson skämde ut sig inför alla, påmindes vi om det. Man föreställde sig lunchen mellan honom och Macron. ”In Sweden we have fika…” Som ett brev på posten steg Andersson Wijs historia upp ur minnet. Den var bra, för bra till och med, tyckte Expressens kulturchef Victor Malm, som i en lite raljant tweet ifrågasatte dess sanningshalt. Det fick mig att skriva till Andersson Wij och fråga: hur gick det egentligen till när du hörde den där historien? Han återberättade den, och den här gången inkluderade han en detalj jag inte förut hört. Alltid när jag föreställt mig scenen har bankmannen varit en fransman som suttit och fnyst i Andersson Wijs ansikte. En representant för de överlägsna. Men han hade i själva verket varit svensk, en landsman, och anekdoten hade varit självspäkande – men förenande. Precis som den berättats sedan dess. Mitt intresse gjorde Andersson Wij misstänksam. Påstod jag att det var en vandringssägen? Ett påhitt? Han hade ju själv varit med om det. Och det här är ju inget osannolikt, sade han. Det finns säkert tusen andra anekdoter som vittnar om samma sak. Jag instämde, men tillade: det är inte någon av alla dem vi sprider, utan just din

Är svenskar tråkiga? Jack Werner granskar virala storyn


Beskedet har sänt chockvågor genom landet – det berömda lyxvaruhuset Kadewe, en av Berlins turistmagneter, har gått i konkurs. Det är det senaste i raden av krisande tyska detaljhandelsbolag, som får det allt svårare i den kärvande tyska ekonomin.  BERLIN Det var en svårsmält nyhet som damp ner hos berlinarna förra veckan. Det 116 år gamla varuhuset Kadewe, omnämnt i turistguider på hundratals språk, det forna Västberlins lyxiga skyltfönster mot kommunisterna i öst och en symbol för det tyska ”ekonomiska undret” hade gått i konkurs. Denna grå februarifredag är det förhållandevis tomt inne i shoppingmeckat. Kanske för att Berlins tunnelbane- och bussförare lamslagit staden med en strejk. En hel del av kläd- och inredningsavdelningarna är stängda, avspärrade med röda sammetsband eller svart tejp. Precis som på NK eller Åhléns i Stockholm hyr många företag sina platser i varuhuset. – Mina grannar ska nog sälja sin plats här, säger en expedit apropå varför grannavdelningen, tillhörande ett nederländskt klädmärke, står obemannad och avspärrad. Smyckesmärket Thomas Sabo har redan tagit steget och varor packas ner i flyttkartonger. – Vi älskar Kadewe och hade gärna stannat kvar, men nu har vi beslutat att flytta härifrån. Orsaken kan man fundera på, säger handelschefen Linda, som inte vill ha med sitt efternamn i SvD. Handlar det om konkursen? Linda är tyst, gör en grimas. – Vi hade gärna stannat kvar här, som sagt. Men vi finns på andra ställen i Berlin. Varuhusets ägarbolag Kadewe-Gruppe – som även innehar de motsvarande lyxinstitutionerna Alsterhaus i Hamburg och Oberpollinger i München – skickade in sitt konkursbesked i slutet av januari. Inne på Alsterhaus ska avdelningar också vara avspärrade, enligt Die Zeit. Kadewe en ”era” för Tysklands stadsliv Nyheten sände chockvågor genom landet. Jürgen Kaube, utgivare på tidningen Frankfurter Allgemeine Zeitung, skrev att en era för shopping och tyskt stadsliv har nått sitt slut. Kadewe är Europas näst största varuhus, efter Harrods i London, och ligger på shoppinggatan Tauentzienstrasse. Det är en riktig turistmagnet, berömd inte minst för den så kallade finsmakaravdelningen på våning sex. Byggnaden öppnade 1907 och heter fullt ut Kaufhaus des Westerns (Kadewe), alltså ”västs varuhus”. Bakgrunden till konkursen är att företaget Signa-Gruppe, som äger 49,9 procent av Kadewe Group, gick bankrutt i fjol. Den österrikiska storkoncernen Signa-Gruppe växte i snabb takt i Tyskland under 2010-talet, med en affärsmodell som gick ut på att separera ägandet av fastigheterna och detaljhandeln. Lite förenklat kunde de på så vis höja värderingarna på sitt bestånd, belåna sig kraftigt och expandera. Men när den tyska fastighetsmarknaden mer eller mindre kraschade i fjol visade sig strategin inte vara särskilt hållbar. I dag har bolaget skulder på över åtta miljarder euro. Detaljhandelskoncernen Galeria Kaufhof Karstadt, som också ägs av Signa-Gruppe, har även de hamnat i obestånd – och kan behöva stänga många av sina över 90 filialer i Tyskland. Även det franska lyxaffärshuset Galerie Lafayette har fått stänga sin filial i Berlin. Inflation och besvikelser Den tyska ekonomin hackar ordentligt. Landet lyckades med nöd och näppe undvika en recession i fjol, men står inför strukturella problem som inte ser ut att lösas i närtid. De har stora svårigheter med energiförsörjningen, den viktiga bilindustrin har halkat efter amerikanska och kinesiska konkurrenter och många industriföretag har svårt att sälja sina produkter på exportmarknaden


Poddaktuella författaren Linda Skugge tränar helst två gånger om dagen och ser gymmet som en fristad från ”vidriga” sociala grejer. Men hon gör ett kardinalfel. Hur ser din träningsvecka ut? – Just nu försöker jag att träna bara en gång om dagen. Men annars kör jag två pass per dag. Då springer jag fem kilometer varje morgon, eller åker skidor som nu på vintern. Sedan går jag hem och äter lite, och efter det till gymmet och tränar antingen ben eller armar, alltid mage. Hur tränar du när du bara har 15 minuter? – Det är för lite egentligen, men om jag var tvungen skulle jag gymma. Vilket är ditt hemliga trick som får dig att komma ur soffan och iväg till träningen? – Jag har sådan tur att jag inte behöver det. Snarare behöver jag tricks för att stå ut i det vanliga livet, möten och sociala grejer är det vidrigaste jag vet. Men med gymmet och att springa är det noll startsträcka för mig, det är bara underbart från början till slut. Varje kväll när jag lägger mig längtar jag till nästa morgon när jag ska få träna. Gör inte vissa gymövningar. Det är ju kardinalfel.  Vad tillåter du dig själv att fuska med? – Det finns vissa gymövningar jag inte gillar, och då gör jag inte dem. Det är ju kardinalfel. Som till exempel baksida lår. Och den här benpressen, när man sitter och trycker fram lårmuskeln. Trots att den är så skonsam och perfekt för mig gör jag den inte, för den är tråkig. Kan du se att dina träningsvanor någon gång haft ohälsosamma inslag? – Ja, nu när jag är lite trött i december efter att ha haft corona känner jag ju att jag borde vila mer. Men jag har väldigt svårt att inte köra mina dubbla pass. Och det är ju inte bra, jag borde köra bara ett pass om dagen. När var du skadad senast? – Det var förra hösten när jag skulle visa mina barn att jag kunde gå ner i en pistol squat (avancerad enbensböj där du går ner djupt, sträcker fram ett ben och båda armarna, reds anm). Då skadade jag lårmuskeln, jag fick en bristning som gjorde att jag inte kunde jogga på tio veckor. I stället fick jag gymma. Jag gillar inte crosstrainer eller roddmaskin men fick köra det ändå, det var så hemskt. Vad har du för musik i lurarna när du tränar? – Jag lyssnar väldigt mycket på skvalpop. Min lista är nog bara typ Beyoncé. Det är inget fel på henne, hon är cool. Bästa träningstipset du någonsin fått? – Det var någon som sa ”Var inte korkad”. Det är det här med att träna smart och att inte överträna. Om du känner att det här inte känns riktigt bra, sluta och gå hem. Du får inte vara korkad, då får du problem. Då lägger jag mig och bara sover, jag älskar att sova. Vilken träning har du slutat med? – Yoga och pilates, det gav ingenting. Vad gör du när du blir en riktig slacker? – Jag har en dag i veckan när jag inte tränar, det är påtvingat. Då lägger jag mig och bara sover, jag älskar att sova. Någon favoritbok om träning? – Boken som Anders Szalkai skrivit om löpning, när han inte kunde springa gjorde han sjuka grejer som att svepa in sig i ett skinn från något särskilt djur. Det funkade ju inte, men jag förstår den där besattheten han har, men vill ju inte behöva lägga ner. Och Arnold Schwarzeneggers träningsböcker från 1970-talet, det är från honom jag lärt mig att alltid träna magen.

Linda Skugge följer alltid Arnold Schwarzeneggers träningstips


Efter att Saudiarabien tonat ner den stränga wahhabistiska läran, har dess mer renläriga anhängare tagit sin tillflykt till extrema grupper som al-Qaida och IS. En ny bok om wahhabismens historia säger allt som behöver sägas i detta fortfarande kontroversiella ämne. Liksom andra religioner och ideologier kommer islam i många vitt skilda skepnader och varianter. I islams hus bor milda världsfrånvända sufier – mystiker – som inte vill göra ens en fluga förnär. Där finns en stor majoritet som dyrkar sin gud på fastslagna tider, ger sina allmosor och, om resurser finns, företar en pilgrimsfärd till Mecka. Denna stora grupp blir inte arg utan snarare ledsen och besviken när den ser provokatörer bränna Koranen. Sedan har vi en grupp som brukar kallas kulturella muslimer – det är muslimer utan alla starka religiösa övertygelser men som känner sig hemmastadda i islams kulturella sfär och dess sedvänjor. Olyckligtvis finns det också andra betydelsefulla riktningar inom islam som inte passar in i någon av ovanstående kategorier och som inte alls skulle hålla med om att islam är ”a religion of peace”. I stället manar man till heligt krig – jihad – mot avfällingar, otrogna, och alla som inte till punkt och pricka följer en ofta självutnämnd imams eller muftis tolkning av de heliga urkunderna. IS är ett nutida exempel på hur islam kan se ut när den är som värst.  Vissa apologeter hävdar att IS är en vrångbild, ett enda stort missförstånd, medan andra menar att nej, IS kan härledas ur en rimlig men kanske inte tvingande tolkning av Koranen och de så kallade haditherna, mer eller mindre sanna berättelser om vad Guds budbärare har sagt och gjort. Helt klart är, som den framstående islamologen Michael Cook har visat, att islam lättare lånar sig till en radikal politisering än vad som är fallet med till exempel kristendom och hinduism. Det är kanske inte så anmärkningsvärt eftersom Muhammed visserligen började sin bana som visionär profet i Mecka men slutade som mäktig politiker i Medina. I det mångskiftande och inte så lite motsägelsefulla landskap som islam har utgjort sedan dess intar wahhabismen en särställning och det av åtminstone två orsaker: dess dogmatiska extremism och dess politiska inflytande. Så det är inte konstigt att det vid det här laget finns ganska gott om avhandlingar av skiftande kvalitet om denna fundamentalistiska muslimska rörelse – alltifrån rena skrämselpropagandan till försök att få wahhabismen att framstå som en fredlig och tolerant rörelse. Vi kan lägga åt sidan det mesta som hittills har skrivits om wahhabismen för nu finns en bok som som nästan i övermått säger allt som behöver sägas i detta fortfarande kontroversiella ämne: ”Wahhabism: The history of a militant Islamic movement” (Princeton University Press) av Cole Bunzel som är verksam vid Hoover Institution i Stanford. Författaren har inte bara läst det som har tryckts om denna gren av islam utan också grävt i arkiv där han har kunnat konsultera ganska så obskyra manuskript. Det är en imponerande forskningsinsats vi har att göra med här om än en inte särskilt lättläst sådan. Det vimlar av för de flesta okända namn.  Wahhabismen har fått sitt namn efter sin upphovsman Muhammad ibn Abd al-Wahhab som föddes 1703 i vad som i dag är centrala Saudiarabien och dog 1792. I början av århundradet började han dundra mot vad han menade vara avarter av islam; denna människans naturliga religion hade förfallit och blivit ett tillhåll för avgudadyrkare och månggudadyrkare. Allsköns irrläror hade spridit sig och Ibn Abd al-Wahhab såg det som sin uppgift att ställa allt till rätta genom att vrida klockan tillbaka till början av 600-talet. Redan tidigt kom han att ha nära kontakter och finna stöd hos den saudiska familjen som skulle komma att erövra stora delar av den arabiska halvön. Det är viktigt att påpeka detta

Wahhabismen har intolerans som moraliskt ideal


För sju år sedan firade Storbritannien att sjukdomen utrotats. Nu har London och Birmingham drabbats av de största mässlingutbrotten på 30 år. Läget uppges förvärras av två trender i Storbritannien. LONDON. Läkare uppmanas nu att ”tänka mässling” när sjuka barn dyker upp på akutavdelningarna i Storbritannien. I landets näst största stad Birmingham uppges 50 barn ha tagits in på sjukhus på grund av sjukdomen under de senaste fyra veckorna. – Det kan handla om upp till sju fall per dag. Tidigare var det kanske ett fall per år, säger läkaren Chris Bird som arbetar på en akutavdelning i Birmingham, till The Times. Han har tacklat sjukdomen förut då han arbetade för Läkare utan gränser i Afrika. Men många av hans yngre kollegor aldrig tidigare sett ett enda fall av mässling. Antalet fall uppges nu stiga kraftigt i Storbritannien. Enligt experter är det frågan om det största utbrottet på 30 år. Enligt WHO stiger fallen av mässling kraftigt också på andra håll i Europa. Men det brittiska hälsovårdssystemet, som redan är hårt pressat, uppges vara särskilt utsatt. Smittspridningen uppges dessutom eldas på av att många i Storbritannien inte vaccinerats mot sjukdomen. Det oroar läkare i landet, eftersom sjukdomen smittar lätt. Mässling mycket smittsamt Reproduktionstalet för mässling, alltså hur många personer en person som insjuknat väntas smitta, är mellan 12 och 18. Reproduktionstalet för covid-19 är mellan ett och två. – Vi har en mycket stor grupp barn som kan smittas av sjukdomen, säger Andrew Pollard, ordförande för regeringens arbetsgrupp för vaccin till The Guardian. I England har 3,4 miljoner barn under 16 inte ha fått MPR-vaccinet som skyddar mot mässling, påssjuka och röda hund. Den första dosen ges då barnet är ett år och den andra dosen vid tre års ålder. Omkring 85 procent av alla barn som börjar i lågstadiet i England och Wales har fått vaccinet. Enligt WHO krävs 95 procent för att nå flockimmunitet mot mässling. I vissa delar av London har bara drygt hälften av alla barn under fem fått två doser av vaccinet. En studie av den brittiska folkhälsomyndigheten UKHSA uppskattar därför att ett utbrott i huvudstaden kunde leda till över 160 000 fall. Men enligt experter är det för enkelt att skylla ökningen på vaccinmotståndet efter pandemin.  Grupper med vaccinmotståndare Läkare varnar att en stor grupp som inte fått vaccin är personer som föddes mellan 1998 och 2004. Då fick läkaren Andrew Wakefields teori om att MPR-vaccinet orsakar autism stor uppmärksamhet och många britter valde att inte vaccinera sina barn. Flera studier har senare visat att Andrew Wakefield hade fel och han förlorade sin läkarlegitimation. Men inom vissa befolkningsgrupper i Storbritannien lever hans teorier och rädslan för vaccin vidare. Även andra vaccin beskylls inom vissa grupper. Shale Ahmad, representant för invandrare från Bangladesh i Birmingham säger till The Times: – Så fort någon har hälsoproblem, smärta eller hjärtproblem, får covidvaccinet skulden inom vår befolkningsgrupp. Diskussionen handlar nu om hur man når befolkningsgrupper där det finns ett vaccinmotstånd, där inte alla talar engelska och det också finns en viss misstro mot myndigheter.  Men det finns en enkel lösning för att öka vaccinupptaget, anser en del experter. Skottland sticker ut Till skillnad från den kraftiga ökningen av antalet fall av mässling i England och Wales uppdagades bara ett fall i Skottland 2023. Orsaken uppges vara att ännu fler vaccinerade sina barn mot mässling under pandemin än under tidigare år. Enligt forskare på University of Edinburgh steg antalet vaccinerade barn eftersom föräldrar hade mer flexibla arbetstider och kunde arbeta hemifrån. "Det största problemet är inte anti-vaxxare, det är logistik", skriver Devi Sridhar, professor i folkhälsa, i The Guardian. En undersökning från 2022 visade att 90 procent av alla småbarnsföräldrar i Storbritannien anser att vaccin fungerar och är ofarliga

Mycket smittsam mässling i Storbritannien ökar


Opålitliga gymnasiebetyg tvingar Handelshögskolan att ändra antagningssystem. Det som omtalas som ”betygsinflation” behöver ses för vad det är – korruption som går ut över ungas livschanser. Förra året larmade rektorn för Handelshögskolan i Stockholm, Lars Strannegård, om att studenters gymnasiebetyg inte längre speglar deras faktiska meriter och förmåga. Man har helt enkelt kunnat se att studenter kommer in på utbildningen på betyg de inte förtjänat. På torsdagen meddelade Handelshögskolan att man till följd av detta inför ett nytt behörighetskrav för blivande studenter. Från och med nästa år kommer man att kräva ett resultat på minst 1,25 på högskoleprovet, oavsett slutbetyg från gymnasiet. Det handlar snarare om att sortera bort vad som på pappret är A-studenter, men som i själva verket inte står sig i konkurrensen. Det är ett vällovligt initiativ och samtidigt en allvarlig signal: Betygssättning i grund- och gymnasieskolan är myndighetsutövning. Men nu konstaterar alltså ett av landets tyngsta lärosäten att man uppfattar denna myndighetsutövning som så rättsosäker och otillförlitlig, att den inte längre är tillräcklig som grund för antagning. Handels behöver, som man uttrycker det, ”kontrollbesiktiga” betygen. Att Handelshögskolan väljer att sätta ribban så lågt som till 1,25 på högskoleprovet säger också något om problemets art. 1,25 är långt från maxresultatet 2,0. Här handlar det alltså inte om ett nytt krav för att vaska fram den yttersta eliten bland de sökande. Det handlar snarare om att sortera bort vad som på pappret är A-studenter, men som i själva verket inte står sig i konkurrensen. Det vi talar om som ”glädjebetyg” eller ”betygsinflation” är snarare en form av korruption, och måste betraktas som sådan. Denna betygskorruption är en följd av en illa genomförd friskolereform, som gett skolor incitament att sätta högre betyg än eleverna förtjänar.  När jag träffade Lars Strannegård förra året berättade han närmare om vad det är för problem man har upptäckt på Handelshögskolan. Studenter, ofta från gymnasier som uppfattas som ”elitskolor”, kommer in på Handels på uppblåsta betyg som inte motsvarar deras förmåga. Han varnade för att vi riskerar att hamna i ett slags förmodernt tillstånd där man inte kan lita på systemet och betyg blir en handelsvara. Det är ett viktigt perspektiv.  Det vi talar om som ”glädjebetyg” eller ”betygsinflation” är snarare en form av korruption, och måste betraktas som sådan. Denna betygskorruption är en följd av en illa genomförd friskolereform, som gett skolor incitament att sätta högre betyg än eleverna förtjänar. Högre betyg för mindre arbetsinsats har helt enkelt blivit ett sätt för skolor att locka till sig elever och deras medföljande skolpeng. Det har lett till uppblåsta betyg både i privata och kommunala skolor. Det hela är också en fråga om meritokrati och rättvisa i en annan mening: Till Handels råder starkt söktryck från några av den handfull mytomspunna skolor som uppfattas som Sveriges ”finaste”. Inom den svenska socioekonomiska eliten vet man mycket väl vilka dessa skolor är, och man är mån om att tidigt sätta sina barn i kö till dem eller på annat sätt hjälpa dem dit. Men skolor som attraherar det mest resursstarka klientelet är inte detsamma som elitskolor i akademisk mening. När jag talade med Strannegård nämnde han särskilt Östra Real, Lundsberg och Campus Manilla som skolor vars betyg man har haft skäl att fråga sig om man kan lita på.  Det kan inte vara upp till en enskilt lärosäte att ta strid mot en sådan rättsosäkerhet.

Neuding: Handels nya krav ett underbetyg till ”elitskolorna”


Vänsterpartiet och över 1 000 artister kräver att Israel portas från Eurovision song contest i Malmö. Stadens högsta politiker lägger sig inte i – och hoppas på fina dagar.  Efter Loreens vinst i Liverpool förra året kommer musiktävlingen till Sverige. Mellan den 7 och 11 maj hålls deltävlingar och finalen för Eurovision song contest  i Malmö. Evenemanget skapar redan stor debatt.  Totalt 1 005 svenska artister har krävt att Israel portas från tävlingen. Däribland Robyn, Eric Saade och Malena Ernman. Anledningen är kriget och den humanitära katastrofen i Gaza.  ”Den Internationella domstolen i Haag har nyligen beslutat att gå vidare med processen där Israel anklagas för brott mot folkmordskonventionen”, skrev artisterna i Aftonbladet tidigare i veckan.  Från politiskt håll har Vänsterpartiet krävt att Israel ska portas och det isländska public service-bolaget RÚV har meddelat att det är osäkert om Island kommer att delta.  – 10 000 personer här på Island har skrivit under ett upprop som kräver att vi bojkottar Eurovision om Israel deltar. Det är såklart något vi måste ta med i beräkningarna, har RÚV:s chef Stefán Eiríksson sagt till SVT.  Israels ambassadör i Sverige, Ziv Nevo Kulman, har sagt att uppropet mot Israel är en ”present till terroristerna i Hamas”. – Det pågår ett krig i Gaza, och självklart dör människor på båda sidor i krig. Det här är varken ett krig vi startade, eller ett krig vi vill ha, sa han till SVT Kulturnyheterna i veckan.  När Tv4 Nyheterna frågade 1016 svenskar i en mätning i helgen svarade 37 procent att Israel borde uteslutas från tävlingen. 34 procent svarade nej och 29 procent svarade tveksam, vet ej.  Till SvD säger kulturminister Parisa Liljestrand (M) att frågan ligger hos europeiska radio- och tv-unionen EBU, som arrangerar tävlingen.  – Beslutet om vilka länder som deltar i  Eurovision song contest fattas varken av Sveriges regering eller av riksdagen.  Inte heller Katrin Stjernfeldt Jammeh (S), kommunstyrelsens ordförande i Malmö, vill blanda sig i beslutet.  – Jag har stor respekt och förståelse för alla som höjer sina röster kring Eurovision. Malmö är värdstad men inte arrangör av själva tävlingen, och det är EBU som äger beslutet om vem som får medverka. – Malmö stads roll är att se till att besökarna och Malmöborna får så bra och fina dagar som möjligt. EBU, som 2022 kastade ut Ryssland på grund av den fullskaliga invasionen av Ukraina, har sagt att det inte är aktuellt att porta Israel.  ”Det är en tävling för programföretag – inte regeringar”, har EBU skrivit.

Eurovision i Malmö: Katrin Stjernfeldt Jammeh om Israels deltagande


Den svenska nationalsporten som förklarar varför så många inte ser det komma. Om man ska tro svenska mediehus, heter det inte tidningar längre för nu gäller att ”digitalt kommer försten”. Och digitalt, det finns det överallt.  Trots det finns det människor som för sin dagliga mediedos fortfarande föredrar redigerade textsidor. Vi som gillar redaktörer, kan man också kalla det. För nytillkomna: med redaktör menas en person som har språkkänsla, allmänbildning och gott omdöme. AI:s motsats alltså. För oss som är på redaktörens sida står det alltmer klart vad livet som vi lever här beskrivs som i medierna. Livet, det är framför allt kroppen. Sen, i någon mån, knoppen. Med det förbehållet att knoppens välbefinnande i princip undantagslöst beskrivs som avhängigt kroppens. Säg mig vad du (inte) äter och jag säger dig vem du är.  Förr hette det, berätta vilken tidning du läser så ska jag berätta vem du är. Så för oss gamla – till både kropp och själ märk väl – kan det hända att livet handlar om lite andra saker. Eller inte.  Kroppen har gjort enorma framsteg på sistone. Från hur sjuk man kan bli av att vara elitidrottare (varför har ni inte sagt något?) till den politiska kroppen. Den som säger ”Vi såg det inte komma” antyder nedsatt syn, vi råkade titta åt annat håll och kräver implicit – skyll inte på oss, det var inte vårt fel, vi råkade kolla åt andra hållet. Man skyller symboliskt på kroppen. Det är intressant. Ingen kan anklaga en synnedsatt skytt som inte träffar målet. ”Vi såg det inte komma” har ju visat sig klara sig ganska bra som bortförklaring? Såg det inte komma? Nej… men ni lyssnade ju inte heller. Jakt är sen gammalt en favoriserad verksamhet i Natursverige. Att man i Sverige också bedriver jakt på visselblåsare är mindre känt. Frågan är om inte just den nationalsporten är en delförklaring till att så många varken hört eller sett något komma.


Efter att det populistiska Lag och rättvisa-partiet förlorade makten i Polen har drastiska förändringar ägt rum på kultur- och medieområdet. Förtroendet för institutionerna ska byggas upp igen – men går den nya regeringen för fort fram? WARSZAWA Sändningen börjar om en kvart. Redaktör Maciej Czajkowski och redigerare Jan Czupial pillar med det sista, men det är något som inte funkar. De lyckas inte byta ut ett namn i eftertexterna. Jan Czupial springer i väg till ett annat rum. – Jag kanske är överdrivet nojig, men det finns många tekniker kvar här från tidigare som kan gå in i systemet och sabotera för oss, säger Maciej Czajkowski. Föreställ dig att följande inträffar på SVT: Ett politiskt parti vinner valet med stor marginal. De beslutar att ersätta alla tv-chefer med personer de själva valt. Med tiden utvecklas public service-kanalen till ett propagandaorgan för regeringen, som driver det ledande partiets agenda och sprider lögner om oppositionen. Åtta år senare tar en blocköverskridande koalition tillbaka makten, och sparkar i sin tur ut alla SVT-chefer som den förra regeringen tillsatt. Hur ska då det nygamla SVT övertyga folk om sitt oberoende? Ungefär där är polska TVP i dag. Maciej Czajkowski var den första som blev uppsagd när det populistiska Lag och rättvisa-partiet, PIS, fick absolut majoritet 2015. – Jag var faktiskt med i ett SVT-program om det! Jag tror att det hette ”Korrespondenterna”. Programledaren hette Lena någonting. Lena Scherman? – Ja, precis! Det var ett inslag om demokratins framtid. Nu har han anställts för att vara med och bygga upp TVP igen. – Det här är ett historiskt ögonblick, som efter kommunismens fall 1989, säger han. Anklagar regeringen för censur Det är inte bara public service som upplever stora förändringar. Sedan Donald Tusks breda ”medborgarkoalition” vann valet i fjol har kulturpolitiken stöpts om i snabb takt. Jag har varit i kontakt med flera polska journalister och intellektuella som, precis som Maciej Czajkowski, drar paralleller till uppgörelsen med kommunismen. Den stora frågan är: går regeringen för fort fram? Riskerar de att polarisera landet lika mycket som den förra? Ett av PIS-regeringens sista drag innan de förlorade makten var att godkänna konstnär till 2024 års upplaga av Venedigbiennalen. Temat för biennalen är ”Utlänningar överallt”. Janusz Janowski, den PIS-nära chefen för det nationella konstgalleriet Zachęta, tyckte att Polen bäst skulle representeras av den nationalistiske målaren Ignacy Czwartos, vars alster kretsar kring hur Tyskland och Ryssland förtryckt polackerna genom århundradena. De flesta konstkritiker har kallat hans konst undermålig. Många ifrågasatte också vad den hade med temat att göra. Det var drastiskt. Men allt som hände under PIS-regeringens åtta år var drastiskt för mig. Efter valet fick Janowski lämna posten som museichef, och i allra sista stund valde den nytillträdde kulturministern Bartłomiej Sienkiewicz att stoppa Ignacy Czwartos. Han ersattes med en ukrainsk performancegrupp, Open Group, som nu kommer att representera Polen på biennalen när den öppnar i april. Czwartos menar att det är statlig censur. Han hade ju redan valts ut och alla papper var undertecknade. En som befinner sig mitt i allt detta är Michał Suchora, en ung gallerist som även är kulturpolitisk talesperson för Polens gröna parti, Zieloni, vilket tillhör medborgarkoalitionen. Han är på glatt humör när jag besöker honom på galleriet BWA, beläget i det trendiga området Śródmieście. – Vi lyckades precis sälja ett verk till Moderna museet i Stockholm! berättar han. Miljöpartiet Zieloni styr inte över kulturministeriet och hade ingen makt över beslutet, men Michał Suchora ställer sig helhjärtat bakom det. – Det var drastiskt. Men allt som hände under PIS-regeringens åtta år var drastiskt för mig

Public service stöps om i Polen: Som efter kommunismens fall


Hur någon kan ställa sig på Elon Musks sida i hans antifackliga och odemokratiska strategi är helt obegripligt. Han är en demokratisk fara, skriver tidigare fackordförande Martin Linder.  Den som tror att Teslas agerande i Sverige för att inte teckna kollektivavtal har med Sverige och de svenska facken att göra behöver ta av sig skygglapparna. Tesla och Musks fackfientliga linje är global, konsekvent och aktiv. Man följer inte regler, man vill ändra regler. Det finns en stor risk att man lyckas med detta i USA. Självklart måste det bjudas motstånd mot detta också i Sverige. Att Tesla lägger ner mycket jobb på att inte teckna kollektivavtal i Sverige har nog inte undgått någon. Även i Tyskland rapporteras det om ett aktivt arbete från Teslas sida för att motverka facklig organisering på den stora fabriken utanför Berlin. Och i USA går man ännu längre. Att agera mot staten och myndigheter som man gjort också i Sverige följer ett tydligt mönster. Elon Musk och hans bolag går väldigt långt för att skriva om regler i stället för att följa dem. Det är inte bara är det svenska samhällssystemet som Elon Musk och Tesla anser sig stå över, man accepterar inte heller det amerikanska rättssystemet. Den federala myndigheten National Labor Relations Board (NLRB) har till uppgift att värna och skydda de anställdas rättigheter. Rättigheter om att gå samman för att förbättra löner, villkor och andra anställningsförhållanden. Lagstiftningen, The National Labor Relation Act, förbjuder arbetsgivare från att hindra anställda att utöva dessa rättigheter.  När NLRB slår fast att en arbetsgivare har gjort sig skyldig till sådant brott är det vanliga att företaget med en axelryckning accepterar påföljderna. Det förekommer visserligen att företag väljer att starta rättsprocesser, men dessa är kostsamma jämfört med att acceptera de ganska svaga påföljder som NLRB kan döma ut.  Det som beskrivits ovan är hur det typiskt fungerar men det finns inget med Elon Musk som är typiskt. Det är inte heller så att Elon Musk vill dölja sin kamp mot fackliga rättigheter. 2018 hotade han sina anställda på Tesla i USA med att de skulle bli av med sina optioner på aktier i företaget om de organiserade sig fackligt. Detta kommunicerade han på Twitter:  NLRB beslutade att Musk i och med hade detta brutit mot lagen, en appellationsdomstol bekräftade beslutet och beordrade att Musk skulle ta bort tweeten. Elon Musk köpte istället Twitter, döpte om det till X och lät meddelandet ligga kvar. Ärendet ligger fortfarande kvar för prövning i det juridiska systemet. I ett annat aktuellt fall har NLRB startat ett ärende som rör ett annat av Elon Musks bolag, Space X. Där fick åtta anställda på felaktiga grunder sparken. Orsaken var att man skriftligen protesterade mot Musks olämpliga och nedsättande kommentarer av sexuell art på Twitter/X. Fallet ska upp i domstol i mars.  Det Musk och Space X då gör visar tydligt att man inte anser att demokratiska spelregler gäller dem själva. Space X lämnade den 4 januari i år in en stämningsansökan mot NLRB. I stämningsansökan anför man att det är en myndighet som inte är organiserad enligt den amerikanska konstitutionen. Det här är alltså en myndighet som grundades för snart 100 år sedan, år 1935, som Musk nu ifrågasätter legitimiteten för. Skälen som anförs är att domarna är Administrative Law Judges och som sådana kan de inte avsättas av presidenten. Vidare säger stämningsansökan att man anser att kongressen inte kan delegera denna rättsutövning till en oberoende myndighet. Just det argumentet avslog Högsta domstolen redan i slutet på 1930-talet. Men Högsta domstolen är ju idag sammansatt på ett annat sätt, så idag skulle utfallet kunna bli ett annat

Vi måste förstå vad Musk är ute efter, skriver Martin Linder


Både orkester och kör visar sig från sin allra bästa sida när Malmö opera sätter upp Puccinis ”Turandot”. Franska sopranen Anne Derouard är oavbrutet fängslande i titelrollen. I år är det hundra år sedan den store Puccini dog, och vilket verk kan passa bättre för att fira honom än ”Turandot”, som förblev ofullbordat och hade premiär ett par år efter hans död. Malmö firar honom med skönhet. Scenografin tar andan ur publiken och utnyttjar elegant den svårbemästrade jättescenen i Malmö med en stor trappa. Blommande körsbärsträd reser sig mot himlen, och rosa blommor dalar som snö mot den svarta rymden. Det är bländande vackert, och det insmickrande balanseras av kostymerna, som mest är vardagligt grå och bruna. Till och med prinsessan Turandot har en ganska alldaglig pyjamas under sin skinande vita skrud. Hon är ju en människa som vi alla. Historien om den kinesiska prinsessan som låter avrätta sina friare kan lätt hamna i det alltför högtravande, men regissören Sofia Adrian Jupiter ser till att förankra det schematiska hos huvudpersonerna i deras inre liv. En psykologisk realism bryter igenom det stiliserade. Berättelsen om den kallhjärtade prinsessan Turandot har rötter både i Kina och Persien, men det är den italienske 1700-talsförfattaren Gozzi som är den närmaste källan för Puccini och hans librettister. De tre figurerna Ping, Pang och Pong har rötter i commedia dell’arte-världen och står för komiska och avväpnande inslag i en historia som annars är på dödligt allvar. Jonah Spungin, Per Lindström och Conny Thimander är en fin trio, som lyckas göra dessa pappfigurer trovärdiga. Genom att förlägga dramat till en kinesisk miljö placerade Puccini det på betryggande avstånd för sin tids europeiska operapublik. I dag betraktar vi det kanske genom en modern tids syn på kulturell appropriering, men för Puccini var det exotiska ett sätt att eftersträva distanserad allmängiltighet, och han var noga med att de musikaliska tongångarna skulle vara äkta. När Puccini skrev ”Turandot” i början av 1920-talet var det efterkrigstid (att det skulle bli en mellankrigstid visste man ju inte då). Verket visar ett skoningslöst samhälle där människorna är utsatta för krafter de inte kan rå på; krig och död ekar i körens blodtörstiga rop. Men kören talar också om medkänsla och böner om nåd, och den uppblossande kärleken tränger till slut genom människornas cyniska och hårda skal. Det är en fröjd att följa Turandot och Calàf på den knaggliga vägen mot kärlek. Bägge framför sina bravurarior med imponerande skicklighet men också en tilltalande enkelhet, som tränger igenom det teatrala i deras rollfigurer. Franska sopranen Anne Derouard som Turandot är oavbrutet fängslande. I sin stora aria ”In questa reggia” blandar hon det storslagna med ett nästan vädjande tonfall, när hon förklarar sitt motstånd mot männen med det övergrepp hennes anmoder en gång utsattes för. Daniel Johanssons Calàf är full av manlig kraft och fint nyanserad. Han sjunger ”Nessun dorma” med en mjuk och innerlig ton, sittande på en trappa, uppfylld av en kärlek så stark att han vågar sitt liv för den (stämningen bryts dock något av publikens dånande applådåskor). Medan den som verkligen offrar livet är slavinnan Liù, som i Solen Mainguenés gestalt är en ovanligt bestämd, stark kvinna. Allt det banala som lurar i denna historia hålls stadigt i schack av dirigenten Daniel Carter, som elegant och obevekligt för operan i hamn. Både orkester och kör visar sig från sin allra bästa sida.

Recension: Malmö operans ”Turandot” är bländande vacker


Norrlandsoperan får till en riktig hit med ”Stolthet och fördom”. Daniel Nelsons musik skapar ett dansant förlopp och romanens känslor flyttas över till rösterna i ett fint ensemblespel.  Det är bara att gratulera Norrlandsoperan som huggit en uppsättning med en i förhand entusiastisk publik. Jane Austen har haft en trofast och ihärdig läsarskara lång före internet kunde etablera fans till författarskap som regelrätta subkulturer. Operan ”Stolthet och fördom” hade urpremiär 2011 på Vadstena-Akademien, där tonsättaren Daniel Nelson även var aktuell i somras med sin spiritistfuturistiska ”Andefabriken”.  För Norrlandsoperan har ”Stolthet och fördom” kortats ner från tre akter till två och byggts ut från en trettonmannaorkester till full symfoniorkester. Det blir även ett repriserande av det konstnärliga teamet där Clara Svärd återkommer som regissör och David Björkman står för den musikaliska ledningen. Den brittiska landsbygden har på Norrlandsoperan förvandlats till en balsal med åtta paneler med målade draperier i olika färger – en färgskala som även återkommer i dräkterna i moderniserad regenttidstil. Panelerna är flyttbara och försedda med snurrdörrar, som på kongenialt sätt används för att gestalta alla relationella turer och miljöer i vilka familjen Bennet står i centrum.  Men först är det bal, till fru Bennets stora lycka. De fem döttrarna från boken har nu blivit tre, men likväl är ett bortgifte med ett gott parti av främsta prioritet när det inte finns någon manlig arvinge till familjens egendom. Sofia Fredéns libretto har kokat ner romanens händelseförlopp rejält och istället uppenbaras ett destillat av relationer och deras bevekelsegrunder, läs kärlek och pengar. Fru Bennets (Susanna Levonen) ystra längtan att få gifta bort sina döttrar går stick i stäv med Lizzies (Jessica Elevant) ursprungliga vägran att ingå äktenskap, detta även speglad i den högfärdige Mr Darcy (David Risberg). Väninnan Charlotte (Amie Foon) har en mer pragmatisk hållning. Materiella ting, ja visst, men att vara husfru till en egendom ger även ett visst utökat handlingsutrymme. Kärlek är sekundär, vilket visar sig när hon accepterar den sliskige Mr Collins (Martin Lissel) frieri.  Det älskande paret med förhinder, äldsta dottern Jane (Amanda Liljefors) och den förmögne Mr Bingley (Clifford Lewis), tycks både förena den romantiska kärlekens ideal med det ekonomiska. Yngsta dottern Lydia (Ingrid Berg) och Mr Wickham (Fabian Düberg) förenar sig i den rena lusten som kan vara både förgörande och förlösande – med visst pengabistånd från Mr Darcy.  Med Daniel Nelsons musik blir det ett flödande och dansant förlopp som bryts av med talade partier och en del svängiga kupletter. Musiken balanserar ofta på gränsen till banal, som i en dussinmusikal med lidelsefulla stråkar och valstakter, men det bryts på finurligt sätt av med dissonanta blinkningar och illustrativa musikaliska infall. Sällskapslivet, ledan i hemmet och de lantliga miljöerna lever ut genom musiken. Likaså transponeras det austenska känslolivet till rösterna, med allt från bröströstregister till falska falsetter och ironiska koloraturer. Det här ytterst sett ett ensemblespel, musikteater med stark betoning på båda orden, musik och teater.

Recension: Grattis Norrlandsoperan till ”Stolthet och fördom”


Dokumentär om Killinggänget, AI-version av ”Seinfeld” och ”Mean girls” i nytappning. Kulturvärldens fixering vid det förflutna kommer inte att sluta bra. Vilket år är det här egentligen? Jag har precis tittat på tre timmar Killinggänget-dokumentär på SVT. Läst ett stort reportage om tidningen Pop här i SvD. Överallt sköna killar, som Anina Rabe skriver i Expressen.  Helsingborgs stadsteater utannonserar samtidigt glatt att de gör en iscensättning av Lars von Triers tv-seriehit ”Riket” från 1994, för ”just nu är 1990-talet hetare än någonsin inom populärkulturen”. Skallas daterar explosionen av remakes till mitten av 2010-talet. Inte bara Sverige är drabbat av nostalgivågen. Hollywood går på tomgång av episka proportioner. Vi har nyligen fått genomlida en live action remake av ”Den lilla sjöjungfrun” och en nyinspelning av millennialklassikern ”Mean girls”. Strax dessförinnan ”Ghost busters” i nytappning. Chris Rock regisserar en amerikansk version av danska ”En runda till”. Oändliga superhjältefilmer går upp på bio. Star wars i ständigt nya iterationer, prequels, sequels och spinnoffer. ”Fargo” som tv-serie. Den redan från början kvalitetsmässigt tveksamma spionrullen ”Mr & mrs Smith”, en gång med Brad Pitt och Angelina Jolie, nu med Donald Glover i huvudrollen. Och när en AI ska göra en tv-serie blir det... ”Seinfeld”.  Abba- och Kiss-avatarer turnerar runt på arenorna. Och i tv-spelsvärlden dundrar den blåa igelkotten Sonic fortfarande fram. ”Nostalgia for nostalgia itself”, skriver en användare på X.   Nostalgi, visst – men även det fenomen som av den amerikanske författaren och advokaten Paul Skallas fått namnet ”stuck culture”.  Skallas daterar explosionen av remakes till mitten av 2010-talet. Det hände en del då: Youtube lanserades 2005, den första Iphonen började säljas 2007. Facebook fyller 20 i år. Twitter föddes 2006. Internet, skriver Skallas, började krympa. Google blev snart den enda sökmotorn som någon faktiskt använde. Och 2007 började Netflix med streaming.  Vidare, noterar Skallas, har det sedan 00-talet blivit allt svårare att skilja decennierna åt. 1970-, 80- och 90-talen hade alla sin egen estetik, kläder, musik och kulturella uttryck. I dag får subkulturerna aldrig någon chans att växa till sig innan de mals ner av Tiktok-kvarnarna, får tio sekunder i rampljuset och sedan raskt försvinner. Ungdomarna är fortfarande emo, punkare, hiphopare eller raggare, om än i lätt uppdaterade kostymer. Gammal musik dominerar den amerikanska musikmarknaden. Kidsen återupptäcker Nirvana och Fleetwood Mac.  Men varför?  Paul Skallas har två teorier: förändringar i medielandskapet samt algoritmernas inträde. Han citerar en X-användare som beskriver hur algoritmen fungerar: den rekommenderar nytt material baserat på vad du konsumerat (och tyckt om) tidigare, vilket skapar en ”oändlig kulturell loop”. Resultatet blir, menar Skallas, att ny kultur helt enkelt inte skapas, den existerande bara kureras och presenteras för oss om och om igen på lite olika sätt. Att denna trista trend sammanfaller med sällan skådade neddragningar i kultursektorn är förstås rejält illavarslande.  I tidskriften Jacobin är forskaren Leif Weatherby inne på samma spår. Han skriver om det han kallar för ”streaminghålet”, ett fenomen där algoritmerna lurar oss – de lovar oss individanpassat innehåll, personliga rekommendationer, men egentligen får vi precis samma rekommendationer som alla andra, och tittar på precis samma saker. Chat GPT och Open AI kan förvärra situationen – för AI skapar ju inget nytt, utan remixar den input den fått. Det är inte kreativitet, det är mer som en hushållsmixer. New York Times-skribenten Kyle Chayka har en bok på gång i ämnet, ”Filterworld. How algorithms flattened culture”

Stuck culture – fixeringen vid det förflutna är förödande


Hur tätt inpå träningen måste man fylla på med protein? En ny holländsk studie slår hål på flera etablerade sanningar om kroppens proteinupptag.  Ät direkt efter träningspasset! Eller åtminstone inom ett tidsfönster på fyra till sex timmar, enligt de mer liberala. Det har länge varit den etablerade uppfattningen att den som tränar kan maximera tillväxten av muskler genom att äta i anslutning till träningen. Vilket skapat en kultur där många skyndar att få i sig en proteinshake eller proteinbar, och sedan fyller på med flera små doser protein under dagen. Formeln för framgång har beskrivits som fyra gånger 20–25 gram protein per dag. 20 gram protein motsvarar 70 gram kött. Tidigare studier har kommit fram till att den som äter mer än så åt gången inte vinner något eftersom kroppens förmåga att tillgodogöra sig proteinet därefter planar ut. Den som stoppar i sig 80 gram på en gång har i tidigare studier fått en sämre total effekt än den som delar upp proteinet på 3–4 måltider. Proteinfönstret fördubblades Men i en studie som nyligen publicerades i tidskriften Cell rapporterar forskare vid universitetet i Maastricht resultat som vänder upp och ner på resonemanget. De holländska forskarna gav tre grupper av testpersoner alternativt 0, 25 eller 100 gram vid ett och samma tillfälle, och följde sedan upp detta noga. Bland annat togs blodprover varje timme och muskelbiopsier var fjärde timme. Resultaten visade att upptaget i musklerna fortsatte att öka oavbrutet i tolv timmar, vilket var så länge studien pågick. Det var dubbelt så lång uppföljning som i tidigare studier. I ett slag hade tidsfönstret för när proteinet ger bäst effekt dubblats. ”Proteinsyntes i tolv timmar” Bakom studien står bland annat Luc van Loon, som är professor i fysiologi, motion och nutrition och en topprankad forskare inom området. Han har tidigare själv publicerat slutsatser om nyttan av att äta protein nära träningstillfället, som nu alltså motsägs av hans egen forskning. – Det viktigaste resultatet var att vi nu kunde visa att proteinsyntesen var förhöjd i tolv timmar efter måltiden utan att nå en platå. Det blir ingen minskad effekt för den som väntar några timmar med att äta efter träningen, säger Luc van Loon till SvD. På motsvarande sätt kan det protein som äts föregående kväll bidra till att bygga upp muskler för den som tränar följande förmiddag, förklarar han. Fyra gånger 20–25 gram bättre Luc van Loon betonar dock att det rör sig om en studie som utformats för att testa den biologiska mekanismen, där det länge funnits oklarheter. Hänsyn har inte tagits till vad som är praktiskt genomförbart eller hälsosamma kostvanor för den enskilde utövaren. – Jag råder ingen att börja äta 100 gram protein vid en enda daglig måltid, vilket motsvarar nästa fyra hekto kött. Det tidigare rådet om att äta 20–25 gram vid fyra måltider är fortfarande att föredra om man väger in alla aspekter. Men det gör alltså inget för själva proteinsyntesen om mellanrummen blir större, säger Luc van Loon. De nya resultaten motsäger också den rådande uppfattningen att en allt större del av proteinet oxiderar och förstörs vid stora intag. Kött bidrar till växtupptaget Under den långa uppföljningen gjordes även ett annat intressant fynd. Det tycks nämligen finnas en köttfaktor som bidrar till att förbättra upptaget även av växtprotein. Den grenade aminosyran lysin spelar en nyckelroll för att bygga muskler av  aminosyror. Lysin gav mycket riktigt en kraftig anabol effekt under de första fyra timmarna av försöket. Därefter sjönk nivåerna av lysin i plasma, men trots detta fortsatte proteinsyntesen i musklernas celler i oförminskad takt

Ska man äta protein efter träning? – ny forskning slår hål på myt


Polestar blir starkare med en närmare koppling till Kina. Det hävdar Polestars ordförande Håkan Samuelsson samtidigt som han pekar på att bilvärlden splittras alltmer mellan Europa, USA och Kina. Att Volvo Cars släpper sitt ägarskap av elbilstillverkaren Polestar är bara bra. Det hävdar Håkan Samuelsson samtidigt som Polestar visar upp sina två nya elbilar Polestar 3 och 4 på elbilsmässan Ecar Expo i Friends Arena. För Polestar blir de två bilarna ett välkommet tillskott. Det ekonomiskt hårt pressade bolaget har under lång tid bara haft en bil att sälja eftersom Polestar 3 blivit kraftigt försenad. Men nu utökas skaran samtidigt som det i torsdags stod klart att det blir stora ägarförändringar i Polestar. Volvo Cars, som äger halva Polestar, skiftar sannolikt ut sina Polestaraktier till Volvos aktieägare medan kinesiska Geely kliver in som ny stor ägare i Polestar. Visserligen kontrollerar Geely även Volvo Cars, men Håkan Samuelsson, ordförande för Polestar och tidigare vd för Volvo Cars, ser ändå omgörningen som en fördel. – Det nya som inträffat de senaste åren är att kineserna har blivit väldigt starka när det gäller elbilar. Med den här ägarstrukturen på Polestar kommer vi att få tillgång till all utveckling som sker i Kina, säger Håkan Samuelsson. Behöver 13 miljarder från investerare Dessutom ser han det som en fördel att investerarna nu kan välja om de vill äga aktier i ett nytt elbilsbolag som Polestar eller i en etablerad biltillverkare som Volvo Cars. Tidigare fick Volvos aktieägare halva Polestar på köpet. – Polestar är en startup som växer upp. Vi har hela tiden varit förberedda på att vi behöver lämna huset och att våra föräldrar inte skulle ge oss mer pengar, säger Thomas Ingenlath, vd för Polestar. Han pekar på att Polestar nu behöver dra in omkring 13 miljarder kronor från andra investerare för att klara sig fram mot 2025 när bolaget beräknas bli lönsamt. Målet är att då också sälja omkring 160 000 bilar. Det är ungefär tre gånger fler än vad Polestar lyckades sälja under 2023 när försäljningsprognoserna fick dras ned efterhand, när kunderna inte la några nya beställningar. – Elbilsmarknaden är lite tuffare än vi räknat med. Men det handlar mer om att hela marknaden är lugnare än att Polestar haft problem, säger Håkan Samuelsson. Fast en del problem har det onekligen varit. Förutom att försäljningen gått trögare än väntat har också Polestar tvingats dra ned på anställda och nyligen varslades omkring 15 procent av personalen. Som ordförande är Håkan Samuelsson ändå optimistisk kring bolaget. – Jag ser en väldigt positiv framtid för Polestar som ett starkt elbilsbolag i premium- och prestandaklassen. Nu är utmaningen att sälja Polestar 3 och 4 och flytta bolaget upp i prisklasserna, säger Håkan Samuelsson. Ska bli en variant av Porsche Målet är att göra Polestar till en variant av prestigemärket Porsche. Polestar 3 och 4 är också klart dyrare än nuvarande Polestar 2. Kommande Polestar 5 och 6 förstärker den trenden ännu mer. Men även om Polestar gärna blickar mot Porsche så är det uppenbart att mycket av fokus på elbilsmarknaden nu riktas mot de kinesiska bolagen. Under fjärde kvartalet gick till exempel kinesiska BYD om amerikanska Tesla och blev världens största tillverkare av elbilar. Vid sidan av BYD finns också mängder av andra kinesiska uppstickare. Det syntes även tydligt på elbilsmässan i Stockholm där bolag som Xpeng, MG, Zeekr och GWM finns med. – Det har gått snabbare än jag trodde för de här bolagen. De har uppenbarligen inte tappat tempot under pandemin utan de har jobbat på. Nu ser vi vilken enormt stark ställning de kinesiska tillverkarna fått inom elbilar, säger Håkan Samuelsson

Polestar presenterar nya elbilar – Håkan Samuelsson vill flytta upp i prisklasserna


Det är fullständigt oacceptabelt att en svensk myndighet som Sametinget kan tillåtas att vara dysfunktionell. Regeringen måste säkerställa att skattebetalarnas pengar hanteras korrekt, skriver SD-politiker.  Sametinget, en central förvaltningsmyndighet under den svenska regeringen med folkvalt styre, har i över 30 år haft det angelägna uppdraget att främja kultur och språk samt de senaste femton åren även att hantera myndighetsutövning och frågor rörande rennäring. Denna roll är inte bara viktig för att upprätthålla och berika den samiska kulturen, utan även för att bevara en viktig del av Sveriges kulturella arv. Nyligen släppte Statskontoret en rapport om Sametinget, med syfte att analysera dess ledning, styrning och uppföljning. Av rapportens slutsatser framgår att Sametinget i många avseenden inte är en fungerande myndighet. Myndigheten fallerar på punkter som budget, verksamhetsplan och delegationsordningar. Det här är bara en av flera granskningar där Sametinget får kritik för att man inte klarar av de mest basala delarna av myndighetsstyrning på ett tillfredställande och lagligt sätt. Både Riksrevisionen och Justitiekanslern har tidigare riktat kritik mot Sametinget för bland annat bristande styrning, undermåliga budgetäskanden och allvarliga brister i diarieföringen. Att svenska myndigheter upprätthåller höga standarder för transparens och laglydighet är grundläggande för demokratin och för att bibehålla allmänhetens förtroende. Här fallerar Sametinget, gång efter annan. Rennäringen som sektor sköts via olika ekonomiska föreningar, kända som samebyar. Dessa samebyar, som består av totalt cirka 5 000 samer, hanterar renbetesmarker som täcker nästan en tredjedel av Sveriges yta. Den faktiska rennäringen drivs dock av endast cirka 200 renägare, vilka livnär sig på denna verksamhet. Flertalet renägare har således ett begränsat antal renar som en del av sitt kulturella arv och tradition. Sametingets ansvar inom denna sektor inkluderar beslut om renmärken, utbetalningar av stöd och ersättningar, vilka alla är kritiska uppgifter som kräver noggrannhet och rättssäkerhet. Det finns rapporter om problem inom Sametingets hantering av dessa ansvarsområden, inklusive jävssituationer och brister i beslutsfattandet. När sådana frågor uppstår är det inte bara en fråga om administrativ effektivitet och rättssäkerhet utan också om förtroende. Många samebyar och rennäringens intresseorganisation förespråkar att myndighetsutövningen ska flytta till annan instans för att öka rättssäkerheten. Det är därför av yttersta vikt att regeringen tar dessa rapporter på allvar och agerar för att säkerställa att Sametinget kan uppfylla sitt mandat på ett förtjänstfullt sätt. Jäv och beslut som inte fattas på rätt grunder får inte förekomma på svenska myndigheter. Andra uppgifter vittnar om att Sametinget har upplevt interna konflikter. Detta visar på ett behov av starkare ledarskap och tydligare strukturer. Anklagelser om korruption och missförhållanden understryker behovet av ökad öppenhet och ansvar. Medarbetare på kansliet ska ha larmat både kulturdepartementet och arbetsmiljöverket om missförhållanden, men inga konkreta åtgärder förutom dialoger verkar ha genomförts. En av kansliets chefer har till och med anmält Sametinget för korruption.  Det låga valdeltagandet i Sametingets val, endast 6 000 av totalt 9 226 röstberättigade, är därtill en indikation på att många samer inte känner sig representerade eller engagerade i Sametingets verksamhet. Att öka medborgarnas deltagande och engagemang är avgörande för att säkerställa att Sametinget verkligen representerar och tjänar de samiska samhällenas intressen

SD: Regeringen måste styra upp Sametinget