Konspiratoriska insinuationer när oppositionsledaren angrep Henrik Jönsson. Magdalena Andersson hade ett jobb. Partiordföranden för Socialdemokraterna, tillika oppositionsledaren och före detta statsministern, skulle varna för två högst påtagliga problem: Rysk desinformation och försök att uppvigla opinioner i väst, samt risken för att högerpopulistiska och främlingsfientliga partier växer i det kommande EU-valet. Magdalena Andersson framför alltså ogrundade och konspiratoriska insinuationer mot en opinionsbildare som varit kritisk mot socialdemokratin. Målet var vidöppet. Denna oro finns både hos de egna väljarna och långt in i det borgerliga lägret. Ändå slutade den intervju som Magdalena Andersson gav i DN (15/2) i ett totalt haveri, med så gott som unison kritik från vänster till höger. ”Under all kritik i sin klantighet”, skriver Johannes Klenell i Arbetet (16/2). ”Det här är inte anständigt av en före detta statsminister”, konstaterar ministern för civilt försvar Carl-Oskar Bohlin (Expressen 16/2). För att bara nämna två av otaliga exempel. Magdalena Andersson kunde nämligen inte hålla sig till ämnet. I stället för de allvarliga hot hon började i, valde hon att fara ut i vildsinta anklagelser mot entreprenören och youtubern Henrik Jönsson. ”Han har ju en studio och sitter och har tid att göra det här. Var kommer pengarna ifrån?” spekulerade Andersson, trots att det är välkänt att Jönsson samlar donationer från sina många följare och dessutom blivit rik på framgångsrikt företagande. Magdalena Andersson framför alltså ogrundade och konspiratoriska insinuationer mot en enskild, namngiven opinionsbildare som varit kritisk mot socialdemokratin – insinuationer hon ser till att upprepa flera gånger. Detta i ett intervjusammanhang där hon tidigare har pratat om ryska påverkanskampanjer. Det är både osakligt och synnerligen omdömeslöst. Andersson suffleras dessutom av sin pressekreterare Mirjam Kontio som etiketterar Henrik Jönssons youtubevideor som ”hatpropaganda”. Henrik Jönsson är en vän, så mitt eget omdöme om hans filmer och framträdanden som pedagogiska och lätt humoristiska kan läsaren ta lätt på. Men få som bildat en egen uppfattning ser något ont uppsåt hos den artige skåningen. Inte ens Aftonbladets Anders Lindberg instämmer i partiledarens försök till karaktärsmord, utan beskriver Jönsson som ”trevlig”. Så lyckades Magdalena Andersson falla från sin egen höga häst. Den här gången blev anklagelserna så grova och vildsinta att inte ens de mest partilojala kunde annat än att sparka bakut. Turerna som följt hade kunnat vara roande, om inte bakgrunden varit så allvarlig. För Magdalena Andersson tycks dessa faror och hot bara vara retoriska redskap. Ryssland bedriver krig i Europa och nyheten om korruptionsavslöjaren Aleksej Navalnyjs död i fängelse är en brutal påminnelse om hur oppositionella röster i landet behandlas. Hotet från denna imperialistiska diktatur är på riktigt. Även högerpopulismens frammarsch i Europa är bekymmersam för vänner av samarbete, framsteg och frihet. Särskilt som många av dessa partier är svaga för Putins Ryssland och Viktor Orbàns auktoritärt korrupta styre i Ungern. Men för Magdalena Andersson tycks dessa faror och hot bara vara retoriska redskap, som hon omdömeslöst svingar mot alla politiska meningsmotståndare. Förra året hävdade Andersson melodramatiskt på DN debatt (12/5) att den borgerliga regeringens politik var ”i linje med hur auktoritära högerregimer agerar runt om i världen. Där opposition, medier och akademi tystas”, och att det pågick en strid om ”vårt lands själ”. Detta är samma regering vars politiska förslag knappt mött några invändningar i sak från socialdemokratiskt håll

Magdalena Andersson ägnar sig åt smutskastning


Artificiell intelligens spås ersätta mängder av jobb med maskiner. Just därför är det lite av ödets ironi att först ut att drabbas – kan vara hjärnorna som utvecklar tekniken.  ”Googlers, I have some difficult news to share.” Googlers är vad Google-anställda kallar varandra. Och nu hade den högsta Googlern av dem alla – vd Sundar Pichai – dåliga nyheter att dela med sig av till kollegorna. Det var januari 2023 när Pichai bestämde sig för att säga upp runt 12 000 anställda. Den ekonomiska verkligheten hade kommit ikapp dem, och den närmast oändliga tillväxten såg ut att ha ett slut. Det lät dramatiskt.  Men vad Pichai inte sa var att mängden anställda hade ökat med runt 55 000 personer sedan 2020. Och att Google överlag hade ökat sin personal med 10 procent – varje år – sedan 2013.  Skälet är att Google behöver investera i sina ”stora prioriteringar”. Och med det menar Pichai två enkla bokstäver: AI. Investeringarna som behöver göras är främst i hårdvara – chip och kapacitet för att bedriva storskaliga AI-tjänster.  Det är ingen hemlighet att OpenAI:s framfart har satt press på Google. Och vd Sam Altman har nyligen åter fått rubriker. Altman vill ta in 70 000 miljarder svenska kronor – och har en plan för att ta fram egna chip.  Även Google investerar i egna chip i ett försök att särskilja sig från marknadsledaren Nvidia och de som använder dess produkter. Att kostnaderna för AI ökar är i sig inget skäl att säga upp personal. Men det sker samtidigt som tillväxten börjar avta i Googles kärnaffär.  Under 2022 och 2023 sjönk tillväxten till ensiffriga procent. Den faktiska ökningen i dollar är fortfarande mycket hög – runt 250 miljarder kronor mellan 2022 och 2023 – men procentsatsen blir ändå relativt låg, jämfört med tidigare år. Flera techjättar har samma utmaning. Hur mycket tillväxt kan man uppbringa år efter år, när startpunkten är så hög?  Apples intäkter sjönk exempelvis något under 2023.  Kostnaderna ökar alltså för techjättarna, och tillväxten ser ut att börja avta.  Men det finns ytterligare ett skäl som talar för att antalet anställda kommer minska framöver. Det är själva AI-tekniken i sig. Techjättarna sitter på första parkett för att se vad AI-tekniken kan komma att göra. I framtidsscenarios förutspås att kundtjänstjobb och liknande kan försvinna i hög skala när AI rullas ut i samhället. Men troligen kommer även utveckling av mjukvara påverkas väldigt mycket. I Silicon Valley kostar en genomsnittlig programmerare omkring 1,5 miljoner kronor per år. Lägg till alla andra discipliner som skulle kunna effektiviseras. Det krävs helt enkelt inga enorma nedskärningar för att besparingen ska bli betydande. Redan idag sitter programmerare i hela världen och kodar med Chat GPT eller Githubs Copilot.  Silicon Valley är alltså – ännu en gång – där utvecklingen ligger i absoluta framkant. Och när det gäller AI är den är driven av de största företagen.  Att de själva inte skulle nyttja den till de effektivitetsvinsterna som finns förefaller orimligt. Det är dessutom den rådande kulturen i Silicon Valley att göra just det.  Uttrycket som används är “dogfooding” – att använda tjänsterna man själv utvecklar.  Kan vi ha nått ”peak techarbetare” hos techjättarna? Kommer de största bolagen aldrig att ha fler anställda än de har just nu? Det finns en hel del som tyder på det. Mängden techarbetare överlag kan dock fortfarande komma att öka.  Organisationen Techsverige har en rapport som visar att 18 000 specialister inom tech behövs årligen ända fram till år 2028.  Att ha kunskap och förståelse om vad teknik kan åstadkomma behövs, i synnerhet i takt med att digitaliseringen av samhället fortgår

”Dogfooding” är ett tecken på ödets AI-ironi för techjättarna


Expressens kulturchef vill bilda folket med ett klassiskt ”ragebait” och socialministern föreslår fasta som svar på sänkt lön. Johannes Klenell undrar hur samtiden mår egentligen.  Expressens kulturchef Victor Malm avslutade förra veckan med att fråga sig om man kan tala om en tilltagande offentlig enfald. Anledningen till detta? Att kultursidorna missat statsvetaren Bo Rothsteins bok ”Grundbulten”. Som bitter kulturman över fyrtio ligger tesen om människors eskalerande dumhet mig såklart väldigt varmt om hjärtat. ”Enklast får man syn på den genom att under en vecka se vilka tankar och idéer som diskuteras i svenska medier, och sedan jämföra dessa med vilka som skapar engagemang på sociala medier. Oftast är skillnaden svår att se”, skrev kulturchefen. En offentlighet som fortsätter på inslagen väg går en dyster framtid till mötes får vi lära oss. Relevant poäng. Den här veckan rivstartade därför Expressen Kultur ett nytt, mycket klokare, offentligt samtal genom att publicera ett så kallat ragebait, signerat SVT:s påläggskalv Erik Galli, med rubriken ”Erkänn: Ni hatar vackra människor”. Samtidigt, i DN Kultur, skriver Jakob Forssmed – landets enda hyfsat harmlösa kristdemokrat – i samband med askonsdagen om det viktiga med fastan. ”I vår sekulära selektion har festen, eller i varje fall dess attribut, bestått provet, medan fastan och väntan avskaffats.” Vi förlorar tiden för självreflektion när fastetiderna uteblir. Jag förstår såklart att det kan kännas som att Sverige befinner sig i dekadent baluns-läge om man är socialminister i Ulf Kristerssons regering. Statsministern firade trots allt sin sextioårsdag i en månad med final på Sagerska den 24:e januari – årets fattigaste dag. Kristersson måste snart ha gått på fler mingel än Leif Pagrotsky. En oerhörd bedrift. Men. I övriga Sverige har fastetiderna pågått sedan i somras. Finansminister Elisabeth Svantesson har sagt att svångremmen fortsätter dras åt under våren. Då kommer Forssmed här och berättar att glaset är halvfullt.  Blev boendet för dyrt när räntorna gick upp? Andas. Blicka inåt. Se inflation och reallönesänkningar som tid för kontemplation i livets eviga grisfest. Vad hade Jesus gjort? Höjt styrräntan! Forssmed har gjort Tidöstyrets konsekvenser andliga. Någon dag innan Malm skrev om fördummade offentliga samtal satt jag i Eskilstuna och lyssnade på Mats Caldeborg, en av de två ansvariga för konsthallen Norra Kvarken i Nordmaling. Deras projekt ”Konst för fåglar, humlor, skalbaggar, maskar och svampar” fick dryga miljonen av Kulturbryggan 2019. Det orsakade ett ramaskri i den borgerliga offentligheten.  Moderaten Richard Herrey, en man med betydligt större kunskaper om gyllene skor än om termen ”ministerstyre”, krävde kulturministerns avgång om hon inte tog ansvar. Ett fruktansvärt fördummat offentligt samtal, helt enkelt. Richard Herrey är i dag vd för kulturhuset i Kiruna. När jag satt där och hörde Caldeborg berätta om Norra Kvarken kände jag Forssmeds inre frid. Deras senaste konstprojekt är tydligen att man får lyssna på en död björk. Det är värt varenda skattekrona. Veckans musik:  Helt klart inom genren ”mörk druid”. I februari lyssnar man på Fields of the Nephilim och Type O Negative. En inre röst lockar en att köpa cowboyhatt och skinnrock. Sen skärper man sig. Veckans insikt:  Att Nick Hornbys ”High Fidelity” är den snälla killens ”The game”.

Johannes Klenell: Så löser Expressen problemet med dumhet


I ”Bastarden” befinner vi oss i Danmark år 1755, och krigsveteranen Ludvig Kahlen har fått i uppdrag att bruka den karga jorden. Mads Mikkelsen är som klippt och skuren för rollen. Året är 1755 och på den karga, öde Jyllandsheden gror ingenting. Krigsveteranen Ludvig Kahlen försöker övertyga den danska kronan om att han kan bli den första som lyckas odla och bygga koloni på heden. I belöning vill han ha en adelstitel. Kungens rådgivare accepterar hans villkor, förvissade om att han ändå aldrig kommer att lyckas. Men Kahlen, som är oäkta son till en köksa och jobbade som trädgårdsmästare innan han tog värvning, har en plan och är mer trägen än de kunnat ana. Mads Mikkelsen spelar ett slags dansk Gary Cooper – stilig, stark och tystlåten – i ”Bastarden”. Filmen är delvis ett kostymdrama, men med sitt nybyggartema och den kärva naturen som landskap – samt det något problematiska förhållningssättet till en minoritetsgrupp – hade filmen nästan lika gärna kunnat utspela sig i den amerikanska västern. Men i stället utspelar den sig alltså på Jylland, och man får ändå säga att det är riktigt härligt att se så storslagen film från Norden. Filmen ser ut att hämta sin inspiration från flera olika håll: förutom en stark västerninfluens tycks estetisk inspiration ha hämtats från ”Barry Lyndon”, i sitt lågmält luxuösa foto med naturalistiskt ljus, kostymer och miljöer. En kort sekvens verkar vara en hyllning till David Finchers ”Gone girl” (även om det vore för mycket av en spoiler att förtälja vilken scen det rör sig om). Kahlen möter många hinder på väg till drömmen om sin adelstitel. Den vindpinade, lynniga heden är det första: marken består mestadels av ljung och sten och vill inte låta sig betvingas så lätt. Han möter också mänskligt motstånd, främst från den nästan komiskt onda och hänsynslösa skurken de Schinkel, en godsägare i närheten som vill behålla heden för sig själv. ”Bastarden” handlar inte bara om Kahlens envisa ambitioner och hans kamp mot naturen – även om det räcker en bit, jag inte kan komma på senast jag tyckte att det var så rafflade att få se någon vänta på att potatis ska gro – utan lika mycket om hans gradvisa, om än sparsamma, mjuknande och om kärlek i stort. Kärleken skildras mestadels utan överdriven sentimentalitet: den finns inte där som en självklarhet, utan som utväg, som tröst, och som räddning. Mads Mikkelsen har en magnetisk närvaro; med sitt fårade ansikte och sin lågmälda intensitet är han som klippt och skuren för rollen, och det är oklart om någon annan skulle kunna bära ”Bastarden” som han gör. Men för att det är han, för det vackra fotot och för berättelsens höga tempo och många vändningar, är ”Bastarden” ett nöje att se.

Recension: Mads Mikkelsen gör danska Bastarden till ett nöje


Den ryske regimkritikern Aleksej Navalnyjs död är en konsekvens av Kremls agerande, säger Rysslandsexperten Martin Kragh. ”De har försökt krossa motståndet och nu har de också fysiskt eliminerat Navalnyj”. Det finns ingenting naturligt med dödsfallet. Det säger den ansedde Rysslandsexperten Martin Kragh till SvD efter uppgifterna om att den ryske oppositionspolitikern Aleksej Navalnyj dött i fängelset. – Vi vet ännu inte exakt vad som har skett, men den frågan är egentligen sekundär. Oavsett vad som har skett specifikt så är Navalnyjs död en konsekvens av den ryska politiska ledningens agerande. Martin Kragh, biträdande chef för Centrum för Östeuropastudier vid Utrikespolitiska institutet, säger att han ”mycket väl” kan ha förgiftats. – Det kan också ha varit konsekvenserna av den tidigare förgiftningen. Sedan han sattes i fängelse har han förvägrats den vård han skulle behöva, han har haft flera kända problem. Hur han än dog så var det konsekvensen av behandlingen han utsattes för. ”Var medveten om risken” Aleksej Navalnyj har varit fängslad i Ryssland sedan 2021 och den senaste tiden på den sibiriska straffkolonin IK-3.  Under 2020 utsattes han för ett mordförsök med nervgiftet novitjok, och Kreml har mot sitt nekande anklagats för att ligga bakom förgiftningen. Han fick vård i Tyskland och överlevde ”genom ren tur”. Navalnyj satt fånge i ett fångläger i staden Kharp. – Trots det valde han att återvända till Ryssland för att trotsa Putin och makten. Han fängslades omedelbart och utsattes under ett antal år för ohyggliga umbäranden med isoleringscell och fysiskt och psykiskt nedbrytande terror, säger Martin Kragh. Trots detta fortsatte han i rättssalar och i kommunikation till omvärlden att kämpa mot president Vladimir Putin och det ryska toppskiktet. – Han var medveten om de oerhörda riskerna med att återvända till Ryssland. Han var medveten om exakt den här risken, att han också skulle kunna dö, men han valde trots det att fortsätta stå starkt i sin opposition mot makten. Och det är det som har kostat honom livet. Kan ifrågasättas efter sin död Martin Kragh beskriver Aleksej Navalnyjs död som ett ”oerhört starkt slag” mot de krafter i Ryssland som vill se en demokratisk utveckling. – Navalnyj var den starkast lysande kraften i den här rörelsen. Han har haft en mycket stor betydelse för uppbyggnaden av oppositionen som en organisation över Ryssland, och han var också en symbol för motståndet. Steg för steg under flera års tid har man på alla sätt man kan försökt krossa det motståndet och nu har man också fysiskt eliminerat Navalnyj som ett potentiellt hot mot Putin. Under 2021 bröt protester ut runt om i Ryssland mot gripandet av den ryske oppositionsledaren. Enligt Martin Kragh kan det inte uteslutas att människor nu tar sig ut på gatorna – men samtidigt menar han att mycket talar emot några större demonstrationer. – Det är i dag behäftat med oerhörda risker för enskilda att delta i protester. Människor som har satt upp en lapp om att de är emot kriget har dömts i Ryssland till 10 eller 20 års fängelse. Det är en enorm nivå på förtrycket. Det är osäkert om sanningen om dödsorsaken kommer att komma fram. Martin Kragh tror att ryska myndigheter kommer att delge så få detaljer som möjligt. – Vad vi får utgå från är att man från ryskt officiellt håll kommer att minimera och möjligtvis till och med smutskasta eller ärekränka Navalnyj i hans död. Till exempel genom att öppet ifrågasätta betydelsen av hans gärning eller ifrågasätta olika fakta som kan komma fram om hans död.

Martin Kragh: ”Kreml har till slut eliminerat Navalnyj”


Den fängslade ryska oppositionspolitikern Aleksej Navalnyj, 47, har dött i fängelset, uppgav ryska myndigheter på fredagen. Kort efteråt höll hans fru ett tal i München. ”Jag vill att Putin och alla runt om honom ska veta att de kommer att hållas ansvariga”, sa hon.  Den fängslade ryska oppositionspolitikern Aleksej Navalnyj, 47, har dött i fängelset, uppgav ryska myndigheter på fredagen. Kort efteråt höll hans fru ett tal i München. ”Jag vill att Putin och alla runt om honom ska veta att de kommer att hållas ansvariga”, sa hon.  Dödsorsaken är fortsatt oklar, men håller på att utredas, skriver de ryska nyhetsbyråerna Tass och Ria på Telegram.  Enligt Rysslands kriminalvård började han må illa under en promenad och tappade medvetandet kort därefter. Personalen ska utan framgång ha genomfört livräddande insatser.  Regimkritikern Aleksej Navalnyj har suttit fängslad sedan 2021 då han dömdes för bland annat förskingring och domstolstrots.  I augusti i fjol dömdes han till ytterligare 19 års fängelse för extremism. Putinkritiker har hävdat att målen mot Navalnyj är fabricerade och politiskt motiverade.  Hans talesperson Kira Jarmysj skriver på X att hon ännu inte har fått dödsbeskedet bekräftat. Men Kremls talesperson Dmitrij Peskov har gjort ett kort uttalande om att ”alla åtgärder vidtas” och att läkare ”bör fastställa dödsorsaken”. Enligt Peskov har Putin informerats om dödsfallet.  Bara en kort stund efter att uppgifterna om Navalnyjs död spreds över världen klev hans fru Julia Navalnaja upp på scen och höll ett tal under en säkerhetskonferens i München. Hon möttes av en stående ovation från åskådarna.  – Jag vet inte om jag ska tro på de här hemska nyheterna eller inte, sa hon.  Sedan riktade hon sig mot regimen i Ryssland.  – Om det är sant, vill jag att Putin och alla runt om honom ska veta att de kommer att hållas ansvariga för allt de har gjort mot vårt land, mot min familj.  Ukrainas president Volodymyr Zelenskyj anklagar också Putin för Navalnyjs död.  – Han dödades uppenbarligen av Putin, precis som tusentals andra som torterats på grund av honom. Putin bryr sig inte om vem som dör, så länge han får behålla sin position, säger Zelenskyj i ett uttalande enligt den ukrainska public service-kanalen Suspilne.  Han får medhåll från Sveriges statsminister Ulf Kristersson (M).  ”Fruktansvärda nyheter om Aleksej Navalnyj. Mina tankar är med hans familj och vänner. De ryska myndigheterna, och president Putin personligen, är ansvariga för att Navalnyj inte lever längre”, skriver han på X.  Även utrikesminister Tobias Billström (M) kommenterar uppgifterna på X:  ”Om rapporterna om hans död i det ryska fängelset är sanna så representerar det ännu ett fruktansvärt brott av Putins regim. Hänsynslösheten mot Navalnyj visar återigen varför det är nödvändigt att fortsätta kampen mot auktoritära styren”.  Natos generalsekreterare Jens Stoltenberg kräver svar från Ryssland.  – Vi behöver fastställa all fakta och Ryssland har allvarliga frågor att besvara, säger han.  Navalnyjs innersta krets har flera gånger de senaste åren larmat för att hans hälsa har försämrats kraftigt i fängelset. Så sent som i december fick hans medarbetare inte kontakt med honom på nästan tre veckor.  Anledningen var att han i hemlighet hade flyttats till en annan straffkoloni i orten Charp i de nordligaste Uralbergen i nordvästra Sibirien. ”Det är nästan omöjligt att ta sig till den här kolonin, det är nästan omöjligt att skicka brev dit. Det här är den högsta möjliga nivån av isolering från omvärlden”, skrev Navalnyjs chefsstrateg Leonid Volkov på X i samband med flytten

Uppgift: Ryska oppositionsledaren Aleksej Navalnyj är död


Bilan Osman omskrivs som kontroversiell och i alternativmedier har hon fått epitet som ”vänsterextremist” och ”islamist”. Men inte ens en misshandel och kritik från de egna vänsterleden tycks stoppa henne. Tanken är att vi ska göra intervjun hemma hos Bilan Osman. När jag tagit t-banan till hennes stadsdel ska jag ringa henne för att få vidare instruktioner. Sin adress vill hon inte lämna ut vare sig över telefon eller mejl. Dagen före intervjun ändrar hon platsen till ett kafé i närheten av hemmet. Men när jag väl sitter på t-banan får jag ett sms. Kan du hoppa av en hållplats senare? − Ursäkta allt strul. Jag vill inte hamna i ett läge där adressen kan råka spridas för då behöver jag flytta. Det har hänt en gång tidigare, berättar hon en liten stund senare när vi sitter längst inne i hörnet på ett kafé i en stadsdel utanför Stockholm city. Bilan Osman är klädd helt i svart, från kängorna till hijaben som hon då och då drar bakom öronen. − Jag har barn varannan vecka så jag behöver vara superförsiktig. Det är väldigt få som vet var jag bor och jag skriver aldrig ner min adress någonstans. Det låter så konstigt att säga, men det har blivit en normal del av vardagen. Det är mest att man kan tycka att det är lite krångligt. Framför sig på bordet har hon en kopp kaffe och en snusdosa, Kaliber plus. Lutad mot en stol står en krycka. Den är en av anledningarna till att hon ser 2023 som sitt hittills värsta år i livet. På grund av sitt arbete som journalist och opinionsbildare kring frågor som rör antirasism och feminism har Bilan Osman haft skyddad identitet i över fem år. Hon beskrivs ibland som kontroversiell och i alternativmedier ger man henne epitet som ”vänsterextremist” och ”islamist”. Själv har hon svårt att förstå på vilket sätt hon skulle vara kontroversiell. − Folk har ofta beskrivit mig som en aktivist. Men jag har aldrig varit aktiv i någon aktivistisk verksamhet, det är sällan jag går på demonstrationer. Det är inga sjuka grejer jag säger, bara typ att muslimer förtjänar samma rättigheter som andra eller att vissa politiska rörelser är antidemokratiska. Men i ett samhälle som är väldigt högerlutat så blir det kontroversiellt att säga basic saker. Oftast är det personer högerut som retat sig på Bilan Osman. Som mest stormade det kring henne 2020 när hon på sin egen Facebooksida publicerade en text om afroamerikanske George Floyd, som dog på grund av polisvåld i samband med ett ingripande. Några rader blev särskilt sprängstoff: ”För var dag som går så pallar jag inte med vita människor.” Hon anklagades, framför allt från höger, för rasism mot vita. Själv ångrar hon inte det hon skrev. − Det var en ganska lång text, men som ingen verkar ha läst, man lyfte bara ut några rader ur sitt sammanhang. Texten handlade om bristen på civilkurage. Ja, jag skrev bland annat att jag var trött på vita och er oförmåga att skydda mig. Men jag tror ju inte på ras, jag är ingen rasbiolog. Jag använder vita som ett begrepp och i den kontexten var det en diskussion om privilegium och att vi har ett ansvar gentemot varandra. Men det landade lite fel. Kritiseras för att ”gulla med nassar” Bilan Osmans föräldrar kommer båda från Somalia men träffades i Sverige. Bilan föddes i Göteborg 1992 och växte upp i Partille, en plats och en tid som kommit att prägla henne. − På den tiden var Partille något av ett fäste för skinnskallar och extremhögern. Man var typ ensam svart unge i området. Så det i kombination med att jag kommer från en familj som pratar mycket om sådana här ämnen gjorde att jag tidigt blev intresserad av frågor som rörde antirasism

Bilan Osman: Var trött på vita och er oförmåga att skydda mig


David Bowies enda musikal ”Lazarus” blir en suggestiv studie i galenskap och brustna drömmar. Musikaldebutanterna Tove Styrke och Simon J Berger gör starkast intryck och musiken lyfter. ”Lazarus” var den första musikal som David Bowie skrev. Det blev också den sista då han avled en månad efter premiären i New York 2015. Musikalen, som han skapade tillsammans med dramatikern Enda Walsh, är att se som en kryptiskt fristående fortsättning på Walter Tevis ”The man who fell to earth”, en science fiction-roman som blev film 1976 med den enigmatiska David Bowie själv i huvudrollen som utomjordingen Thomas Jerome Newton. När musikalen nu får sin svenska premiär, i regi av Stefan Larsson som tidigare satt upp den i Norge, möter vi Newton (Linus Wahlgren) 40 år senare. Uppdraget att skapa förutsättningar för evakuering av befolkningen på den av svår torka drabbade hemplaneten har kraschlandat. Nu sitter han isolerad i sin svenskt sunkiga lägenhet på andra avenyn i New York, gravt alkoholiserad och med ett brustet hjärta är han dömd till evigt liv och en diet på Kalaspuffar, kokosbollar och gin. Strandsatt på jorden och med röster i huvudet som gör honom galen. Det är i detta elände vi möter honom och det är i samma elände vi lämnar honom. Eller? Det är inte så lätt att veta. När Newton tillsammans med Flickan (Tove Styrke) – möjligen en ängel som kommit för att rädda honom – framsjunger ”Heroes” som en vackert mjuk hymn i slutscenen anas en slags positiv öppning. Nej, det är ingen feel good-musikal detta. Snarare en suggestivt iscensatt studie i galenskap, utsatthet och brustna drömmar. En hallucination där vi som publik gör bäst i att släppa taget och bara hänga med. Regissören Stefan Larssons grepp att låta musikalen till största delen utspela sig på den transparenta filmduk som täcker scenen är inte oproblematiskt. Till en början är det ett spännande grepp, sedan irriterande: det var väl ingen film vi skulle få se? När filmen till slut, lite för sent, dubbelexponeras med de livs levande skådespelarna på scen faller bitarna på plats. På samma sätt som lägenheten som det mesta utspelar sig i bokstavligt talat snurras runt, pendlar föreställningen på ett inte helt igenom lyckat sätt mellan Newtons plågade själ och hjärna och humoristiska replikskiften som liknar folkslustspel. Newtons assistent Elly (Lisa Larsson) är som en älskansvärd figur direkt från Vallarnas Filuftsteater i Falkenberg, medan kärleksparet Ben (Björn Bengtsson) och Maemi (Charlotte Zettergren) skulle kunna vara från valfritt sketchprogram. Vad den extremt störiga snubben Ben fyller för funktion i musikalen övergår mitt förstånd. Linus Wahlgren gestaltar den plågade Newton klanderfritt men det är de musikaldebuterande Tove Styrke och Simon J Berger som gör starkast intryck. Styrke har en rättfram charm och Berger gör dödsängeln (?) Valentine till en riktigt obehaglig typ. Hans sneda leende och menande blickar ut mot oss i publiken sänder kalla kårar längs ryggraden. Skådespeleriet i all ära, det är ändå musiken som lyfter musikalen. Alla sjunger mycket bra. Christopher Wollter (Michael), som tyvärr bara gör en mindre roll, är lysande i ”The man who sold the world” och kompbandet levererar lika finkänsligt som tungt.  Då mitt förhållande till David Bowie är okomplicerat – gillar många låtar men har aldrig fångats på djupet av hans teatraliska persona – har jag inga problem med att höra svenska röster framföra vare sig Bowie-klassiker som ”Life on Mars?” och ”Changes” eller de mer obskyra och nyskrivna sångerna som inkluderats som en bonus. Snarare är det överraskande att hans musik så smidigt låtit sig översättas till ett mer musikalljudande idiom utan att dess kärna förvanskats.

Recension: Musiken lyfter David Bowie-musikalen ”Lazarus”


En huvudpunkt i Republikanernas försök att riksrättsåtala Joe Biden kollapsar när en korruptionsanklagelse mot presidenten och hans son Hunter Biden kan visa sig vara fabricerad. Personen som lämnade uppgiften till FBI åtalas för att ha ljugit ihop historien. Den särskilda åklagaren David Weiss väcker nu åtal mot en informationslämnare till FBI, den federala polisen. Att ljuga för en federal agent är ett brott. Weiss, som är republikan, utsågs av justitiedepartementet för att utreda brottsanklagelser som riktas mot Hunter Biden. Alexander Smirnov, 43, anklagas enligt åtalet för lögn när han berättade för FBI om Hunter Bidens dåvarande styrelseuppdrag i det ukrainska energibolaget Burisma, skriver Fox News och New York Times. Smirnovs historia gick ut på att Joe och Hunter Biden ville ha 5 miljoner dollar var från Burisma, i utbyte mot löftet att de skulle sätta stopp för Ukrainas chefsåklagare, Viktor Shokin. Vittnesmålet är centralt i Republikanernas pågående riksrättsutredning mot Joe Biden. Enligt åtalet mot Alexander Smirnov ljög han i juni 2020 när han lämnade informationen om familjen Biden till FBI. Smirnov ska ha haft kontakter med Burisma under 2017, när Obama och Biden lämnat Vita huset. När det stod klart att Biden skulle utmana Trump i valet 2020 använde Smirnov sina kontakter med Burisma för att skapa historien om ett korruptionsupplägg för att skada Biden, hävdar åklagarna.  Smirnov greps i veckan av polis i Las Vegas och hördes i en inledande förhandling på torsdagen, rapporterar AP. Det var inte omedelbart klart hur Smirnov ställer sig till anklagelserna. Demokraten Jamie Raskin i representanthusets granskningsutskott kräver sedan åtalet släppts att det republikanska försöket att ställa Biden inför riksrätt avslutas, skriver AP. Härvan runt Burisma och Hunter Biden går flera år tillbaka i tiden. Den var även underlag till det första riksrättsåtalet i december 2019 mot dåvarande president Donald Trump. Hunter Biden lät sig väljas in i Burismas styrelse samtidigt som hans pappa Joe Biden var vicepresident, med ansvar för USA:s Ukrainapolitik, efter att Ryssland olagligt annekterat Krim och östra Ukraina 2014.  USA, EU, IMF och andra organisationer krävde skärpt kamp mot korruption i Ukraina. Chefsåklagaren, Viktor Shokin, avsattes visserligen – men inte för att han utredde korruption i Burisma och andra ukrainska företag, utan för att han inte gjorde det, enligt europeiska och amerikanska myndigheter. Chefsåklagaren avsattes efter en omröstning i Ukrainas parlament i mars 2015. Året efter vann Trump presidentvalet. Trump ringde inför valet 2020 till Ukrainas president Volodymyr Zelenskyj för att få honom att utreda familjen Biden – till stor del med Shokin-historien som grund.  Republikaner har hävdat i flera år att familjen Biden ser ut att ha tjänat privat på Hunter Bidens Burismauppdrag, delvis med Alexander Smirnovs vittnesmål som grund.  Granskningsutskottets ordförande, republikanen James Comer, säger enligt AP att riksrättsutredningen mot Joe Biden ska fortsätta och viktar ned betydelsen av åtalet mot FBI:s uppgiftslämnare på torsdagen. – Utredningen baserar sig på en stor samling bevis, inklusive information från banker och vittnesmål, säger han. Enligt torsdagens åtal ska Smirnov ha upprepat delar av den påhittade historien om far och son Biden när han förhördes igen av FBI-agenter i september 2023. Fälls han riskerar han upp till 25 år i fängelse. David Weiss, den särskilda åklagaren som åtalat Smirnov, har sedan tidigare åtalat Hunter Biden för vapen- och skattebrott. Det målet är inte avgjort. Hunter Biden förnekar brott sedan en plan med åklagaren där Biden skulle erkänna skuld för skattebrott kollapsade under 2023.

Huvudvittne åtalas för lögn om Hunter Biden


Magdalena Andersson (S) ifrågasatte agendan hos högerdebattören Henrik Jönsson – och undrade vem som finansierar honom. Nu får hon hård kritik. SvD:s politikkommentator reder ut turerna.  Varför undrar Magdalena Andersson vem som betalar Henrik Jönssons lön? Alla som intervjuat Andersson vet att man själv får frågor, hon känns ibland mer som en redaktör som ger en ett jobb av typen ”detta vore väl en spännande vinkel att följa upp?”. Just samtalsklimatet och vilka aktörer det är som är drivande är frågor kretsen kring Andersson tycker är viktiga. Men att i en intervju som ska handla om ryskt inflytande plötsligt ta upp en av motståndarsidans mest framgångsrika opinionsbildare Henrik Jönsson kan liknas vid ”Putin-smetning”. Det snällaste man kan säga är att Andersson och hennes stab tänker högt och fritt – men att det är odisciplinerat. Varför reagerar folk? Det är inget styrketecken att ge sig på en person och så tvivel om dess motiv istället för att ge sig på argumenten. Henrik Jönsson tillhör ett mediefenomen som vänstern har svårt att greppa och framför allt att skapa sin egen version av. Då verkar S-ledningen resonera att det enklaste är att försöka underminera dessa.  Men Henrik Jönsson är ingen 12-årig TikTokare utan en medelålders entreprenör med ett brett kontaktnät som inte ser honom med Anderssons ögon. Oppositionsledaren medger för övrigt att hon aldrig tittat på hans kanal. Att detta blir en så stor grej just nu handlar om att media och motståndare kan lukta sig till svaghet – och det är det vad Magdalena Andersson osar nu. Varför går det så trögt för Magdalena Andersson? Efter att i månader ha förlorat värdefull medietid på att svara på frågor om Jamal El-Hajs framtid har Andersson, efter att partiet klippt banden med riksdagsledamoten, fått fortsätta svara på frågor om den numera politiska vilden. S har inte lyckats berätta varför Andersson la ner så mycket tid på att försvara honom, för att till sist släppa honom. Annars har det sett ut som att Socialdemokraterna har hittat ett politiskt fokus kring det man framgångsrikt döpt till ”sjukvårdskrisen”, regionala uppsägningar i inflationens spår. Men efter statsminister Ulf Kristerssons (M) besked om mer pengar minskar den konfliktytan drastiskt.  Tanken var väl att Andersson, vars höga förtroendesiffror har sjunkit en del på sistone, med en intervju i DN inför säkerhetskonferensen i München skulle visa upp sig som en trovärdig ledare som vågar tala om viktiga hot. Men hon lyckades inte hålla fokus på Ryssland utan pratade om det hon och S verkar frukta mest – högerns Youtube-stjärna och och moderata twittrare.

Magdalena Andersson tappade fokus när hon ifrågasatte Jönsson


Vinflaskor för 17 miljoner kronor har försvunnit från en anrik restaurang i Paris.
”Det har länge funnits gäng som stjäl fina Bordeauxviner”, säger advokat Maître Julien Plouton till The Times. La Tour d’Argent är en Michelinrestaurang i Paris som var inspiration till Disneyfilmen Ratatouille. Där erbjuds sådant som anka, crépe och viner från en vinkällare där nästan 300 000 flaskor ryms – den anses vara en av världens finaste samlingar. Men i januari upptäcktes att något inte stod rätt till, det rapporterar The Times. 83 flaskor saknades, med ett totalt värde av 1,5 miljoner euro. Nära 17 miljoner svenska kronor. Restaurangen har inte hittat några spår av inbrott. Mycket pekar därför mot att stölden var ett insiderjobb. Vinflaska för 400 000 År 2009 tillsåg vinexperten Aymeric de Clouet en auktion där 18 000 av restaurangens flaskor auktionerades ut. Han har pratat med The Times och tror att tjuvarna – eller tjuven – drabbades av girighet när de  kom ned i den stora källaren. Bland de stulna flaskorna fanns en Domaine de la Romanée-Conti, ett vin från regionen Bourgogne. En sådan flaska, med årgången 2009,  är värd dryga 400 000 kronor. Flaskan som La Tour d’Argent hade kan ha varit äldre än så och därmed betydligt dyrare. Det är ofta svårt att upptäcka vilka vinflaskor som finns på svarta marknaden. Men den här restaurangen numrerar alla sina flaskor –något som kan göra flaskorna lättare att upptäcka. ”Ett ställe man inte ska sno flaskor från är La Tour d’Argent”, säger Aymeric de Clouet. Säljs på svarta marknaden Tjuvarna föredrar vinkällare framför banker, det hävdar en parisisk advokat och menar att den här typen av brottslingar inte stjäl vinflaskor för att själva få dricka dem dem. De vill sälja dem vidare för att tjäna pengar. Advokaten är Maître Julien Plouton, och har försvarat flera misstänkta som anklagats för stora vinstölder. ”Det har länge funnits gäng som stjäl fina Bordeauxviner”, säger han till The Times och tillägger att vinstölderna har ökat sedan 2019, som en följd av en allt starkare efterfrågan på den asiatiska marknaden. Särskilt i Hong Kong och Kina. I några av fallen som han har jobbat med har det handlat om välorganiserade kriminella nätverk med stor kunskap om viner, då de stulna vinflaskorna också har varit vinkällarnas allra finaste och dyraste. Antalet vinstölder ökar I Paris har vinstölder blivit allt vanligare och vinexperten Aymeric de Clouet tror inte att det handlar uteslutande om restauranger. Han menar att var tionde flerbostadshus i staden haft inbrott i sina källare, av personer som är på jakt efter just vinflaskor. Enligt honom säljs de sedan vidare till stadens restauranger men också på internationella marknader. Det finns en annan marknad som kan komma att tjäna pengar om man känner oro över att sina vinflaskor ska bli stulna. I Paris finns flera professionella vinkällare som övervakas med kameror eller av vakter vid ingången. Där kan man hyra plats för sina viner. Väntlista på vinkällare En av aktörerna är Les Caves des Montquartiers med 210 vinkällare som rymmer totalt 2 miljoner vinflaskor. Deras kunder är både restauranger och privata vinälskare, skriver The Times som talar med bolagets ägare Gerard Trouvé: När tjuvar strövar omkring i Paris källare, på jakt efter vin, finns nu en väntelista för att få plats i våra vinkällare. Det återstår att se vem som stulit flaskorna från La Tour d’Argent. Själva misstänker de att stölden ägde rum under en inventering av vinkällaren för fyra år sedan.

Vinflaskor värda miljoner mystiskt stulna från lyxrestaurang


Magdalena Andersson (S) får kritik för sitt ifrågasättande av högerdebattören Henrik Jönsson. ”Det här är omdömeslöst. Hon borde be om ursäkt”, säger Carl-Oskar Bohlin (M), minister för civilt försvar, till SvD. Socialdemokraternas partiledare Magdalena Andersson varnar i en intervju med Dagens Nyheter för ryska påverkanskampanjer inför EU-valet i juni. I samma intervju säger Andersson att det pågår en annan sorts kampanj mot hennes parti. Hon nämner bland annat inlägg i sociala medier på temat ”Arga Andersson”, där S-ledaren framställs som ilsken och maktlysten. S-ledaren nämner även högerdebattören och youtubern Henrik Jönsson som i flera program riktat kritik mot Socialdemokraterna. – Vem finansierar honom?, frågar hon flera gånger i DN-intervjun. Hennes pressekreterare Mirjam Kontio inflikar då. – För att sprida hatpropaganda mot oss och Magda. På en fråga från DN om Magdalena Andersson tror att Henrik Jönsson sprider hatpropaganda om henne och Socialdemokraterna säger hon: – Nej, inte mot mig. Jag tittar inte på honom. Men mot Socialdemokraterna. Min fråga är bara vem finansierar honom? Han har ju en studio och sitter och har tid att göra det här. Var kommer pengarna ifrån?, säger Magdalena Andersson. Hennes uttalande har mött stark kritik från både höger och vänster. – Jag tycker att det är en helt oerhörd sak av en före detta statsminister
och oppositionsledare att på det här sättet ge sig på en enskild debattör och
försöka solka ner vederbörande med insinuanta frågeställningar, säger Sveriges minister för civilt försvar Carl-Oskar Bohlin till SvD. Han säger att Magdalena Andersson inte klarar av ett göra distinktionen mellan
en annan uppfattning i sakfrågor och hatpropaganda. – Jag tycker att det här är anmärkningsvärt och omdömeslöst från Anderssons sida. Det enda raka vore naturligtvis att hon bad om ursäkt för detta, säger Carl-Oskar Bohlin. Socialdemokraten och statsvetaren Ulf Bjerled riktar även han kritik mot uttalandet. ”Jag förespråkar största möjliga transparens kring finansiering av politisk opinionsbildning. Men att komma med svårtolkade antydningar utan att ha belägg skadar det politiska samtalet”, skriver han på X. Henrik Jönsson skriver själv på X att han är helt finansierad av frivilliga donationer, huvudsakligen från privatpersoner som swishar. Han understryker även att han bara uttrycker sina egna åsikter och drivs uteslutande av ett ”autentiskt samhällsengagemang”. ”Det är anmärkningsvärt att toppolitiker ger sig på en enskild medborgare och privatperson”, skriver Jönsson. I P1 Morgon på fredagen får Magdalena Andersson flera frågor om sitt uttalande.  Hon säger att hon var tydlig i intervjun med DN att hon inte kopplar ihop rysk desinformation med den delen där hon pratar om den svenska splittrade debatten och Henrik Jönsson. – Jag säger bara att jag tycker att det är viktigt när man vidarebefordrar information att man också har koll på vad som är grunden till det. Det är inte en enskild debattör hur som helst, statsministern har varit med i hans program, så det är en högprofilerad debattör, säger Andersson och fortsätter: – Min poäng är att det sprids väldigt mycket information på sociala medier och att det finns många olika plattformar och aktörer och att det är viktigt att fundera kring hur de finansieras. SvD söker Magdalena Andersson.

Magdalena Andersson ifrågasatte Henrik Jönsson – får skarp kritik


Svenskar undviker i hög grad att uttrycka sin mening i känsliga frågor. Och det gäller särskilt dem som står till höger politiskt. Det bekräftar en ny studie.  ”Men det får man väl inte säga i det här landet.” Så lyder en sarkasm som började upprepas av vänsterdebattörer och liberaler under 00- och 10-talens migrationsdebatt. Det var en knepig tid att vara kritisk till den dåvarande invandringspolitiken. Att säga sitt hjärtas mening offentligt var förknippat med överhängande risk för social skam och utstötning. Men när debattörer till höger framhöll detta – att det fanns sociala mekanismer som ledde till självcensur – hade meningsmotståndarna ett alldeles utsökt skenheligt och översittaraktigt svar på det också: Visst fick man säga vad man ville, man skulle bara vara beredd på kritik i sak. Nu finns det en ny studie att tillgå om hur det egentligen ligger till med den saken. Forskarna Sten Widmalm, Thomas Persson och André Casselbrant har studerat i vilken utsträckning människor i Sverige upplever att de behöver undvika att uttrycka sina åsikter av rädsla för att väcka anstöt. Studien ”Talande tystnad” bygger på enkätsvar och kommer från Eso, Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi, som är en oberoende kommitté under Finansdepartementet. Studenter tycks ha blivit allt mer rädda att säga vad de tycker. ”De uttrycker sig mer ursäktande, försiktigt och nästan underdånigt” jämfört med tidigare. Rapportförfattarna har funnit omfattande självcensur bland sina respondenter. Bland alla svarande, alltså oavsett politisk hemvist, uppger över hälften att de inte öppet kan uttrycka sina åsikter eftersom andra kan tycka att det är stötande. Författarna konstaterar att det handlar om en ”påfallande återhållsamhet i medborgarnas sätt att yttra sig i centrala politiska spörsmål”. Den miljö där man framför allt ägnar sig åt självcensur är sociala medier. Nästan fyra av fem svarande uppger att de ofta eller alltid avstår från att uttrycka sina åsikter i politiskt kontroversiella frågor online. Det är på sätt och vis förståeligt – en tweet kan trots allt ta fart och hånas eller angripas av tusentals. Men en påfallande självcensur finns också i mer slutna sammanhang som borde vara fora för öppen och frimodig debatt. En av rapportförfattarna, Sten Widmalm, professor i statskunskap vid Uppsala universitet, intervjuades i SvD:s podd Ledarredaktionen förra veckan. Han berättade då att han själv kunnat se hur kulturen förändrats i undervisningen. Studenter tycks ha blivit allt mer rädda att säga vad de tycker. ”De uttrycker sig mer ursäktande, försiktigt och nästan underdånigt” jämfört med tidigare. Denna bild bekräftas också i studien: Drygt hälften av respondenterna svarade att de ofta eller alltid brukar avstå från att fritt uttrycka sina åsikter om politiskt kontroversiella frågor i skolan eller på universitetet, eftersom de kan väcka anstöt. Det är ett illavarslande resultat. Hur lär man ut ett demokratiskt sinnelag i en miljö där de flesta upplever att de inte fritt kan uttrycka vad de tycker och tänker? Och det man oftast självcensurerar kring är fortfarande migrationsrelaterade frågor. Påfallande är också att det verkligen är till höger som man i högst grad ägnar sig åt självcensur. Bland SD-sympatisörer uppger över 80 procent att de inte öppet kan uttrycka sina åsikter. Motsvarande andelar för Kristdemokraterna och Moderaterna är cirka 65 respektive 55 procent. Och det man oftast självcensurerar kring är fortfarande migrationsrelaterade frågor. Här uppstår den svenska paradoxen. Vi har huvudsakligen varit fria från statlig censur sedan tryckfrihetens införande 1766. Det handlar om en lång och stolt tradition av yttrandefrihet

Neuding: Självcensuren är Sveriges paradox


PODD Kryptobörsen Goobits tidigare vd Pär Helgosson svarade inte på mejl från banken. Konsekvensen: bolaget stämde honom – på 25 miljoner kronor. Men nya dokument visar att sista ordet inte är sagt. SvD Tech brief djupdyker i ett ovanligt svenskt rättsfall, som tagit en oväntad vändning.  På andra sidan Atlanten är Open AI:s vd Sam Altman på jakt efter 70 000 miljarder kronor. Vad ska Altman göra med det rekordstora beloppet? Kommer han ens att lyckas få in pengarna? Och har han hybris? Björn Jeffery har tittat närmare på Sam Altmans nya äventyr – och ser en likhet med japanska Softbank. Dessutom har vi hittat personen med Silicon Valleys starkaste självförtroende. Med humor och initierade källor tar SvD:s journalister med dig när framtiden skapas. Med Björn Jeffery, Sophia Sinclair, Erik Wisterberg och Henning Eklund. Producent Marcus Morey-Halldin, redaktör Claes Lönegård.  Lyssna på SvD Tech brief  SvD Tech brief produceras av Svenska Dagbladet och distribueras av Acast. Förutom att lyssna här på SvD.se kan du även höra podden i följande kanaler: Hitta podcasten genom att söka efter ”SvD Tech brief” – eller klicka på länkarna.

SvD Tech brief podd: OpenAI:s Sam Altman jagar miljarder


SvD:s reporter Johan Hellekant nomineras till årets upplaga av det prestigefulla Olle Bengtzon-priset för sin rapportering om den svenska bygg- och bostadsmarknaden. Arwidssonstiftelsens journalistpris till Olle Bengtzons minne uppmärksammar journalister som beskrivit, granskat och ökat intresset hos allmänheten för bland annat bostadsfrågor och samhällsbyggnad. I sin motivering skriver juryn att Johan Hellekant – med sin ekonomiska kunskap som bottenplatta – bevakar bygg- och bostadssektorn på längden och tvären. ”Han beskriver inspirerande och begripligt hur systemet sitter ihop och vilka strukturer som leder till den nuvarande situationen”, skriver juryn i sin motivering. Enligt juryn riktar Johan Hellekant inte minst fokus på bostadsrätten. ”När stora skulder och höga räntor påverkar både privatpersoner och börsjättar har bristen på ekonomisk hållbarhet blivit högaktuell och många bostadsrättsföreningar hamnat i gungning”, skriver juryn. Johan Hellekant har arbetat på SvD sedan 1994, och började skriva om bostads– och fastighetsmarknaden för drygt tio år sedan. Han säger att han är glad för nomineringen och att de här viktiga frågorna uppmärksammas, både av juryn och SvD:s läsare.   – Det är jätteroligt att det finns ett pris som uppmärksammar stadsbyggnation och som inte bara fokuserar på arkitektur utan även ekonomiska aspekter. Det är ett väldigt roligt ämne och man känner i läsarmötet att det är väldigt viktigt, säger Johan Hellekant. Louise Andrén Meiton som är chef för SvD Näringsliv är både stolt och glad.  – Få reportrar har som Johan Hellekant, år efter år, nagelfarit den svenska bostadsmarknaden. Det är väldigt välförtjänt att han är nominerad och nu håller jag såklart tummarna, säger hon.  De andra nominerade är Frida Grönholm, journalist på Sveriges Radio, som nominerats för sitt reportage om hur bristande underhåll ökar risken för översvämningar. Johanna Färlin och Elin Sandow på Uppsala Nya Tidning nomineras för sin rapportering om visionerna och konfliktlinjerna när Uppsala ska växa. Vinnaren får 75 000 kronor. Olle Bengtzon-priset premierar journalistiskt arbete i hans anda. Bengtzon (1919-2009) var själv journalist och är mest känd för sin tid på Expressen där han skrev om just samhällsbyggnadsfrågor.

Johan Hellekant en av de nominerade till Olle Bengtzon-priset


Med en pistol mot huvudet – om han tvingas välja – så blir det Biden. Sverigedemokraten Mattias Karlsson har fått nog av republikaner, Trump och ”Make America great again”. Mattias Karlsson sitter i fiket. Han är deprimerad. I förrgår kom han hem från Washington, och där är ingenting roligt längre.  – Det är fruktansvärt illa ställt. Han tar en snus. – Ingen vet var det ska ta vägen. Det känns som att vad som helst kan hända med USA och med det republikanska partiet. – Men, säger jag, gillade inte du den amerikanska rörelsen, gillade inte du ”Make America great again”? – Jag vet inte. Hans blick är nere i bordet. – Jag vet inte vad den här rörelsen är längre. Jag tänker på 2016. När Trump valdes till president fanns det ett par sverigedemokrater som öppet sympatiserade med honom. Mikael Jansson, den förre partiledaren, som satt i försvarsutskottet och Gustav Kasselstrand, som nyss varit ordförande i ungdomsförbundet. Jansson försvann snart också från partiet. Många svenskar förfärades sedan över vad Trump gjorde och sa som president. Fast då blev fler och fler sverigedemokrater nyfikna. Han som så länge har kallats för partiets chefsideolog blev rentav imponerad. Jag har aldrig trott på Trump som person, jag tål inte karln. När Trump skulle återväljas, 2020, sa Mattias Karlsson i SVT: – Jag stöttar den republikanska sidan därför att det är två världsbilder som står mot varandra, och det är viktigare än de här två personerna som det pratas så mycket om. Han sa: – Det är en reell konflikt som man kan se över hela västvärlden. Det handlar om nationell suveränitet kontra mer globalism, om patriotism kontra mångkulturalism. Nu byter han snus. Det är en trött onsdagseftermiddag i riksdagsfiket. – Jag har aldrig trott på Trump som person, säger han, jag tål inte karln. Men jag trodde på rörelsen och på positionsförflyttningen. Republikanerna lämnade neoliberala ekonomiska teorier och aggressiv utrikespolitik, partiet fick ett mer kommunitärt drag. Jag gillade det. Att man ville ha in arbetarklassen i ett konservativt projekt, landsbygden, vi var alla ”somewheres” och mot globalism. Det fanns en bra grund för en enad rörelse. – Och nu? – Det blev splittring redan under coronan, det dök upp en massa konspirationsteorier. Och nu är det geopolitiken, och där är det nästan revolutionär kursomläggning. Stora delar av den amerikanska högern har släppt idén om sig själv som demokratins banerförare, den har släppt idén om väst.  – Väst? – Ja? – När började du bry dig om väst? Han skrattar. – Det var inget centralt begrepp i min idévärld när jag började i politiken. Det har väl växt fram. Jag läste Roger Scruton, vi som parti började resa mer. Sverigedemokraterna är ett parti som länge inte hade någon utrikespolitik. Ett parti vars första internationella partner hette Le Pen. Ett parti där människor avskydde USA, eftersom det var ett invandrarland med mångkultur. Sverigedemokraterna har aldrig varit ett transatlantiskt parti. – Vad är väst för dig, Mattias? frågar jag. – Det är en uppsättning filosofiska idéer som går tillbaka till Rom och Grekland. Kristendomsarvet. Klassisk musik, klassisk arkitektur, konst. I viss mån delade högtider och traditioner. – Är det geografiskt? Det finns ingen annan allians som försvarar väst.  – Jag ser det inte så primärt, men om vi som parti från början bara tog in Norden så har vi sedan gått längre. Vi är en del av västerlandet och västerlandet är Europa och USA. – Är Turkiet en del av väst? – Nej, det skulle jag inte säga. – Så varför vill du gå in i en försvarsallians med Turkiet? – Det finns ingen annan allians som försvarar väst.  Det är något konstigt i det här samtalet, tänker jag

Torbjörn Nilsson: SD:s Mattias Karlsson väljer Biden, inte Trump


Israel motiverar stormningen av Nassersjukhuset i Khan Yunis på torsdagen med att Hamas gisslan eller kvarlevor ska ha funnits där. Påståendet påminner om det som gjordes i november då sjukhuset al-Shifa i Gaza City också belägrades. I väntan på den förmodade offensiven mot gränsstaden Rafah, där 1,5 miljoner palestinier hukar under krigets bördor, har israeliska specialstyrkor under ett par dagar riktat in sig på Nassersjukhuset i staden Khan Yunis, cirka tio kilometer nordost om Rafah. Redan för en månad sedan uppgav en frigiven kvinna ur gisslan för nyhetsbyrån AP att hon tillsammans med ungefär två dussin människor hållits fången på sjukhuset och att hennes man fanns kvar. IDF:s talesperson Daniel Hagari säger att trovärdig underrättelseinformation låg bakom att Israels specialstyrkor nu slog till mot Nassersjukhuset. Han beskriver militäroperationen som ”begränsad” och att man även misstänker att medlemmar ur Hamas gömt sig här. Redan i tisdags forcerade en bulldozer sjukhusets norra grind. Människor inne i sjukhuset ombads evakuera. Enligt Läkare utan gränser ska fem personer  dött och tio skadats under beskjutning i  närheten av sjukhuset under veckan. Skottlossning inne på sjukhuset Tidsfristen för evakuering var satt till klockan sju på torsdagsmorgonen. Under torsdagsförmiddagen forcerades även den södra ingången till sjukhuset, innan soldater stormade in och skottlossning utbröt.  Rökfyllda videor på sociala medier uppges visa hur skadade människor täckta av damm bärs bort på bårar. The Guardian publicerar en video där en läkare går runt till ljudet av skottsalvor i det allmänna kaoset där tidigare 2 000 palestinier uppges ha tagit skydd. Enligt Al Jazeera ska människor som var på väg att lämna sjukhuset ha beskjutits från en quadcopter, en slags helikopter med fyra rotorer. De skadade ska blödande ha förts söderut till Kuwaitsjukhuset i gränsstaden Rafah, dit runt en miljon flyktingar bedöms ha flytt Israels bombningar norrut i Gaza.  Några dödsfall från den senaste stormningen har inte rapporterats, men sjukhuset ska vara strömlöst. Liknar tidigare sjukhusattack Grävskopor uppges ha påbörjat sökandet efter döda kroppar i marken. IDF hade vid denna artikels publicering inte dokumenterat någon bevisning om förekomst av gisslan eller Hamas. Attacken påminner om den som Israel utförde mot al-Shifa sjukhuset i Gaza City den 15 november. Utöver upptäckta  schakt till tunnlar kunde man inte presentera några bevis på att sjukhuset tjänstgjort som kommandocentral för Hamas eller härbärgerat gisslan. Cirka 130 individer beräknas återstå av gisslan som togs den 7 oktober, varav ungefär en fjärdedel tros vara döda. Lisa Macheiner, koordinator i Gaza för Läkare utan gränser, säger enligt AP att människor ställts inför ett omöjligt val om var att ta vägen: – Stanna på Nassersjukhuset mot Israels inrådan och bli ett potentiellt mål eller lämna området för ett apokalyptiskt landskap där bomber och evakueringsorder är en del av det dagliga livet. Sjukhus borde inte kunna evakueras över huvudtaget, tillägger hon. Inga svenska läkare är kvar Catinka Agneskog, pressinformatör på Läkare utan gränser, uppger för SvD att inga svenska läkare från organisationen finns kvar i Gaza. En av de sist kvarvarande läkarna på Nassersjukhuset, Khaled Alserr, säger till AP att sju av patienterna som skadades under torsdagsförmiddagen redan behandlades för tidigare blessyrer. Enligt Gazas hälsoministerium, som kontrolleras av Hamas, ska samtliga läkare och patienter på Nassersjukhuset beordrats flytta till en äldre byggnad, inte fullt utrustad. – Många som amputerats och fått allvarliga brännskador kan inte gå, säger talespersonen  Ashraf al-Qidra till Al-Jazeera.

Israel stormar sjukhus i Gaza i jakt på gisslan och Hamas


Tv-serien ”The new look” kretsar kring rivaliteten mellan Coco Chanel och Christian Dior – och deras förhållanden till nazismen.  Paris, 1955, efterkrigstidens glada dagar. Kameran klipper raskt mellan å ena sidan Christian Dior och å andra Coco Chanel, där den förste ska tala inför studenter på Sorbonne och den andra snackar skit om sin kollega inför den församlade pressen. Monsieur Dior är en tråkig bög som gör tråkiga kläder, oförtjänt av sina framgångar, säger Chanel (Juliette Binoche) och sippar på cigarettmunstycket inför de skrockande murvlarna, medan kameran klipper till Dior (Ben Mendelsohn) som bävar inför att gå ut i universitetsaulan.  Och jodå, studenterna sätter tänderna i honom direkt. Kan han förklara varför han sydde kläder till fienden under andra världskrigets naziockupation medan Chanel minsann stängde ner verksamheten? Som garvad dramakonsument misstänker man nu en biopic vinklad i madame Chanels favör, men serieskaparen Todd Kessler backar bandet till 1943 och drar snabbt upp en egen väg i det grundligt genomtrampade nazistoffet, med fokus på Diors och Chanels komplicerade relationer till ockupationsmakten snarare än till varandra. Chanel, redan etablerad, bor under kriget på Parishotellet Ritz som också är hemvist åt ledande nazister. Dior är däremot fortfarande bara en anställd skräddare hos Lucien Lelong (John Malkovich), ett modehus som syr kläder åt nazistfruar för att överleva som företag – pengarna Dior tjänar ger han dock till sin syster Catherine som är verksam i motståndsrörelsen.  Chanels kontakter med nazisterna kommer snart att inkludera en romans med nazihöjdaren Spatz (Claes Bang) och en bisarr – men faktiskt sann – underintrig där hon skickas till Madrid för att fredsförhandla med Churchill. Samtidigt blir Catherine Dior fånge hos nazisterna och skickad till koncentrationslägret i Ravensbrück, vilket driver hennes timide bror att muta nazister med siden och söka hjälp hos svenske generalkonsuln Raoul Nordling för att få tillbaka henne. Skildringen av Chanel är den mer komplicerade av de två, och Juliette Binoche spelar henne som en charmig opportunist där hon utan att tveka åberopar såkallade ariska lagar för att slippa sina delägare, ett judiskt brödrapar, samtidigt som hon riskerar livet för att få loss sin brorson ur nazistisk fångenskap.  I en snygg scen tar hennes naziälskare med henne till en lägenhet där det bott judar och säger åt henne att hon får ta vad hon vill, eftersom judar inte får äga något. Chanel är först förfärad och mumlar något om hur människors värde bara är kopplat till status och förmögenhet, men får strax syn på en antik telefon och skiner upp över fyndet. Efter kriget hävdar hon envist att hon aldrig var medlöpare utan bara gjorde vad som krävdes för att överleva, en hållning som effektfullt gestaltas parallellt med Catherine Dior som överlevde både tortyr och koncentrationsläger.  I dag, 2024, har Chanels nazistkopplingar för övrigt krympt till en fotnot i modehusets historia – och vill man vara kritisk kan man säkert hävda att ”The new look” ägnar sig åt mer revisionism i förhållande till Chanel än vad som är rimligt. Som dramaserie fungerar den dock bra, med sitt fokus på det mellanmänskliga snarare än de stora händelserna, där både Dior och Chanel skildras som vanliga människor med bitvis svajigt omdöme snarare än som de ikoner de förvandlades till.  Synd bara att det handlar såpass lite om modet – inte förrän i avsnitt åtta glider till exempel Glenn Close in som legendariska Harpers Bazaar-redaktören Carmel Snow. Tur att scenerna där hon återförenas med John Malkovich – en snygg blinkning till ”Farlig förbindelse” – är värda att vänta på.

Recension: The new look – varken Dior eller Chanel blir ikoner


Sara Skyttedal lämnar KD och fortsätter som politisk vilde i EU-parlamentet, rapporterar Expressen. Hon ”litar inte på ett ord” av vad partiledare Ebba Busch säger längre. Efter många turbulenta turer lämnar Sara Skyttedal nu Kristdemokraterna, berättar hon för Expressen. Hon stannar dock kvar i Europaparlamentet som politisk vilde. Sara Skyttedal har inte längre förtroende för partiledare Ebba Busch. – Nej. Verkligen inte. Jag känner inte att jag litar på ett ord, säger hon till tidningen. För snart en månad sedan blev det känt att Sara Skyttedal petas som toppnamn på partiets EU-vallista. I stället föreslogs högerdebattören Alice Teodorescu Måwe som förstanamn. Det hade då framkommit att hon fört samtal med Sverigedemokraterna. Enligt uppgifter till SvD ville Skyttedal toppa SD:s EU-vallista och ska ha pratat om att utföra konsultuppdrag för SD. Partiet ska ha sagt nej till båda delarna. Ebba Busch beskrev då agerandet som förtroendeskadligt. – Det här beslutet baserar sig på kontakter hon haft med annan part. Och också på sättet hon valt att redogöra, eller snarare inte redogöra, för de här kontakterna visavi partiet, sa partiledaren. Sara Skyttedal säger nu till Expressen att hon och partiledaren har uppfattat situationen på olika sätt. – Det är en ganska märklig situation, att jag varken har fått bli hörd av den styrelse som fattat det här beslutet och sedan inte ens fullt ut fått reda på skälen till varför man har landat där man har gjort. Det är en situation jag inte riktigt känner att jag kan befinna mig i, säger hon. Sara Skyttedal förlorade i höstas en rådgivande medlemsomröstning om att bli KD:s toppnamn i EU-valet. Ändå beslutade partifullmäktige i oktober att hon skulle bli förstanamn på EU-vallistan. Efter petningen i januari ska KD i morgon, fredag, ha extra partifullmäktige för att spika sin EU-vallista. EU-valet i Sverige hålls den 9 juni i år. Skyttedal sitter kvar i Europaparlamentet till mandatperiodens slut, och säger att arbetet pågår till och med april. Hon är övertygad om att KD kommer uppmana henne att lämna sin stol. – Men jag känner en större skyldighet gentemot väljarna att förvalta det förtroende som jag har fått, säger hon till Expressen. SvD har sökt partiledare Ebba Busch och partisekreterare Liza-Maria Norlin.

Sara Skyttedal lämnar KD – blir politisk vilde


När en av Carla Nowaks elever anklagas för stöld tappar hela skolan kontroll över skeendet. Tysklands Oscarbidrag ”Lärarrummet” hyllas av SvD:s kritiker.   Vad är bevis och vad är bara ett antagande? Skolfröken Carla Nowak (Leonie Benesch) försöker lära sina elever att veta vad som är vad och skilja det ena från det andra. Antingen vet man hur det ligger till, och kan leda sin slutsats i bevis, eller också så tror man bara och bör i så fall antingen fortsätta samla in information eller också skärpa sitt resonemang kring den information som finns tillgänglig. Vilket låter sig sägas, naturligtvis. Men i praktiken kan man hamna i situationer då man kanske inte riktigt vet vad som är vad. Man tror sig veta, och tycker sig vara tvungen att agera på det man har. Med rätt eller fel. Carla satsar på ett mått av stränghet i kombination med rättvisa. Hon frågar barnen efter deras åsikt, men kör över den när hon finner det lämpligt. Ska alla få sina betyg på senaste provet uppskrivna på tavlan så att de flitiga får känna sig duktiga och de underpresterande får känna sig misslyckade? Carla låter klassen rösta, men har aldrig en tanke på att genomföra projektet. Hon är vuxen och barnen är barn. Carlas skola är blandad snarare än snobbig, men inte stökig i nivå med debattböckernas (som ”Brottsplats: skolan” av Vesna Prekopic) bild av situationen i Sverige. Inget våld, inga hot, inga spottloskor eller förolämpningar mot lärarna. Det finns strukturer på plats och hierarkier som håller. Men alldeles problemfritt är det inte. Någon fuskar, någon annan skolkar, inga konstigheter. Men det stjäls också. Kontanter försvinner. Lärarna försöker utreda gemensamt, Carla tycker att de går för burdust fram, att en invandrarkille blir utpekad utan tillräckliga skäl och att priset för det blir för högt. Själv gillrar hon en fälla i lärarrummet, riktar datorns kamera mot sin egen innerficka och trycker på record. En blusärm med distinkt mönster fastnar i bild och plånboken är länsad. Bevis eller antagande? Carla konfronterar expeditionskvinnan med blusen, som tvärnekar. Carla tar saken vidare. Hon tycker att hon vet, att hon har bevis. Och det är nu filmen sätter igång på allvar. Skeendet får sin egen dynamik, utom Carlas kontroll. Hennes elever kliver och/eller sugs in i processen i och med att den utpekade kvinnan har en son i klassen, en smart liten kille som inte stillatigande tänker se på när hans mamma blir utskämd och uthängd. Och plötsligt är vi mitt inne i en tät thriller där fröken Carla befinner sig under hård press från både undersökande skoltidningsreportrar och misstänksamma föräldrar, samt från harmsna kollegor som menar att hennes kamerainspelning kränkte deras integritet. Kritik och motstånd överallt, samtidigt som insatserna snabbt har blivit oerhörda. Det handlar om någons anställning och försörjning, om någons goda anseende på sin arbetsplats, om lojalitet och konkurrens inom klassen. Det handlar, framför allt, om att vara innesluten i respektive utesluten från en trygg gemenskap och det pris som denna gemenskap betingar. När blir kompromissen ett svek? Carla är ny på skolan, dessutom av polsk härkomst. Spelar det någon roll? Är det inte bara en fråga om rätt eller fel? Eller kan man möjligen göra rätt men ändå ha fel, hamna fel? Kavata Carlas principfasthet prövas hårt. Hon kämpar i motvind och folket är fegt och trendkänsligt. Och plötsligt är skolan en hård och fientlig plats där ingen förlåtelse finns att uppbringa. Och saken är inte längre en fråga om bevis eller antagande, utan om opinionsbildning. Här finns hallucinatoriska drömsekvenser som alls inte behövs

Recension: Oscarsnominerade Lärarrummet är en tät thriller


Han presenterar en rejäl vinst för tredje kvartalet men bommar ett viktigt skuldsättningsmål. Det gillade inte aktiemarknaden. Nu berättar Embracers vd Lars Wingefors om ett  ”stentufft år”.  Dataspelsbolaget Embracer med huvudkontor i Karlstad är småspararfavoriten som har fallit över 80 procent sedan toppåret 2021.  Det som länge var en börssuccé och en förvärvsmaskin har blivit ett krisbolag med 120 000 missnöjda aktieägare. Skulderna är på tok för höga och kassaflödet för lågt efter alla bolagsköp.   Vd Lars Wingefors försöker inte skönmåla läget.  –  Det senaste året har varit stentufft. Och personligen har jag nog kravlat lite i dyn. Jag har fått några ganska rejäla smällar, säger han utan att verka tycka särskilt synd om sig själv.  – Det är så här det är att driva företag ibland. Det är bara att bita ihop och acceptera. Jag är långsiktig och när vi är klara med vårt omstruktureringsprogram hoppas jag det blir tillfälle att berätta om de spännande projekt vi har på gång i bolaget.  Uppsägningarna har blivit vardag  Det är inte bara Embracer som kämpar i motvind. Hela den globala spelbranschen är under press. Under de goda åren köpte man på sig alldeles för många bolag samtidigt som skulderna sköt i höjden.  Nu har man ställt sig på bromsen. Uppsägningar, nedskrivningar och en kraftfull konsolidering, det vill säga sammanslagningar, har blivit vardag. – Men branschen är fortsatt lönsam och den växer på många håll. Det finns ingen data som säger att spelande i världen kommer att minska, tvärtom. Men investeringarna har varit för stora, säger Lars Wingefors.  Backar från tidigare målet Rapporten för det tredje kvartalet i år (brutet räkenskapsår) innehöll flera ljusglimtar. Omsättningen var rekordstor, 12 miljarder kronor, något bättre än vad analytikerna hade räknat med. Rörelsevinsten landade på 2,1 miljarder,  i linje med förväntningarna.  Men det var ändå inte det som hamnade i fokus. Sedan i juni förra året pågår ett större besparingsprogram i bolaget, bland annat har man sagt upp 1 300 medarbetare. Det kommer bli fler under kommande kvartal.  En avgörande del i programmet är också att få ner nettoskulden och det gör man genom att sälja verksamheter. Det mål man har kommunicerat är att skuldsättningen ska vara nere i 8 miljarder till den 31 mars i år. Förra kvartalet låg den på drygt 14 miljarder.  Men det målet backar man nu från.  – Vi konstaterar att vi troligtvis inte kommer att nå det målet. Vi har ett par säljprocesser igång, men när de kommer att gå i mål vet vi inte riktigt. Jag vill inte stressa fram några dåliga affärer, säger Lars Wingefors. Är du optimistisk när det gäller möjligheten att nå målet under 2024?  – Jag vill inte ge några närmare kommentarer till det, utan konstaterar att vi sannolikt inte når skuldsättningsmålet till den 31 mars. Lovar för mycket – levererar för lite Att Embracer skjuter på sitt mål väcker oro på aktiemarknaden och är huvudskälet till att aktien i Embracer är ner 20 procent efter lunch. Enligt en kommentar från den amerikanska investmentbanken Citi har dataspelsbolaget dessutom en historik av att lova för mycket och leverera för lite. "Det här är inte nödvändigtvis en stor besvikelse i den bemärkelsen att både Citi och konsensus räknat med att Embracer inte ska nå målet /…/ men givet bolagets historik av att lova för mycket och leverera för lite när det gäller försäljningar och samarbeten väntar vi oss en viss skepsis på den här punkten", skriver Citi.

Spelbolaget Embracer fortsätter rasa – vd:n: ”Har kravlat i dyn”


Marknaden fick skrämselhicka efter tisdagens inflationssiffra i USA. Men i Sverige tror bankekonomer fortsatt att huvudspåret är snabbt avtagande prisökningar och att Riksbanken svarar med flera räntesänkningar.  Det breda amerikanska börsindexet Dow Jones Industrial Average upplevde den värsta dagen på nästan ett år i tisdags. Skälet var nya inflationssiffror från USA. Inflationen föll visserligen i januari, men fallet var mindre än väntat: 3,1 procent jämfört med prognosen på 2.9 procent och en bit från centralbankens mål på 2 procent. Den tröga inflationsnedgången reser frågan om vad som kommer hända med inflationen i Sverige.  Robert Bergqvist, senior ekonom på SEB, tror att inflationen kommer att fortsätta att falla. Han radar upp ett antal skäl.  Ett är att producentpriserna – alltså priset som producenter tar betalt för sina varor – har fallit den senaste tiden. I Sverige uppgick fallet till nästan 8 procent i december jämfört med samma period föregående år. – När företagen börjar märka att priserna faktiskt har sjunkit och man bedömer att det här kanske är uthålligt, då bestämmer de sig för att inte höja sina priser, säger Robert Bergqvist. En annan faktor som talar för lägre inflation är att svenskarnas löner bara väntas öka måttligt i år. Enligt Robert Bergqvist är avtalade löneökningar på drygt 3 procent i år förenliga med att svensk inflation kommer att falla till Riksbankens 2-procentsmål det här året. En tredje förklaring till varför inflationen kommer att falla är att svensk ekonomi har försvagats den senaste tiden. En första skattning från Statistiska centralbyrån (SCB) visar att ekonomin krympte förra året. Det har bara hänt fyra gånger tidigare sedan millennieskiftet. – Vi har en konjunktur som håller på att bromsa in, säger Robert Bergqvist. Utvecklingen förklaras bland annat av pressade hushåll som på grund av stigande priser, räntor och arbetslöshet, samt sinande sparbuffertar, håller hårdare i plånboken. Hushållen har också blivit mer prismedvetna och bättre på att shoppa runt för bra priser.  – Jag kan bara gå till mig själv. Man springer runt i butiker och jagar priser. Det är ett ändrat beteende som vi inte sett tidigare. Resultatet blir att företagen får svårare att höja priserna. Bilden stämmer överens med Robert Bergqvists intryck när han träffar företag runt om i Sverige. – De säger att det blir väldigt små prishöjningar och att det är väldigt svårt att höja priserna i det här konjunkturläget. Annika Winsth, chefsekonom på Nordea, tecknar en liknande bild. – Jag träffar inga företag som säger att de höjer priserna mer än vad de behöver. Det är borta sedan länge, säger hon. Annika Winsth påpekar att vissa företag nu istället sänker priserna. Hon nämner bland annat Ikea som nyligen aviserade att de erbjuder lägre priser på en fjärdedel av sitt svenska sortiment. Elbilstillverkaren Tesla har också sänkt priserna och nyligen sa även matjätten Ica att man investerar runt 1 miljard kronor för att butikerna ska göra sina varor billigare, alternativt behålla redan låga priser. – Det är ett helt annat sentiment, säger Annika Winsth. Enligt henne viker inte bara efterfrågan på varor. Detsamma gäller efterfrågan på diverse tjänster vars priser tidigare hållits uppe av ett uppdämt konsumtionsbehov efter pandemin. – Nu viker ju även tjänsteefterfrågan, både globalt och i Sverige. Det talar för att det inte kommer vara samma prisökningar där heller, säger Annika Winsth. Slutsatsen är att Riksbanken börjar sänka styrräntan redan i maj eller juni, och att den sedan sänker räntan vid varje möte under resten av året. Senast i början av nästa år har räntan sänkts från dagens 4 procent till 2,5 procent

Ekonom om inflationen: Tesla och Ikea visar vägen


Överallt syns barnen: de som vrålar och springer med paddan i släptåg – utan att någon vuxen säger ifrån. Men föräldrarnas konflikträdsla kan stå barnen dyrt senare i livet, skriver Ann Heberlein. Pojken rör sig som en osalig ande fram och tillbaka i tågvagnen. Han är i sexårsåldern och stannar då och då upp för att stirra på någon av oss andra passagerare, alltmedan han gräver djupt i sin näsa. Han kommunicerar med sin mamma genom att vråla olika befallningar mycket högt samtidigt som fånig musik och hurtiga röster strömmar ur paddan som han håller i ett krampaktigt grepp. Redan när jag klev på Öresundståget tidigare samma dag kände jag viss bävan. I famnen bar jag min tio månader gamla dansk-svenska gårdshund och på ryggen en ryggsäck packad med tuggpinnar, en leksak, hundgodis, vattenflaska och en rosa babyfilt. Resan mellan Malmö och Göteborg tar strax över tre timmar och jag kände på mig att det kunde bli tre långa timmar i sällskap med en hund i slyngelåldern. Stina, som hon heter, har åkt kollektivt sedan hon kom över bron i somras, men aldrig så länge som tre timmar. Det är ett problem – inte för mig eller andra som irriterar sig på de störiga barnen, utan för barnen. Jag lade filten i knäet, tog upp hunden, gav henne en pinne att tugga på och se, min lilla vovve skötte sig alldeles utmärkt. Hon höll sig snällt i mitt knä, var föredömligt tystlåten och sov en lång stund. Jag lyckades till och med läsa några sidor i min pocket (John Ajvide Lindqvists ”Skriften i vattnet” – rekommenderas!) och kunde konstatera att min hund uppförde sig bättre än de flesta barn vi mötte på vår resa. Pojken på tåget är bara ett av otaliga exempel på barn totalt renons på fostran och förståelse för hur man för sig utanför hemmet som jag stött på sista tiden. I affären, på restauranger, i kyrkan och på museer möter jag barn som skriker i stället för att prata, springer i stället för att gå och inte lärt sig att respektera andras behov av fysisk integritet. I släptåg har de lama föräldrar som, i motsats till sin avkomma, inte förmår höja rösten, som inte kan sätta gränser och som – felaktigt – tycks tro att resten av världen tycker att deras barn är supercharmiga. Det gör vi inte. Vi tycker att era högljudda barn med rinnande näsor och klumpiga rörelser är förfärliga. Det är ett problem – inte för mig eller andra som irriterar sig på de störiga barnen, utan för barnen. Alla vill nämligen bli omtyckta (lex Jens Liljestrand, som skildrat sin egen strävan efter gillande och popularitet i Expressen). Föräldrar som inte förmår fostra sina barn så att de kan vistas bland folk misslyckas med den kanske viktigaste uppgiften en förälder har, nämligen att göra sitt barn älskvärt och lära barnet hur man blir en person som andra gillar. Livet är orättvist – en del är vackra, andra är fula, några är intelligenta och slagfärdiga medan andra är trögtänkta och trista – men alla kan lära sig att vara människor som andra gillar, eller i alla fall inte ogillar. Moderna föräldrar verkar måttligt intresserade av att tillrättavisa sina barn. Mer populära är metoder som lågaffektivt bemötande: det handlar om att undvika att konflikter med barnet uppstår, snarare än att hantera situationen när den väl blossat upp, att avleda snarare än att bestraffa. I USA ansluter sig en del föräldrar till metoden gentle parenting som går ut på att vara lyhörd inför barnets vilja och låta det styra relationen, snarare än att sätta ramar och ha förväntningar. Utgångspunkten är att personer med problemskapande beteenden ofta har svårt att reglera sina känslor – och att barn tenderar att spegla andras beteenden

Ann Heberlein: Föräldrars konflikträdsla kan stå barnen dyrt


Ultraprocessad mat skadar vår hälsa men göder storindustrin. Det hävdar forskaren och BBC-profilen Chris van Tulleken i sin nya bok. ”Stora företag har flera gånger försökt köpa min tystnad.” Ultraprocessad mat skadar vår hälsa men göder storindustrin. Det hävdar forskaren och BBC-profilen Chris van Tulleken i sin nya bok. ”Stora företag har flera gånger försökt köpa min tystnad.” Chris van Tullekens ögon skiner upp när han får syn på den lilla bruna plastflaskan med Coop kalvfond. Vi befinner oss i ett rum på Albert Bonniers förlag och har just dukat upp ett urval av svenska ultraprocessade matvaror. Kalvfonden med 0,4 procent kalv utsågs nyligen till ”Årets matbluff” av föreningen Äkta vara.  – Jag älskar att upptäcka lokala exempel som jag aldrig stött på tidigare! Han har besökt en hel del länder det senaste året. Chris van Tulleken är läkare, BBC-profil och forskare vid University College London, där han i tio år studerat hur den ultraprocessade maten påverkar både vår hälsa och miljö. Genom sin nya bok ”Vad vi äter” har han tagit plats som en av de främsta kritikerna av dagens globala livsmedelssystem. Ultraprocessad mat orsakar fetma För drygt tio år sedan blossade debatten upp kring e-märkta tillsatser i maten. I boken ”Den hemlige kocken” gick SvD:s förre redaktionschef Mats-Eric Nilsson till attack mot företag som lurar sina kunder genom att byta ut dyra ingredienser mot billigast möjliga substitut. För att få en vara som liknade originalet krävdes – och krävs – ofta mängder av artificiella tillsatser som emulgeringsmedel, aromer och smakförstärkare. Konsumenterna drog nitlotten när de betalade för vaniljglass utan vanilj, kassler fylld med bindmedel och vatten eller påstådd majonnäs som var något helt annat. Bevisen är lika starka som när myndigheter började begränsa tobaksrökningen. Den globala debatten kring ultraprocessad mat kan ses som en fortsättning. Men nu adderas hälsorisker och skadliga effekter på klimat och miljö. – Vi har mer än 80 studier av olika slag som inte bara kopplar ultraprocessad mat till sjukdomar och förtida död, utan också visar att det orsakar fetma. Bevisen är lika starka som när myndigheter började begränsa tobaksrökningen, säger Chris van Tulleken.  Vad är ultraprocessad mat? Till stöd för detta pekar han i sin bok på studier som kopplat ultraprocessad mat till ökad risk för fetma, typ 2-diabetes, cancer, hjärt- och kärlsjukdomar och även depression. Samtidigt lockar produkter som fryst pizza, nuggets, flingblandningar, proteinbarer och veganska köttsubstitut ständigt allt fler kunder genom att vara bekväma, njutbara och billiga. Självklart i USA och Europa – men den stora tillväxten sker i folkrika länder i tredje världen. Så vad är ultraprocessad mat? Nova-systemet som oftast används delar in all mat i fyra nivåer, från färska råvaror till ultraprocessade.  Men systemet har kritiserats för att vara luddigt och svårt att använda. – Det där är helt fel. Är det inslaget i plast och har ingredienser som du inte använder hemma i köket så är det ultraprocessat. Sedan finns det en lång definition som riktar sig till forskare, men för en vanlig konsument är det jätteenkelt, säger Chris van Tulleken. Ultraprocessad mat ofta torr Medan vanlig mat innehåller en hel del vatten är ultraprocessad mat ofta torr. Skälet är att det förlänger hållbarhetstiden – men det gör samtidigt produkten extremt energität. Eftersom ultraprocessad mat samtidigt kännetecknas av att vara spröd och snabbt bli mjuk i munnen, så blir följden att vi lätt stoppar i oss på tok för mycket.  – Det är från början amerikansk skräpmat som sedan spridit sig över världen

Chris van Tulleken kopplar ultraprocessad mat till sjukdom och förtida död


Sinnesutvidgande dokumentärer, kulturmagasin utan duktighetskomplex och perfekt sportlovslyssning för familjen. SvD:s Alex Dominici guidar till poddvärldens guldkorn.  Ännu ett återuppståndet SR-program! Inte långt efter att helgshowen ”Söndagsmorgan” i P4 lades ner förra året startade programledarna Morgan Larsson och Erika Hedman Bergström podden ”Morgansoffan”. En gång i veckan släpper de ett avsnitt som är förinspelat men låter live.  Telefonsamtalet till en kille som Hedman trånade efter under skoltiden är precis en sån kittlande radiounderhållning som poddvärlden har för lite av. Det är klyschigt att prata om ”radioröst” men nog har Morgan Larsson en av Sveriges allra mest ikoniska? Podd: Morgansoffan
Medverkande: Morgan Larsson och Erika Hedman Bergström
Längd: cirka 1 tim
Avsnitt: Släpps på torsdagar
Produktion: Under produktion En av mina favoritpoddar har just dragit igång en ny säsong efter en lite för lång paus. ”Café Bambino”  är ett kulturmagasin som, till skillnad från många andra i genren, inte lider av duktighetskomplex. Aftonbladets kulturchef Karin Pettersson och skribenten och författaren Tone Schunnesson programleder tillsammans och har hittat en ton där de sömlöst kan röra sig mellan tyngre och lättare ämnen: Thomas Pikettys ekonomiska forskning blandas upp med Kardashianklanens maskeradkläder.  De flesta avsnitten innehåller en gäst, senast nu Henrik Schyffert, men frågan är om det egentligen behövs? Det är kemin och det retsamma munhuggandet mellan Pettersson och Schunnesson som får mig att vilja ha mer.  Podd: Café Bambino. Finns både som video och ljud.
Medverkande: Karin Pettersson och Tone Schunnesson med gäster
Längd: cirka 1 tim
Avsnitt: Släpps på onsdagar
Produktion: Aftonbladet Sveriges Radio har satt familjedrama på sportlovsmenyn. En klassiker av Astrid Lindgren framstår kanske för vissa som ett säkert kort, men det är samtidigt en ganska djärv satsning att stöpa om och dramatisera en berättelse som är så älskad i sitt originalformat. ”Mio, min Mio” har här brutits ner till nyckelscener som tar lyssnaren hela vägen från Bo Vilhelm Olssons pojkrum till riddar Katos tronsal.  Barnskådespelarna Miller Morris och Sami Fagerström som gör Mio och Jum-Jum håller samma klass som resten av den stjärnspäckade rollistan med bland andra Jonas Karlsson (Konungen), Livia Millhagen (Tant Edla) och Gerhard Hobersdorfer (Kato). Två timmar som gjorda för att dra igång när man fyllt bilen med ungar och ska gasa iväg mot fjällen. Podd: Mio, min Mio
Medverkande: Miller Morris, Sami Fagerström, Jonas Karlsson, Livia Milhagen, Gerhard Hobersdorfer, Maria Sid, med fler.
Längd: 1 tim 55 min
Avsnitt: Släpps den 18:e februari i SR Play-appen. Även i P4 söndagar kl. 10.45-11.00 med start 18 februari.
Regi: Eva Staaf
Dramatisering: Daniel Karlsson Sökande och sinnesutvidgande dokumentära berättelser i kortformat är en hyfsat korrekt beskrivning av BBC:s ”Short cuts”. Varje avsnitt utforskar ett koncept eller en hel föreställningsvärld, som exempelvis begreppet ”krononormativitet”, en beskrivning av den linjära tidslinje som de allra flesta människor förhåller sig till när de organiserar livet. Men i vissa sammanhang, på vissa platser kan vårt sätt att räkna tid bli obsolet eller kontraproduktivt.  Låter det flummigt? Det är det (och den suggestiva ljudläggningen förstärker den känslan ännu mer). Detta är en podd som vill tränga djupt in i lyssnarens medvetande – och ofta lyckas! Podd: Short cuts
Medverkande: Josie Long m fl
Längd: 30 min
Avsnitt: Släpps sporadiskt
Produktion: BBC

SvD:s poddtips: Short cuts, Morgansoffan och Mio, min mio.


Debattörer: Den tvångsanslutning av de små VA-systemen som kommunerna ägnar sig åt försämrar Sveriges beredskap och är motsatsen till hållbar utveckling – ekonomiskt, miljömässigt och socialt. Debattörer: Den tvångsanslutning av de små VA-systemen som kommunerna ägnar sig åt försämrar Sveriges beredskap och är motsatsen till hållbar utveckling – ekonomiskt, miljömässigt och socialt. Debattörer: Den tvångsanslutning av de små VA-systemen som kommunerna ägnar sig åt försämrar Sveriges beredskap och är motsatsen till hållbar utveckling – ekonomiskt, miljömässigt och socialt. Utan vatten klarar vi oss inte mer än tre dagar. Utan mat i tre veckor. Efter att vi tagit del av en rad utredningar och rapporter om vår livsmedelsförsörjning och vår beredskap frågar vi oss; har utredarna glömt vårt viktigaste livsmedel – rent dricksvatten? Nyligen presenterades den statliga livsmedelsberedskapsutredningen (SOU 2024:8) som kom med en omfattande genomgång av vår beredskap inom detta livsviktiga samhällsområde. Utredningen omfattar 364 sidor där vattnets roll i utredningen framför allt handlar om dess betydelse som kritisk insatsvara i animalieproduktionen och i livsmedelstillverkningen. Men vatten i sig självt är ett livsmedel. Trots vattnets livsviktiga roll i vår livsmedelsförsörjning ser vi att Havs- och vattenmyndigheten och flera svenska kommuner slår ut viktig dricksvattenförsörjning i Sverige. I Rysslands krigföring gentemot Ukraina sker samma sak. Skillnaden är att Ryssland gör det i grannlandet Ukraina som de invaderat, medan flera av Sveriges kommunala vatten- och avloppsbolag gör det mot sin egen befolkning, där man utan bevis utsett fastighetsägare med enskilda avlopp till lagbrytare och tvångsansluter dem till kommunernas VA-anläggningar. Detta trots att det inte är kostnadseffektivt och att bevis saknas för att dessa avlopp rent generellt skulle skada miljön.   När vattnet tas in i våra vattenverk jämställs detta med livsmedel enligt livsmedelslagstiftningen. För inte så länge sedan fastställde Högsta domstolen ett unikt domslut där invånarna i Kallinge i Blekinge vann mot det lokala vattenverket. Under en lång följd av år hade Kallingeborna druckit vatten som innehöll stora mängder PFAS-kemikalier – även kallat evighetskemikalier – och i skadeståndsrättslig mening drabbats av personskada. En rad svenska vattenverk kommer därför att behöva byggas om efter att EU nyligen skärpt kraven på minskade halter av PFAS-ämnen i dricksvatten. Fortfarande dricker således många svenskar förgiftat dricksvatten. Eftersom den storskaliga dricksvattenförsörjningen är beroende av elförsörjning, reningskemikalier och råvatten av god kvalitet kan vi lätt hamna i en försörjningskris vid större samhällsstörningar. Under pandemin hade vattenverken svårigheter med att få fram reningskemikalier för att rena vårt dricksvatten. Av ovanstående anledningar är det mycket beklagligt att de 700 000 fastighetsägare i Sverige som har eget vatten och egna brunnar, samt egna reningsanläggningar för avloppsvattnet, håller på att drabbas av kommunala tvångsanslutningar. Detta i en tid när vi kanske som mest behöver detta unika systembygge som är väl utspritt över landet; detta trots att regeringspartierna – inklusive SD – under valrörelsen lovade dessa fastighetsägare att man inte skulle behöva tvångsanslutas till det kommunala VA-nätet. Nu kräver många kommuner dessa fastighetsägare på ohemula anslutningsavgifter för något man inte beställt, inte behöver och inte vill ha

Debattörer: Tvångsanslutningar av avlopp sänker beredskapen


Truman Capote svek alla sina vänner med den skvallertunga romanen ”Answered prayers”. I HBO-serien ”Feud: Capote vs the swans” skildras denna utdragna fejd – som inte hade några vinnare.  Men vad hade de väntat sig, de avundsvärt vackra och rika societetskvinnor, gräddan av New Yorks grädda, som beklagade sig i högan sky över att deras smutsiga underkläder nu hängde ute till allmän beskådan i tidningskiosken? Detta var vad Truman Capote frågade, eller låtsades fråga sig själv. Han var ju författare, och författare skriver om vad de iakttar och snokar reda på. Litteratur är ju ingenting annat än en förfinad form av skvaller, det var hans bestämda åsikt. Vad var Prousts ”På spaning…” och Tolstojs ”Anna Karenina” om inte processat överklasskvaller? Plus att de alla visste vilken sladdertacka han var, att han glatt svek allas förtroenden på lunchdejter och middagsbjudningar över hela stan. Och på kryssningar i Europa. Det var så han trollband en publik. De hade ju med skräckblandad förtjusning lyssnat till hans infernaliska skvallrande om alla andra. De visste. Men det här var någonting annat. Det handlade om ett kapitel ur Capotes ständigt pågående work in progress ”Answered prayers”, romanen som enligt honom själv skulle bli ett epokgörande mästerverk men som aldrig ville bli färdig, som han i olika omgångar hade plockat ut mer än en miljon dollar (i 1970-talets penningvärde) i förskott för, till vilken 20th Century Fox hade köpt filmrättigheterna för 350 000 dollar (i dag cirka 2,65 miljoner), bara baserat på författarens eget skryt. Fanns det alls något skrivet? Många i Capotes omgivning undrade, inte minst hans societetsväninnor, hans ”svanar”, som han kallade dem. Så lät han bomben brisera, kapitlet ”La Côte Basque 1965”, som han publicerade I tidskriften Esquires novembernummer 1975 mot en ersättning av 25 000 dollar (i dag 140 000). Och det är bara sida efter sida med snask och snusk. Romanens berättare, en havererad författare som försörjer sig på prostitution, lunchar på den lyxrestaurang i Midtown som har givit texten dess titel och avhandlar övriga gäster, den ena efter den andra. Otrohet, hjärtesorger, skilsmässor, socialt klättrande, till och med ett mord… Och alla som inte figurerar med sina riktiga namn var lättigenkännliga för dem som alls brydde sig. De övriga två kapitel av ”Answered prayers” som faktiskt visade sig existera till slut går i samma stil. Det är en mycket speciell läsupplevelse. Om denna praktskandal handlar den läckert luxuösa HBO-serien ”Feud: Capote vs the swans” i regi av Gus Van Sant, baserad på Laurence Leamers läsvärda studie i ämnet, ”Capote’s women”. Capote sviker deras intima förtroenden, de utestänger honom från de vänskaper och det umgänge som helt fyllde hans liv när han inte längre orkade skriva på allvar. Han var inte längre det vackra folkets maskot och kelgris; han var en paria. Serien är en studie i socialt självmord. Capote är otröstlig när Babe Paley och de andra svanarna inte längre vill veta av honom. De var så nära så länge. De öppnade sig för honom och han för dem. Men vad hade han själv då väntat sig? Han visste att fasaden var allt. Och även om Proust och andra hade ägnat sig åt processat skvaller, så hade han själv supit bort förmågan att just processa. Det blev bara skvaller. Efter den exempellösa framgången med bästsäljaren ”Med kallt blod” blev det mer berömmelse och framför allt mer sprit och droger än vad som var nyttigt för såväl arbete som omdöme. I fejden mellan Truman Capote och svanarna finns det inga vinnare.

HBO:s Feud: Capote vs the swans – en studie i socialt självmord


Roger Akelius är miljardären som brinner för pedagogik. Han hade kunnat köpa Sveriges alla grundskolor några gånger om. Det är en före detta lektor på Chalmers som nu på allvar ger sig in i svensk skola.  Roger Akelius är mest känd för sina vältajmade fastighetsklipp och sin omtalade skatterådgivning, men han började karriären som föreläsare på Chalmers och lärare i programmering vid IBM. När han upptäckte att det saknades kursböcker, började han skriva egna läroböcker, något som blev en lukrativ affärsidé när han senare skrev böcker för allmänheten om skatteplanering.  I dag har Roger Akelius hunnit bli 78, och det är över 50 år sedan han var lektor. Men på sätt och vis är det en cirkel som sluts när han på nytt engagerar sig i skolvärlden.  Köper in sig i Academedia Det var på tisdagskvällen han meddelade att han genom sin stiftelse Akelius Foundation gått in som huvudägare i den börsnoterade skolkoncernen Academedia, i dag med skolor för 100 000 elever i Sverige, Norge, Tyskland och Nederländerna.  Roger Akelius har i flera år engagerat sig för utbildningsfrågor, inte minst genom betydande bidrag till skolverksamhet för FN.  ”De miljarder jag har tjänat ska gå till utbildning, oberoende av när jag dör. Jag tror att människor mår bra av att hjälpa varandra”, sa Akelius senast i november då han rullade ut en ny kampanj tillsammans med bland andra Unicef. Det var så många svarta svanar på väg att landa. Det var en hel svansjö på väg in Liksom många gånger förr lovade Roger Akelius att dubblera allt som samlades in. ”Min dröm är att fixa tusen skolor, flest i flyktingläger, för att ge en miljon barn möjligheten att klara motsvarande högskoleprovet i matematik”, sa Akelius. När Akelius Foundation nu betalar 1,7 miljarder kronor för att bli huvudägare i ett börsbolag med 800 skolor är det förstås en stor investering. Men det är ändå bara en bråkdel av Roger Akelius tillgångar.  Faktum är att han lyckades mobilisera en lika stor summa 2022 efter Rysslands invasion av Ukraina. Även då sporrade han andra till insatser genom löftet att att dubblera gåvor på upp till 10 miljoner kronor. Därmed blev det 1,7 miljarder kronor till humanitära insatser också i Ukraina. Akelius Foundation sköt till 700 miljoner.  Sensommaren 2021 fyllde Roger Akelius på kassan rejält genom en storaffär som inbringade 92 miljarder kronor. Fastighetsbolaget Akelius Residential Property, som Roger Akelius äger till 85 procent, sålde då hela sitt fastighetsbestånd i Norden och Tyskland till norska Heimstaden.  De låga räntorna hade drivit upp fastighetsvärdena till toppnivåer som bara kunde falla, löd hans resonemang.   ”Det var så många svarta svanar på väg att landa. Det var en hel svansjö på väg in. Jag tänkte: Hur ska jag hinna innan de svarta svanarna landar?”, berättade Roger Akelius i en SvD-intervju om hur han efter att ha byggt upp sitt fastighetsinnehav under ett kvartssekel plötsligt valde att lämna Nordeuropa.  Han hyllades i DI och Fastighetsvärlden för sin näst intill perfekta tajming. Det gick bara några månader innan räntorna steg och fastighetspriserna föll.   Akelius Residential Property äger efter affären fastigheter i främst Nordamerika, England och Frankrike, totalt cirka 20 000 bostäder i tio storstäder. Stor skogsägare Miljarderna från Heimstaden placerade Akelius i dollar, har han berättat för SvD. Det gav jackpot när kronan föll 2022.  Pengarna använde han för att köpa in sig i fastighetsbolaget Castellum där en annan känd fastighetsprofil, Rutger Arnhult, fick lämna efter finansiella problem. Roger Akelius inledde sina stora fastighetsaffärer på 1990-talet

Roger Akelius har råd köpa alla landets skolor


Pedofilskandalen som skakar Ungern har tvingat presidenten att avgå i vanära – och kan försena Sveriges inträde i Nato ytterligare. Det uppger källor med insyn i ungersk politik. BRYSSEL I stället för att ratificera Sverige Natoansökan kan det ungerska parlamentet nu komma att ägna hela sin februarisittning till att välja en ny president.  Den 21 februari ska premiärminister Viktor Orbán meddela dagordningen för sittningen, och enligt politiker i Budapest kan den svenska Nato-ansökan då ha fallit bort inför sittningen, som inleds fem dagar senare. – En försening (om Nato) är överhängande. Det finns många ursäkter för att fördröja Nato-ratificeringen, säger Márton Gyöngyösi, från det ungerska extremhögerpartiet Jobbik, till tidningen Euobserver tidigare i veckan. – Hela den här avgångsaffären kommer att ta tid för Orbán från Nato, eftersom detta nu är det heta ämnet på hemmaplan, säger Zsuzsanna Végh, från tankesmedjan German Marshall Fund i Berlin, till samma tidning.  Benådade pedofil – tvingades bort President Katalin Novák avgick från sin post i lördags, efter att det kommit fram i ljuset att hon i april förra året benådade en man som var fälld för sin roll i en pedofilhärva. Nyhetssajten 444 avslöjade den 2 februari att den benådade mannen arbetat på ett statligt barnhem. Han hjälpte sin chef, barnhemsföreståndaren, att gömma uppgifter och bevis om sexuella övergrepp som denne begått mot barn och ungdomar på hemmet. Han ska bland annat ha försökt tvinga barnen att ta tillbaka sina vittnesmål mot föreståndaren.  Det var i samband med att påve Franciskus besökte Budapest som Novák benådade mannen och ytterligare 26 fångar – det är en kutym i den katolska världen att benåda fångar just vid påvebesök. Men presidenten har ingen skyldighet att tala om vilka personer som benådas eller varför, vilket hon inte heller gjorde.  Efter avslöjandet anordnades demonstrationer mot presidenten i Budapest. Utanför presidentpalatset lade ursinniga demonstranter leksaker som dockor och mjukisdjur – några med tejp för munnen – på marken.  En talesperson för den ungerska regeringen har på sociala medier understrukit att Vatikanen och påven inte hade något med benådningen av mannen på barnhemmet att göra.  Medgav: ”Jag begick misstag” I helgen som gick återvände Novák i hast hem från en resa till Qatar, för att meddela att hon avgår i ett känsloladdat tv-sänt tal.  – Jag utfärdade en benådning som förvirrat och oroat många människor… Jag begick ett misstag, säger Novák i klippet.  Det råder föga tvivel bland politiska observatörer i Ungern att Novák, som tidigare var familjeminister i Orbáns regering, petades snarare än avgick på eget bevåg.  Andra frågor kring skandalen bakom hennes avgång, som vem som förespråkade att personen i fråga skulle få benådning, är fortfarande oklara. Oberoende medier letar febrilt efter band mellan den benådade mannen och Fidesz-partiet. Katalin Novák har fortfarande inte förklarat sitt beslut.  Pedofilskandalen har krävt fler skalper. Bara timmar efter presidentens avgång meddelade en annan av Fidesz kvinnliga toppolitiker, Judit Varga, som i vår skulle leda partiets valkampanj i EU-valet, att även hon lämnar alla sina politiska uppdrag. Hon hade skrivit under presidentens benådningslista förra året, då hon var justitieminister.  Vargas man, företagsledaren Péter Magyar, anklagade i en intervju som snabbt fick miljontals tittare på sociala medier Viktor Orbán för att skrämseltaktik och korruption, och för att försöka välta över skandalen på kvinnor i partiet.

– Jag vill inte för en minut vara en del av ett system där de verkligt ansvariga gömmer sig bakom kvinnokjolar, sade Magyar

Sverige i Nato kan dröja på grund av pedofilskandal i Ungern