Med subtil humor och mildast möjliga ironi observerar den walesiske popveteranen Gruff Rhys den begynnande medelålderns alla vedermödor.  Walesiska Super Furry Animals förblev alltid ett orättvist underskattat band på våra breddgrader. Kanske var de för egensinniga och högljutt provinsiella för att under 1990-talet på allvar kunna konkurrera med Blur och Oasis ute i världen? Eller så räckte det möjligen redan med att de alltid hävdade att deras största musikaliska förebild var jazztrumpetaren Wynton Marsalis. Gissningsvis gjorde Super Furry Animals det inte, rent kommersiellt, lättare för sig när de envisades att med jämna mellanrum återgå till att sjunga på walesiska.  Deras nu 53-årige sångare och huvudsaklige kompositör, Gruff Rhys, är i dag den som aldrig nämns när kritiker ska räkna upp gästartisterna på Gorillaz senaste album. Men med är han. Trots att få öster om Cardiff märker det. Det tar emot att kalla Rhys för en kult-artist men utanför Storbritanniens – kanske till och med Wales – gränser är det omöjligt att beskriva honom som något annat. Alla som känner till honom tycker väldigt mycket om honom, ingen annan vet vem han är. ”Sadness sets me free” är Gruff Rhys ungefär tjugofemte album – om man inkluderar Super Furry Animals, filmsoundtracks, duon Neon Neon och soloalbum på både engelska och walesiska.  Han verkar i en smakfull och djupt pophistoriskt bevandrad diaspora, närmast japansk i sin sprudlande lekfullhet. Ibland framstår han som en artist som aldrig har utsatts för renodlad rockmusik och liksom själv obekymrat försöker uppfinna den längs intressanta omvägar. Han har samarbetat med nordafrikanska tuareg-musiker och när en stark kärlek till brasiliansk tropicalia samt franska popexperimentalister som Brigitte Fontaine och Jean-Claude Vannier. Rhys har ägnat hela sitt liv åt att utforska allt det som Arctic Monkeys precis har upptäckt inför sina två senaste easy listening-tintade album. Men Rhys slår aldrig på stora trummor, gör bara sin grej i skuggan och vill inte vara i vägen. Minns jag det rätt gav Rhys i mitten av 00-talet ut ett konceptalbum – närmast en försiktig rockopera – om olika sorters hotell-schampon, de där pyttesmå plastflaskorna som ligger i en liten korg på hotellbadrummets handfat. Nästan två decennier senare låter han på ”Sadness sets me free” som man kanske hade hoppats att någon som Badly Drawn Boy skulle utvecklas till eller vad amerikanska artister Bill Callahan faktiskt blev och David Berman var. Vill man vara riktigt vänlig åldras Rhys som en walesisk Jonathan Richman.   En poet som med subtil humor och mildast möjliga ironi observerar den begynnande medelålderns alla vedermödor. Rhys kanstötta röst skänker en klädsam uppgivenhet till vad han än vill säga. Han kallar själv det han försöker uppnå för ”melankolisk eufori”. Ingenstans är den tydligare än på singeln ”Bad friend”, redan nu kanske det knappt inledda årets finaste popsång för vuxna.  Men det hindrar honom inte det minsta från att också vara radikalt politisk. I ”Cover up the cover up” tar han sig ilsket an korruptionen i den konservativa brittiska regeringen. Men när textens uppmaning att revolutionen bör inledas redan på måndag kommer inslagen i en så vackert stråkförsedd ballad, då uteblir kanske något av den ögonblickliga kampandan. Lite längre norrut, i en förort till Liverpool, sker exakt samtidigt något närbesläktat. Bill Ryder-Jones, den forne gitarristen i det – för övrigt fortfarande – utmärkta Liverpool-bandet The Coral, inledde sin solokarriär för ett decennium sedan med att tonsätta en Italo Calvino-roman och hans nya album börjar med en Gal Costa-sampling. Ja, samma fäbless för brasiliansk tropicalia som Gruff Rhys när och Ryder-Jones nya album har dessutom en walesisk titel, ”Iechyd da” (Domino/PGM)

Recension: Lokko om Gruff Rhys Sadness sets me free


På mindre än två år har Avanzas aktie nästan halverats. Nu talar ordförande Sven Hagströmer ut om det senaste årets turbulens. Tekniska problem, en sparkad vd, flera tunga avhopp och hotet från en ny konkurrent. Det har varit ett turbulent år för nätbanken Avanza. Så sent som för några dagar sedan gjorde tekniska problem att sajten ännu en gång låg nere, och enligt ordförande och grundaren Sven Hagströmer är Avanzas viktigaste uppgift nu att en gång för alla fixa problemen. – Vi har varit nere alldeles, alldeles för mycket. Och det är högst upp på listan i år för det som ska göras, säger han till SvD. – Det räcker inte med 99,9 procents tillgänglighet, utan det ska vara så nära 100 procent det någonsin går. Det tekniska strulet händer samtidigt som investment- och privatbanken Carnegie väntas lansera en ny investeringsplattform vid namn Montrose. Plattformen blir en direkt konkurrent till Avanza. Sven Hagströmer ser med tillförsikt på den ökade konkurrensen. – Vissa människor blir skraja av konkurrens, men jag får energi av det, säger han och tillägger att det idag finns alltför många hinder att till exempel flytta sina pensionspengar från en förvaltare till en annan. – Rätten att flytta sina pengar borde i princip vara total. Finns det någon som är emot det här? Om jag vore politiker skulle det första jag skulle göra vara att visa för mina väljare att jag tänker på konsumentnyttan. Carnegies planerade intåg på marknaden gjorde att tio tunga namn på Avanza beslutade att lämna företaget – för att hjälpa Carnegie.  Sven Hagströmer säger att han har full förståelse för att de lämnar.  – De får ju möjlighet att starta något helt nytt på Carnegie. De har jobbat tillsammans och de har blivit ett gäng. Enligt Sven Hagströmer kan en delförklaring till avhoppen också vara att Avanza har haft problem med att rekrytera en ny vd. Arbetet har pågått sedan i våras och när Knut Frängsmyr, tidigare vd på Klarna,  till slut fick jobbet i november tvingades han avgå efter bara en vecka då han byggt utan bygglov. – Vi accepterar inte när man gör en sån där sak och dessutom inte berättar det. Då finns det inte plats på Avanza, säger Sven Hagströmer.  Han tror inte att avhoppen och vd-incidenten har skadat kundernas förtroende för Avanza. De tekniska problemen är ett mycket större problem, anser han. Avanza släppte på fredagen sitt resultat för helåret 2023. Intäkterna steg med 16 procent till drygt 3,4 miljarder kronor, och vinsten med 19 procent till nästan 2 miljarder kronor. Företaget hade dessutom ett nettoinflöde av nya kunder och vid årets slut var nästan 2 miljoner svenskar kunder hos Avanza. Resultatet var över analytikernas förväntningar, men trots detta föll aktien under fredagen. Avanzas samlade sparande uppgick till drygt 780 miljarder kronor, och under året var nettoinflödet drygt 72 miljarder kronor, en tredubbling jämfört med föregående år. Stockholmbörsen steg nästan 20 procent förra året, men Sven Hagströmer tror inte att världens börser kommer gå lika bra det här året. – Jag tror att det blir ett ganska trist år.  Med trist menar Sven Hagströmer att den varken kommer gå bra eller dåligt. Enligt honom är fallande räntor och inflation redan inprisat, samtidigt som konflikter i Mellanöstern kan ställa till det för ekonomin. – Det finns egentligen inte någonting som hittills har blivit bättre det här året.

Avanzas grundare om 2024 på börsen: Blir ett trist år


ÖB Micael Bydén har startat ett konsultbolag tillsammans med fästmön Linda Staaf, rapporterar Expressen. Detta trots att ÖB:s förordnande löper ut först i september. ”Väldigt olämpligt”, säger arbetsrättsexperten Tommy Iseskog till SvD. Företaget, som går under namnet Byden Ops, ska ägna sig åt konsultverksamhet inom strategisk omvärldsanalys, företagsutveckling och ledarskap. I verksamhetsbeskrivningen ingår även föreläsningar, skriver Expressen. – Han planerar för framtiden och har startat bolaget, men inte påbörjat någon verksamhet. Det avser han inte göra förrän hans förordnande går ut i september, säger Försvarsmaktens presschef Therese Fagerstedt till tidningen. Överbefälhavare Micael Bydén äger hela aktieinnehavet medan Linda Staaf, som tidigare var underrättelsechef för polisens nationella avdelning NOA, sitter med som suppleant i styrelsen. Staaf är numera polismästare på NOA. Räknas inte som bisyssla Företaget skapades den 8 oktober 2023, dagen efter Hamas terrorattack mot Israel och kriget bröt ut. Några dagar senare lämnade Micael Bydén in en ansökan om registrering till Bolagsverket. Bolaget registrerades för f-skatt i december förra året, skriver Expressen. Det skedde då mer än nio månader innan Micael Bydén lämnar rollen som ÖB. En myndighetschef som lyder direkt under regeringen är skyldig att på eget initiativ anmäla vilka bisysslor de har, enligt lagen om offentlig anställning. – I det här fallet pågår det ändå ingen bisyssla eftersom bolaget inte har någon verksamhet, säger Therese Fagerstedt till Expressen. Arbetsrättsexperten Tommy Iseskog säger till SvD att det ändå är ”väldigt olämpligt” av ÖB Micael Bydén. – Om man tittar på juridiken i sammanhanget handlar det om att han inte får ägna sig åt något som kan kallas för en förtroendeskadlig bisyssla. Även om han i nuläget endast förbereder och vidtar åtgärder för att starta ett bolag riskerar det att skada tredje mans förtroende för Försvarsmakten, enligt Iseskog. Allmänheten skulle kunna undra om Micael Bydén agerar utifrån sitt kommande uppdrag, i stället för som ÖB. – Bara att det finns en risk för att allmänheten får den typen av tankar om Försvarsmakten innebär att han har passerat en gräns. Och det är ju synnerligen olyckligt i den situation vi befinner oss i Sverige just nu med den krigsrisk som ÖB själv påtalat, säger Tommy Iseskog. Vad borde Försvarsmakten och regeringen göra i det här läget? – Jag tycker att han borde avgå. ÖB:s framtidsplaner ifrågasätts Tommy Iseskog påpekar även att det är svårt att förstå varför bolaget startats nio månader i förväg om det ändå inte pågår någon verksamhet. – Man kan starta ett bolag på ett par dagar. I princip ska Micael Bydén, så länge han är ÖB, ägna varje vaken stund åt försvaret av Sverige. I ett mejl till SvD skriver Försvarsmaktens presschef Therese Fagerstedt att verksamheten kommer att starta tidigast i oktober nästa år. ”I dag och fram tills förordnandet går ut ligger överbefälhavarens fulla fokus på att fortsätta stödja Ukraina, Försvarsmaktens tillväxt och kommande Nato-medlemskapet. Micael Bydén har anmält registreringen till regeringen enligt konstens alla regler och vad jag förstår har de gjort bedömningen att det inte rör sig om någon bisyssla.” I en kommentar till SvD skriver polisens presstjänst att det är ett nystartat aktiebolag som inte bedriver någon verksamhet.
”Linda Staaf har inget engagemang i bolaget annat än att vara suppleant.” SvD har sökt ÖB Micael Bydén.

ÖB Michael Bydén startar bolag med Linda Staff : "Borde avgå"


Att KD nominerar en oprövad toppkandidat illustrerar att partierna i allt högre grad är plattformar för personliga ambitioner – och att Europafrågorna har skräpstatus i svensk politik. Det framstår som en kläggig historia, Kristdemokraternas beslut att peta Sara Skyttedal som toppkandidat i EU-valet. Liksom förslaget att Alice Teodorescu ska ersätta henne. På fredagens hastigt inkallade pressträff var det tydliga intrycket att det nya toppnamnet är partiledarens personliga rekrytering – det var Ebba Busch som bara dagen före ringde upp Teodorescu och erbjöd förstaplatsen på valsedeln. Först därefter kopplades partiets nomineringskommitté in, det organ som enligt KD:s stadgar ska nominera partiets kandidater. På pressträffen påpekades förvisso att även nomineringskommittén stod enad bakom Teodorescu. Men något annat hade praktiken varit omöjligt utan att underminera Ebba Buschs ställning som partiledare. Och möjligen också hennes sociala ställning – förutom att Busch och Teodorescu numera är partikamrater, är de sedan tidigare också privata vänner. Alice Teodorescu är skarp opinionsbildare, som med tiden förhoppningsvis också kan bli en kvalificerad politiker. De politiska partierna är i allt högre grad plattformar för personliga ambitioner. Men nomineringen illustrerar att de politiska partierna i allt högre grad är plattformar för personliga ambitioner. Det är bara drygt tre år sedan Moderaterna antog sitt nya idéprogram, som Teodorescu ledde arbetet med att ta fram. Ett politiskt program som Teodorescu nu rimligen anser stämmer sämre överens med hennes egna uppfattningar än den kristdemokratiska politik hon helt saknat formellt inflytande över. Nomineringen åskådliggör också att Europafrågorna fortfarande har skräpstatus i svensk politik. Att utse en helt oprövad toppkandidat, och dessutom fatta beslutet närmast i panik, vittnar om att KD möjligen prioriterar väljarnas röster framför vad partiet faktiskt kan åstadkomma i det komplexa EU-maskineriet. Strategiskt inget dåligt beslut för KD – Teodorescu kan sannolikt ge partiet en Lars Adaktusson-effekt. Och på tal om Adaktusson, som nyligen vittnade om den mobbning han utsattes för i partiet: I höstas var den nuvarande parlamentarikern David Lega nomineringskommitténs förslag på förstanamn (partifullmäktige valde i stället Sara Skyttedal).  Men när Skyttedal nu petades fick Lega inte ens frågan om han var intresserad av att ta hennes plats. Så mycket för den etik och moral partiet säger sig värna om.

Det personliga blev politiskt för Ebba Busch och Alice Teodorescu


Vykortet | Neapel Jag firade jul i Neapel, den italienska söderns huvudstad. Kulturellt är Neapel så långt ifrån Norden man kommer i Europa. En brokig och kaotisk stadsbild paras med ståtliga palats och vulgär lyx. Min italienska pappa sa en gång att livets teater utspelar sig på gatan i Neapel. Folklivet är som en ständigt pågående föreställning. Belägen vid en havsbukt är det en viktig hamnstad, och ett transportnav för droghandel till den napolitanska maffian – Camorran.  Här genomsyrar kriminaliteten fortfarande det mesta. Camorran handlar med droger globalt, men investerar mycket lokalt. Restauranger, kaféer och till och med sjukhus ägs än idag av Camorran. Den typ av klankriminalitet vi ser växa fram i Sverige har många likheter med Italiens kriminella organisationer. Ömsom beundran, ömsom hat, präglar därför italienarnas komplicerade relation till denna oordnade metropol. Medan den sicilianska Cosa Nostran är mer toppstyrd så är den napolitanska Camorran och den kalabriska Ndranghetan platta, decentraliserade organisationer knutna till en rad olika klaner som jobbar oberoende av varandra. Frånvaron av centralstyrning har också gjort det betydligt svårare att bekämpa dem. Trots denna dystra bild har Camorran och dess kusiner i Kalabrien och på Sicilien länge varit på tillbakagång. Hårdare straff när brott kan härledas till organiserad brottslighet är en förklaring. En annan är att man beslagtagit maffians tillgångar och gett dem tillbaka till samhället. Kronvittnen och avhoppare har också varit viktiga för att åtala maffians ledare. Tidigare i år dömdes fler än 200 medlemmar av den kalabriska Ndranghetan till mer än 2200 års fängelse. Den viktigaste lärdomen för Sverige handlar också om att undvika Italiens misstag. Centralt är att inte låta tolerans för kriminalitet och en utbredd tystnadskultur slå rot i samhället. Det är vad som gjort maffian så svår att motarbeta. I Sverige är organiserad brottslighet fortfarande en anomali. Så måste det förbli.

Andreas Birro: Neapel är en framtid vi bör undvika


Tvångsförsäljningen av Oscar Properties fastigheter är i hamn. Affären vittnar nu om kraftiga värdefall kring 30 procent. Det väcker osäkerhet i branschen.   Dramatiken kring Oscar Properties har lättat något sedan fastighetsmagnaten Erik Selin finansierat övertaget av 21 pantsatta fastigheter. Men samtidigt ökar osäkerheten om hur omfattande övervärderingarna av fastigheter kan vara. I värsta fall visar pantrealisationen i Oscar Properties att värdefallet i vissa fastighetsbestånd ligger kring 30 procent eller mer. Omständigheterna är förstås speciella, men priset 2,2 miljarder i förhållande till ett tidigare bokfört värde på 3,0 miljarder sänder kalla kårar i Fastighetssverige. – Detta är toppen på ett isberg. Det är just nu Oscar Properties tillsammans med några få bolag som har betalningsproblem och pågående processer, till exempel Kvalitena, Studentbostäder och Fastator. Hur det här kan utvecklas hänger främst på räntorna, säger en av SvD:s källor.  Erik Selin har inte gått att nå för en kommentar, men enligt uppgift kan han ha tagit över Oscar Properties fastigheter genom att bjuda så mycket som en halv miljard kronor mer än vad andra anbudsgivare var villiga att göra i den pantrealisation som DNB hade initierat.  Inte heller DNB vill kommentera.  Oscar Properties bekräftar dock att ”Erik Selin Fastigheter har meddelat att finansieringen nu är säkerställd och därmed kommer tillträde ske snarast.”   Prissättningen på Oscar Properties fastigheter är inte transparent. Men som SvD berättat, valde DNB i slutet av förra året att kräva tillbaka sina fastighetspanter, cirka 1,6 miljarder, sedan Oscar Properties visat tecken på betalningsproblem.  Anbud fick lämnas till och med den 8 januari i år, men enligt branschaktörer fick DNB inte in tillräckligt höga anbud. Åtminstone inte tillräckligt höga för att även panterna hos en annan av Oscar Properties banker skulle täckas. Oscar Properties kom då överens med DNB och den andra banken – enligt obekräftad uppgift Norion Bank (före detta Collector) där Erik Selin är storägare – att Erik Selins moderbolag fick gå in och täcka båda bankernas pantbelopp, totalt 2,2 miljarder.  Fallet Oscar Properties påminner om att fastighetsvärdena i Sverige stod som högst 2022. Till och med september 2023 gjorde Oscar Properties sedan nedskrivningar av sina fastighetsvärden på totalt 840 miljoner kronor.  Det senast bokförda värdet för den portfölj som Erik Selin bjöd 2,2 miljarder för, var enligt bolaget 3 miljarder i våras.   De fastigheter som Erik Selin tar över är  perifert belägna industri-, handels- och kontorsfastigheter. Men enligt uppgift till SvD hindrar inte detta att kraftiga värdefall kan finnas även för andra typer av fastigheter i bättre lägen.   Till exempel uppges Kvalitenas paradfastighet vid Nybroviken i Stockholm, Strandvägen 5, ha värderats till 1,5 miljarder kronor för två år sedan enligt Affärsvärlden. Det gamla värdet skulle då ha varit nära 300 000 kronor per kvadratmeter – en nivå som fastighetsvärderare i dag håller för helt osannolik, åtminstone när köparen inte får ta över de hyresrätter som vanligen äldre hyresgäster har med besittningsrätt Lars Fredegård som just nu mäklar åt det krisande Kvalitena – som också ställt in obligationsbetalningar – kommenterar att Oscar Properties är ett exempel på att tvångsförsäljningar kan vara fel väg att gå.  – Jag tror att priset hade varit betydligt bättre för Oscar om han gjort det här i lugn fas. Det hade varit bättre att pausa vissa affärer och i stället göra dem i höst. Felaktiga fastighetsvärden är nu inte det enda som pressar den forna lyxbyggaren. Oscar Properties Holding är kallat till konkursförhandling i Stockholms tingsrätt den 22 januari efter krav från en av sina bostadsrättsföreningar, Brf Innovationen

Tvångsförsäljningen av Oscar Properties visar kraftiga värdefall för fastigheter


Värnplikten är ett statligt förtryck av värsta slag som genom sin blotta existens förringar våra demokratiska principer och värderingar. Det skriver Rasmus Elfström, Centerstudenter. Vi lever i en mer osäker tid än på länge. Kanske är det också förklaringen till det stora intresse som riktades mot bland annat statsminister Ulf Kristerssons uttalanden under Folk och försvars rikskonferens förra veckan. Det är välkommet att fler intresserar sig för frågan kring Sveriges försvar och beredskap, men samtidigt som åsikterna haglar kring huruvida det faktiskt kan bli krig i Sverige eller inte lyser en debatt med sin frånvaro – den kring om staten faktiskt har rätt att tvinga individer till militär tjänstgöring och ytterst avkräva dem deras liv. Värnplikten har långa anor i Sverige. Införandet 1901 innebär att det är en av de längst bestående plikterna i landet, men att invånarna ska vara beredda att offra sina liv för riket är en mycket gammal idé. Inte minst under 1600-talet, då utskrivningarna decimerade den manliga befolkningen för att göda stormaktsrikets krigståg nere på kontinenten. Även om historien gör sig väl påmind genom det stora ryska hotet i öst även i vår samtid, så har mycket ändrats sedan 1600-talets fälttåg. Det vore därför på sin plats att fråga sig om en modern försvarsmakt på 2020-talet inte bättre tjänas av välavlönade, välutrustade och välutbildade personer. Av människor som på frivillig basis väljer att fatta ett tappert men alltjämt självvalt beslut att tjäna Sveriges försvar. De allra flesta länder i EU, liksom i Nato, har i dagsläget ingen värnplikt. De har som huvudregel yrkesförsvar baserade på just frivillighet. Som lyfts ovan är värnplikten ett illa riktat verktyg för att tillfredsställa det ständigt ökande behovet av specialisering och vidareutbildning inom försvaret. Dessutom är det förenat med användning av resurser som kunnat nyttjas mer effektivt, i stället för att med tvång tillgodose standardiserade utbildningar som riskerar att vara obsoleta inom några fåtal år. Även om det finns såväl praktiska som pragmatiska argument för att ett försvar byggt på frivillighet skulle vara mer effektivt och kompetent, är det i grunden en fråga vilande på filosofisk och moralisk grund. Är staten till för sina medborgare eller tvärtom? Ska en stat, även en demokratisk sådan som Sverige, med hot om straff kunna tvinga unga människor att i bästa fall avsäga sig flera månader av sina liv – och i värsta fall offra själva livet i sig? När statsministern säger att det som förväntas just är det senare och ”inte mer och inte mindre” är det inte utan att vi undrar vad mer en statsmakt kan avkräva en medborgare än själva livet. Samtidigt är Försvarsmakten och försvarsviljan fundamentala grundbultar i en demokrati som vår. Centerstudenter var drivande i att få Centerpartiet att svänga i frågan om Natomedlemskap 2015. Vi har dessutom länge varit drivande, inte minst i Centerpartiet, för ökade försvarsutgifter, fler möjligheter och bättre villkor för personal inom Försvarsmakten. I en orolig värld, med ett krig i vårt närområde, är den ståndpunkten lika orubblig nu som innan. Vi är enormt tacksamma för varje individ som väljer att tillägna en del eller hela sitt liv till försvar av vår demokrati. Samtidigt är det ofrånkomligt att en demokrati som respekterar varje individs fri- och rättigheter aldrig borde avkräva medborgarna sådana uppoffringar. I stället borde en demokrati bäras av viljan till försvar av densamma – inte av tvånget att göra så


Tiotusentals soldater kommer öva tillsammans, berättar man på en pressträff. Samtidigt får ÖB medhåll från Natos högsta militära ledare. ”Han har väldigt rätt och jag har sagt liknande saker själv”, säger amiral Rob Bauer. Natos största övning sedan kalla krigets slut inleds nästa vecka, berättar alliansens befälhavare Chris Cavoli, under en presskonferens i Bryssel. Runt 90 000 soldater från de 31 medlemsländerna deltar. – Och vår goda partner Sverige, säger befälhavaren. Övningen som går under namnet "Steadfast Defender" pågår in i maj och kommer äga rum i ett område som sträcker sig genom Tyskland, Polen och de baltiska länderna. – Alliansen kommer att demonstrera sin förmåga att förstärka det euroatlantiska området genom en transatlantisk förflyttning av styrkor från Nordamerika, säger Chris Cavoli. ”Klassisk artikel fem-övning” Under Steadfast Defender kommer man att öva på att försvara medlemsländer under ett "akut konfliktscenario mot en närliggande motståndare", förklarade befälhavaren. – Det är en klassisk artikel fem-övning, där man simulerar ett väpnat angrepp mot alliansen. Nato gör detta för att markera att man har ett svar på den ryska utmaningen, säger Magnus Christiansson, universitetslektor i krigsvetenskap vid Försvarshögskolan. Storbritannien meddelade tidigare i veckan att de kommer bidra med 20 000 personer, samt ubåtar, hangarfartyg, helikoptrar och attackflygplan till vårens övning. – Det är en mycket stor siffra, säger Magnus Christiansson. Nordiska länderna övar i Nordic response Under våren kommer även de nordiska länderna mötas i övningen Nordic Response, som är en integrerad del av den större serie övningar man kallar Steadfast Defender. Tillsammans övar länderna på att försvara norden och att ta emot förstärkningar av internationella förband, skriver försvarsmakten på sin hemsida. För Sveriges del handlar det om 1 400 deltagare från flygvapnet, samt en brigadstridsgrupp på 3 000 soldater som organiseras tillsammans med en finsk armédivision. – Att öva artikel 5 gör man ganska regelbundet. Det som är skillnad nu är den strategiska kontexten. Det pågår ett krig i Europa och alla millitära manövrar är en temperaturhöjare. Det råder många frågetecken kring hur detta ska utvecklas, säger Magnus Christiansson. ”Bydén har väldigt rätt” Under presskonferensen kommenterade amiral Rob Bauer – ledare av Natos militära kommitté – den svenska överbefälhavaren Micael Bydéns uttalande om behovet av krigsberedskap. – Han har väldigt rätt och jag har sagt liknande saker själv om att vi som samhälle måste förstå att krig inte längre är något som bara rör militärerna, säger Rob Bauer på presskonferensen. Han fortsätter: – Att folk blir överraskade och vaknar till är bra. Man måste ha vatten, en batteridriven radio och en ficklampa hemma för att klara sig själv under de första dygnen. Det är enkla saker. Rob Bauer och Chris Cavoli gick inte in på vilket hot som Ryssland för närvarande utgör mot Natos medlemsländer. I stället poängterade man vikten av att fara förberedd.  – Jag säger inte att det kommer att gå illa i morgon, men vi måste förstå att det inte är något givet att vi har fred, säger Bauer. Till TT upprepade Micael Bydén själv sina uppmaningar: – Ställ er den enkla frågan: vad händer där jag bor och lever om det som sker i Ukraina i dag händer i Sverige i morgon? Och så börjar man vidta lite åtgärder och förbereda sig, mentalt men också i praktiken.

Svenska soldater deltar i Natos största övning Steadfest Defender


PODD | De står bakom Mellobidrag för Lasse Stefanz, Panetoz och Drängarna. Men de två svenskarna har en hemlighet. Under artistnamnet Granular fyller de Spotify med brus – och håvar in miljarder spelningar. Ytterst få svenska akter har lyckats. Klubben av artister med flera miljarder spelningar på Spotify är både liten och namnkunnig. Där finns akter med internationell publik, som Abba och Avicii. Och den mystiska artisten Granular. Sedan 2017 har denna artist berikat Spotify med olika nyanser av brus. De största hitsen? ”White noise – 500 hz”: 658 miljoner spelningar på Spotify.  ”White noise – 145 hz”: 527 miljoner spelningar på Spotify.  Tillsammans har dessa två spår fler spelningar än Robyns monsterhit ”Dancing on my own” och Aviciis genombrott ”Levels”.  Granular har i skrivande stund 605 spår på Spotify, med totalt 2,2 miljarder spelningar. Man kan med fog prata om ett svenskt brusunder. Trots det vet mycket få vem Granular egentligen är. I rutan där låtarnas upphovspersoner brukar listas gapar det tomt.  Hur mycket tjänar man på detta? Vem får pengarna? Och vilka står egentligen bakom artistnamnet Granular? I podden SvD Tech brief tar Erik Wisterberg dig med hela vägen fram till Sveriges okända bruskungar. Hör reaktionen när han ringer upp dem. Vi avslöjar också hur Fröken Snusk rundar Spotifys beslut att låten ”Rid mig som en dalahäst” skulle plockas ned.

Podd: Granular är större än Robyn – brusmysteriet på Spotify


Spotify har plockat bort Fröken Snusk-låtar efter misstankar om manipulation och distributören har brutit samarbetet med artisten. Men Melodifestivalen ser ingen anledning att porta Fröken Snusk.  Artisten Fröken Snusk ska snart tävla i Melodifestivalen. Samtidigt höjs röster för att artisten, som är känd för att uppträda i rosa luva, borde portas från tävlingen på grund av misstankar om manipulerade strömningssiffror på Spotify. Genom att köpa sig spelningar på strömningstjänsten kan en artist framstå som mer populär.  I början av januari plockades låtar av Fröken Snusk ned från Spotify. Strömningsjätten har inte förklarat varför, men antytt att det kan handla om misstankar om fejkade strömningssiffror. Distributören Amuse har också avbrutit sitt samarbete med artisten, rapporterar Dagens Nyheter. Expressens ledarsida har uppmanat SVT att klippa banden till artisten. Men  Anders Wistbacka, projektledare för Melodifestivalen, säger att han inte kan agera på spekulationer. – Jag har inget som gör att jag kan agera. Men kommer det några andra uppgifter så får vi naturligtvis titta på det och göra en analys. På vilka grunder kan man stänga av en artist? – Det handlar om att göra en bedömning från fall till fall. I grunden har vi ESC:s regler. ESC, Eurovision Song Contest, har en lång lista med krav på deltagarna. Det handlar bland annat om att artisterna inte får torgföra politiska budskap och att musiken som framförs ska vara ny. Utöver ESC:s lista finns också SVT:s regler som bland annat tar upp bolagets oberoende.  2016 diskades Anna Book från Melodifestivalen, eftersom hennes bidrag varit med i en tävling två år tidigare. 2020 diskades Thorsten Flinck på grund av att han stod åtalad för olaga hot och skadegörelse.  Anders Wistbacka säger att han inte känner någon oro för Fröken Snusks deltagande. – Hon är en spännande och duktig artist som agerar i en aktuell genre. Vi vet att hennes låt är jättebra. Hon är populär. Hennes medverkan är inte baserad på antalet strömningar på Spotify.  Men kan inte Spotifys lista ge en felaktig bild av hennes popularitet? – Det kan den absolut. Och vi tittar naturligtvis på strömningssiffror från Spotify. Men det är bara en del av vår bedömning. Hon har jättemycket publik på sina spelningar, hon är populär på sociala medier-konton och så vidare. Jag vet att hon är väldigt populär utan att väga in strömningssiffror på Spotify. Årets Melodifestival drar igång den 3 februari. Fröken Snusk tävlar med låten ”Unga & fria” i Göteborg den 10 februari.  I år är Sverige också värd för Eurovision som äger rum i Malmö i maj. Kriget mellan Israel och Hamas har lett till en diskussion om Israels deltagande. Israel har i decennier varit med i Eurovision, som arrangeras av den europeiska radio- och tv-unionen EBU. EBU:s medlemmar är public service-bolag i olika länder, framför allt i Europa. Men även länder som Israel, Marocko och Libanon är medlemmar i EBU.  I Sverige har Vänsterpartiet krävt att Israel portas från Eurovision, till följd av kriget i Gaza. Men på torsdagen meddelade EBU att Israel inte kommer att uteslutas. Enligt EBU uppfyller det israeliska public service-bolaget KAN alla krav för att få delta i tävlingen. EBU betonar samtidigt att Eurovision är ett opolitiskt arrangemang.

Fröken Snusk portad på Spotify – men inte hos SVT


Kriget mellan Israel och Hamas har miljoner förlorare. Människor som dödats, skadats, våldtagits, kidnappats och fördrivits från sina hem. Men det finns en vinnare. Rysslands president Putin. Dagen då Hamas utförde sin terrorattack mot södra Israel var inte bara en stor judisk högtid, det var även den ryske presidentens födelsedag. Den 7 oktober fyllde han 71 år.  Hösten hade inte varit särskilt rolig för Vladimir Putin. De ryska militära framgångarna i Ukraina lyste med sin frånvaro och den 1 oktober lovade USA:s president Joe Biden att Ukraina kunde räkna med fortsatt amerikanskt stöd i kriget mot Ryssland. Hamas terrorattack förändrade allting. Sett i backspegeln var den och kriget i Gaza den bästa födelsedagspresent som president Putin kunde ha fått. Han framstår i dag som den store och kanske ende vinnaren i det förödande och blodiga kriget. Ukraina i skymundan Terrorattacken och det följande kriget i Gaza har till stor del förflyttat USA:s och Västvärldens fokus från Rysslands krig mot Ukraina till Mellanöstern. En utveckling som förstärkts i och med att våldet och attackerna sprider sig i regionen. USA har skickat dit sin flotta och gett ekonomiskt och militärt stöd till Israel – bland annat granater som ukrainarna lider stor brist på. Tillsammans med att republikanerna i det amerikanska representanthuset blivit alltmer Ukrainakritiska har det lett till att president Biden inte kan leva upp till sitt löfte om fortsatt stöd till Kiev. För Ryssland är detta goda nyheter. Den ukrainska krigsinsatsen försvagas utan nytt amerikanskt stöd, vilket kan undergräva dess motståndskraft. Dessutom kan Ryssland nu mer ostört skjuta robotar mot civila mål i ukrainska städer – samtidigt som man kritiserar den israeliska krigföringen. Inget saudiskt-israeliskt avtal USA har under Donald Trumps och Joe Bidens presidentskap verkat för att underlätta ett närmande mellan Israel och moderata arabstater, bland annat genom de så kallade Abrahamavtalen. Detta har fått Förenade arabemiraten, Bahrain, Marocko och Sudan att erkänna och inleda diplomatiska relationer med Israel. Syftet är att främja fred och samarbete. Men också att skapa en motvikt mot Irans växande inflytande i den muslimska världen. Under sommaren och hösten fördes förhandlingar med Saudiarabien om ett möjligt närmande till Israel och en överenskommelse ska ha varit nära innan Hamas terrorattack. Men i takt med att dödstalen i Gaza har skjutit i höjden har en sådan överenskommelse blivit allt svårare att nå. Det gläder Ryssland som ogillar avtalen, eftersom de åsidosätter ryska intressen. Dessutom är Ryssland allierat med Iran, som förser rysk militär med robotar och drönare i kriget mot Ukraina. Ryssland och Iran förenas också i sitt stöd till Syrien och utför regelbundet attacker mot Assadregimens motståndare, framför allt i Idlib, med civila dödsoffer som följd. USA:s inflytande försvagas Ryssland har tillsammans med Kina bildat en allians för att minska USA:s dominerande ställning i världen. Inte minst för att USA har synpunkter på kränkningar av mänskliga rättigheter samt stöder demokratier som Ukraina och Taiwan, som Ryssland respektive Kina gör anspråk på att få styra. Ryssland strävar också efter att underminera den regelstyrda världsordning som framför allt USA och Västvärlden upprätthåller. I stället vill president Putin se en annan världsordning där stormakter, som Ryssland, delar upp världen i olika intressesfärer att styra över, utan inblandning från andra. Ett viktigt led i detta är att hamra in budskapet att USA och EU är lika goda kålsupare som Ryssland. Att den starkes rätt alltid går före den svagares och att det som styr är det egna intresset. Att påstå annat är bara hyckleri. För det syftet har kriget i Gaza blivit ett perfekt verktyg. Redan från början pekade Putin ut USA, och inte Hamas, som skyldigt till utvecklingen

Analys Jesper Sundén: Vladimir Putin vinnare när det är krig i Mellanöstern.


Vad säger dubbelgångaren om oss och samhället vi lever i? En hel del, menar Naomi Klein i sin nya bok "Doppelgänger". I stället för att avfärda populistiska rörelser måste vi börja med att konfrontera nazisten i den egna spegelbilden.  Naomi Klein är en välkänd kanadensisk journalist och vänsteraktivist som efter en epok av nyliberal politik i väst blev en viktig röst i den kapitalismkritiska rörelsen runt millennieskiftet. Mest känd är hon för boken ”No logo” (1999) som ägdes och lästes av varje nyvaknad vänsterstudent. Det många känner till om Kleins storsäljare är att den kritiserar vår varumärkesfetischism och avslöjar hur marknadsföringens logik letat sig in i alltfler domäner. Det färre känner till är att denna kapitalismkritik paketerades skickligt med hjälp av all den research Klein hade efter bokarbetet. Redan innan hon hade förlagskontrakt kontaktade hon en världsledande formgivare för att hjälpa bokens sprängstoff på traven. Resultatet blev en succé. Vid lanseringen fick Klein ofta frågan om hon inte själv är ett varumärke, vilket hon ihärdigt förnekade. I den nyutgivna ”Doppelgänger. En färd genom spegelvärlden” (övers: Ola Nilsson; Ordfront Förlag), den mest personliga av Kleins böcker hittills, berättar hon denna paradoxala historia. Trots (och på grund av) sin ivriga lust att rasera varumärkeslogiken blev Klein mån om sin image och lika mån om att förneka sin medvetna anti-image. Historien är ett träffande exempel på hur omöjligt det är att ställa sig utanför det system man kritiserar, när systemet (kapitalismen i detta fall) är allomfattande. Men berättelsen handlar även om en förnekad del av personen Naomi som kan kallas hennes dubbelgångare, eller med en jungiansk term: hennes skugga. Det är denna del som bland annat vill få makt och vördnad i toppen av bestsellerlistorna och som hon envist förnekat i intervjuer då frågan om varumärket Klein tagits upp. Anledningen till att historien aktualiserats på nytt är att en ny dubbelgångare och ett oväntat hot mot Kleins (förnekade) varumärke uppenbarat sig: debattören med det snarlika namnet Naomi Wolf. Wolf var en gång en liberal feminist som i början av 90-talet hade framgång med sin bok ”Skönhetsmyten” som handlar om skönhetsindustrins roll i att hålla kvinnor borta från maktpositioner. På senare år har hon dock blivit en tongivande röst inom den alternativa högern i USA, oheligt allierad med Trumps tidigare chefsstrateg Steve Bannon och andra konservativa debattörer. I internetepokens snabba läsningar har Klein oupphörligen blivit förväxlad med Wolf på grund av det gemensamma förnamnet, vilket gjort att Naomi Klein ställts till svars för sådant som hennes namne i alltmer ursinnigt tillstånd har uttryckt. Det har ofta varit föreställningar om hur stater genom covidvaccin, covidpass och nedstängningar försöker förslava medborgarna. Detta ställer onekligen till problem för Kleins trovärdighet som skarp vänsterröst. Men det intressanta med förväxlingen är inte hur Klein och Wolf skiljer sig åt, utan på vilka sätt de är lika. Dubbelgångaren är en kuslig uppenbarelse. Sigmund Freud diskuterade denna Doppelgänger som ett exempel på vad han kallar Das Unheimliche; något som är både bekant och främmande och just därför skrämmande. Figuren iscensätter det egna jaget som i en skrattspegel – förvrängt och groteskt men med uppenbara likheter med förlagan. Naomi Klein är nämligen även känd för ”Chockdoktrinen” (2007) – en bok som argumenterar för att tillstånd av chock och kris utnyttjas av politiska beslutsfattare i maskopi med inflytelserika företag för att införa nyliberala reformer. På en ytlig nivå liknar alltså Kleins argument kritiken mot statens införande av undantagstillstånd i pandemins kölvatten

Recension: ”Doppelgänger” av Naomi Klein


”Ett hjärta är alltid rött” berättar historien om det svenska rockbandet Imperiet. Ibland känns det som att bevittna en terapisession. Johan Donners tidsdokument ”Ebba the movie” (1982), dokumentären om Sveriges mest inflytelserika punkband Ebba Grön, hade premiär medan bandet fortfarande var aktivt. Frontfiguren Joakim Thåströms nästa anhalt i karriären, Imperiet, som blev ett av Sveriges största rockband innan det imploderade 1988, har det däremot inte funnits någon film om. Förrän nu. Anders ”Balsam” Hellström har spelat in flera musikvideor med den folkkäre doldisen från Högdalen, och 2012 kom Thåström-konsertfilmen ”Som jordgubbarna smakade...” Han är själv en profil i Stockholms musikliv, och kan Ebba Grön och Imperiet utan och innan. Fördelarna med det överväger, förstås. Kruxet har nog inte varit att navigera i det omfattande, exklusiva arkivmaterial han fått tillgång till, eller att få de före detta Ebba Grön- och Imperiet-medlemmarna att öppenhjärtigt prata minnen framför Jonas Embrings kamera – det gör de gärna, med undantag för Lennart ”Fjodor” Eriksson. (Basisten Christian Falk, som avled 2014, hörs på gamla inspelningar och representeras av sin ex-fru, fotografen Tove Falk Olsson.) Snarare har nog Hellström funderat mycket – kanske lite för mycket – på hur han ska få den här filmen att bli något mer än en vanlig standard-rockumentär: Han använder därför bandets i dag lite bortglömda, onekligen fascinerande roll som maskot i socialdemokratisk utrikespolitik som ram. Filmen inleds med gamla nyhetsbilder från det krigshärjade Nicaragua, dit Imperiet reste på en turné som möjliggjordes av Olof Palme och UD:s dåvarande kabinettssekreterare Pierre Schori (som intervjuas). Imperiet spelade inte bara rock för entusiastiska åskådare i Mexiko, Kuba och Nicaragua i januari-februari 1986, de bussades även från Managua till ett fältsjukhus för att få ta del av det verkliga lidandet vid fronten. Den 1 mars fick de plötsligt agera representanter för ett land i sorg. Den som var med när det begav sig tycker kanske att Hellström stannar oproportionerligt länge i Centralamerika. Men även om Imperiet återigen får representera något annat än sig själva i lite väl hög grad i den här filmen – ett svunnet Sverige där politiker faktiskt tog kultur på allvar – är det ändå en snygg inramning av ett band som föddes ur punkrörelsen och hade ett så tydligt samhällsengagemang. Ironin i att bandet reste direkt från Nicaragua till det USA som försåg contras med vapen, för att skriva skivkontrakt, var uppenbar redan då. Skildringen av bandets lågintensiva metamorfos, där medlemmar kom och gick, driver dokumentären framåt. Den känslomässiga dissonansen verkar ha pyrt nästan konstant – ibland känns det som att bevittna en terapisession, även om de medverkande aldrig möts. Hellström tar vara på humorn som uppstår när minnesbilder går isär. Som när trummisen Gunnar Ljungstedt fnyser över det amerikanske ”hälsofreaket” Jeff Eyrich, som producerade albumet ”Blå himlen blues” (1985). I nästa klipp konstaterar Eyrich torrt att det var ”problem med trummisen”. Under en period ersattes Ljungstedt av en tidstypisk trummaskin, innan den mer pojkbandssnygge Fred Asp plockades in.  Jag kan sakna ett övergripande musikhistoriskt perspektiv. Tillbakablickarna på den misslyckades USA-lanseringen är intressanta, men när man ser videon till den slätstrukna coverversionen av ”Vad pojkar vill ha” – ”Running in the rain” – blir det uppenbart att den amerikanska upplagan av Imperiet var besläktad med samtida storheter som INXS, Midnight Oil och U2. Något år senare slog Roxette igenom internationellt, med betydligt större framgång. Men Balsam Hellström vill framställa Imperiet som en solitär, snarare i nivå med Palme än med andra rockband. Kanske gör han rätt i det.

Recension: Ett hjärta är alltid rött mer än vanlig rockumentär


”Stockholm bloodbath” skildrar den dansk-svenska halshuggningsorgien 1520 med en moderniserad twist. Filmen är varken en triumf eller misslyckande.  Det var visserligen den yttersta sluttampen på medeltiden 1520. Men allt som vi numera associerar med perioden ramar in Mikael Håfströms skildring av de novemberdygn vi känner som halshuggningsorgien Stockholms blodbad: mörker, ultravåld och dålig hygien. Håfström och manusförfattarna Erlend Loe och Nora Landsrød har valt att göra filmen på engelska – i hopp om internationell succé antagligen – men det är den gamla vanliga svensk-danska fientligheten som är språngbräda för berättelsen, där Kristian Tyrann och hans bundsförvanter vill ha union under danskt styre medan Sverige vill stå på egna ben. Efter att den hämndlystne biskop Gustav Trolle – Jakob Oftebro i Tom Hanks peruk från ”Cast away” – släppts ur fängelset ger han och några elaka danskar sig ut för att mörda sina motståndare, och först på listan är familjen Eriksson som blir nersablade mitt under dottern Annas bröllop.  Annas nyblivne make tas som gisslan och de enda överlevarna är Anna och hennes stumma syster Freja, som efter lite vapenträning i skogen tar sig till det danskbelägrade Stockholm för att hämnas tillbaka – allt medan kung Kristian och biskop Trolle ruvar på planen som kommer att göra att sisådär hundra stockholmare skiljs från sina huvuden. Resultatet är en film som – bokstavligen – köttar på genom den egentligen rätt komplicerade handlingen, men som inte verkar veta om den vill tas på allvar eller inte. Resultatet är inte misslyckat, men inte heller den sprakande triumf den hade kunnat bli. Formatet är utstuderad, slängig våldsaction där ett skrikgult – Tarantino-inspirerat? – typsnitt med namn och beskrivning som smälls upp framför varje medverkande. Denna medvetet moderna dissonans märks också i den engelska dialogen, där man öst på med fuck, fucking och motherfucker i dialogen och också lånat jargong från Trump-administrationen – kungen talar till exempel om hur grymheter minsann begåtts on both sides, en blinkning till dumheterna som uttalades i samband med oroligheterna i Charlottesville 2017.  För egen del misstänker jag också att Håfström och manusförfattarna sneglat på nittiotalsversionen av ”Robin Hood”, där Claes Bangs lömske kung Kristian lånat de flesta manéren från Alan Rickmans klassiska sheriffbuse, från det flottiga korpsvarta håret till de koleriska anfallen.  Bang har uppenbart roligt med sin rolltolkning, liksom Adam Pålsson som gestaltar Sten Sture som en blåst skolpojke. Även skildringen av Sten Stures strategiskt sinnade änka Kristina funkar fint, och Alba Augusts stumma – påhittade – stridsgeni i Legolas-flätor är en bra figur, för att inte tala om hennes mamma, en luttrad slottshora som sett allt. Däremot hade berättelsen tjänat på att vrida berättarperspektivet hårdare. Varför inte åt kungens sidekick Didrik Slagheck? Ta den briljanta tv-serien ”Wolf hall”, baserad på Hilary Mantels romaner, som fick till en perfekt balans av bildning, brutala fakta och smart underhållning genom att berätta om Henrik den åttonde genom hans trogne underhuggare Thomas Cromwell.  Slagheck verkar ha varit en liknande figur för kung Kristian, och medan valet att göra honom till ett blodtörstigt råskinn med daddy issues för all del ger effektfulla filmrutor så räcker det att scrolla Wikipedia för att ana att det nog finns en betydligt större och knepigare berättelse där.

Recension: Stockholm bloodbath – Alba August i Tarantino-skrud


Den chilenska regissören Maite Alberdi Oscarsnominerades för sin förra film ”The mole agent”. Nu är hon tillbaka med en drabbande kärleksskildring om demens. Ett par i övre medelåldern promenerar hand i hand genom Santiagos villakvarter. Det är morgon och hettan har ännu inte hunnit lamslå huvudstaden där de strosar fram i varsin bredbrättad solhatt. Kvinnan högläser ur en bok om en riddare och då och då pausar hon och ställer frågor till sin make: ”Riddaren är ensam, tycker du om att vara ensam?” Han ler och pekar mot sin hustru: ”Nej, jag tycker om att vara med henne.” Båda skrattar och hon fortsätter att läsa. De ser ut som vilket turistande par som helst, men är i själva verket chilenska nationalklenoder – Paulina Urrutia, skådespelare och före detta kulturminister, Augusto Góngora, en framstående tv-journalist som vigt sitt liv åt att ge röst åt dem som inte fick höras under Pinochets diktaturregim. Nu håller hans egen röst på att tystna. 2014 fick han diagnosen Alzheimers sjukdom, och när filmen börjar spelas in befinner han sig mitt i det gränsland där dimman har börjat rulla in, men ångesten fortfarande hålls stången.  Han har själv tackat ja till att medverka i dokumentären med motiveringen att han, som ägnat hela sin yrkeskarriär åt att få människor att våga blotta sitt inre framför kameran, måste kunna göra detsamma.  Paulina Urrutia skäms inte för sin makes udda beteende i sociala situationer. Med oändligt tålamod tar hon med honom på repetitioner, demonstrationer och andra offentliga tillställningar. Filmkameran fångar hur han står på scenen mitt bland skådespelarna och släpper loss i ett av deras dansnummer, och efteråt hjälper hans hustru honom försiktigt, genom att hålla i båda hans händer, ner i salongen.  Hon väcker honom hela tiden till liv genom att utmana honom – hon får honom att cykla igen och för ett ständigt samtal med honom, och plötsligt kan han glasklart återge hur en nära vän halshöggs under Pinochet. När coronapandemin utbryter innebär det ett skifte i inspelningen och regissören Maite Alberdi lämnar över kameran till Urrutia som själv börjar filma sin make. Hon lyckas aldrig ställa in skärpan, men det gör ingenting för närheten kompenserar det suddiga. Samtidigt är det tydligt att Góngora inte mår bra av isoleringen, han åldras framför kameran och Urrutia gråter efter att en hel dag har gått utan att han har känt igen henne.  Orolig över att alla hans böcker ska tas ifrån honom vankar han genom huset, med några av dem tryckta till bröstet, samtidigt som han upprepar att han har många vänner och att de älskar honom.  Anhöriga till någon med demens känner igen paranoian, men det tillför en extra dimension att den ångestridne har genomlevt en regim då böcker brändes på bål och vänner försvann, och att han allt sedan dess har ägnat sig åt att återskapa landets kollektiva minne av livet under militärdiktaturen. Góngora var bland annat redaktör för det regimkritiska nyhetsprogrammet ”Teleanalysis” vars filmade reportage spreds via vhs-kassetter, och han var en av dem som direkt efter militärkuppen 1973 tog initiativ till att samla in människors vittnesmål i boken ”Chile. La memoria prohibida”. Men framför allt är det här en kärleksberättelse utöver det vanliga. Det går inte att ta miste på kärleken som liksom ordlöst borrar sig in till själva kärnan av förälskelsens första fas, då när varken skam eller irritation existerar. Att Paulina Urrutia har förmåga att fortsätta befinna där, trots verklighetens jävlighet, och på så vis också gång på gång locka fram sin make ur skuggorna, är både beundrans- och avundsvärt.

Recension: The eternal memory är en kärleksfilm om demens


Ungdomar riskerar att förlora tilliten till institutioner som ska finnas där för att ge dem hjälp när de mår dåligt. Vi kan inte bara fortsätta på samma sätt utan måste hitta vägar till bättre hjälp, skriver debattörer.  Många unga lider av psykisk ohälsa. Enligt Folkhälsomyndigheten lider nästan en av fem av alla unga idag av svåra besvär av ängslan, oro eller ångest. (25 procent av tjejerna och 9 procent av killarna i åldern 16–25). Och tyvärr utmärker sig Sverige jämfört med våra grannländer. Andelen elever i Sverige som slutar grundskolan utan behörighet till de nationella programmen på gymnasiet är den högsta i EU enligt Pisa-undersökningar. Folkhälsomyndigheten bedömer att skolmiljön bidrar till den långsiktiga trenden med ökande psykosomatiska besvär bland barn i åldrarna 13–15 år. Vart fjärde dödsfall i Sverige i åldrarna 10–19 år är självmord.  Hos Bris ökar samtalen till stödlinjen stadigt och är uppe i omkring 50 000 kurativa samtal per år, dubbelt så många samtal som för 10 år sedan. Samtalen om psykisk ohälsa ökar mest. Suicidsamtalen har ökat med hundratals procent de senaste 20 åren. Samtal om ätstörningar och missbruk är allt vanligare efter pandemin. Dessa mönster bekräftas av Folkhälsomyndigheten, BUP och Elevhälsan. Existentiell klimatångest, inflation, krig och gängkriminalitet är samtalsämnen som också ökar och den senaste tiden har allt fler samtal handlat om våld och gängtillhörighet.  När resultatet från forskning om livsvillkor, stress, motståndskraft och hälsa bland unga i Västra Götaland (STARS) presenterades i slutet av 2023, var både vi som forskargrupp vid Sahlgrenska Akademin, samarbetspartners och representanter från myndigheter, organisationer, universitet, Elevhälsan och näringsliv samlade till rundabordssamtal i Göteborg. Frustrationen runt bordet var påtaglig. Våra studier visar en tydlig ökning av rapporterad oro sedan kriget mot Ukraina inleddes (i åk 7 och 9), vilket ökar psykisk ohälsa. Den nationella ungdomsenkäten LUPP (åk 8 till gymnasiets år 2) visar också en stark trend kring psykisk hälsa som går åt fel håll. Det får konsekvenser för den fysiska hälsan både på kort och på lång sikt. Unga sover och rör sig mindre, vilket påverkar både vikt och blodtryck. Vi ser att ett ökat blodtryck, uppmätt vid 13 års ålder, kan kopplas till BMI hos barn som ligger i överkant av sin BMI-kurva tidigt i livet. Allt är dock inte negativt. Forskning visar att kortisolnivåer i hårprover, som ett mått på långvarig stress, inte uppvisar någon relation till ungdomarnas svar om stress i enkäter. Detta skulle kunna vara ett tecken på att deras stress ännu inte har överaktiverat viktiga biologiska stressystem, vilket tyder på att det går att påverka ungdomars hälsa i positiv riktning – om det görs i tid. Vi är många som arbetar med att skapa strukturer och hjälp för att möta barns och ungdomars psykiska och fysiska hälsa. Sverige satsar mer på skola och hälso- och sjukvård jämfört med EU-snittet. SKR och regeringen har dessutom kommit överens om en satsning på närmare 1,6 miljarder kronor till fler insatser inom psykisk hälsa och suicidprevention under 2024. Sverige var också först i världen med att skapa Elevhälsan och Bris, och först i världen (tillsammans med Norge) att förbjuda våld mot barn, både i hemmet och i skolan. Vi borde ha de bästa av förutsättningar att skapa en bra grund för ungas hälsa. Men – vi kan inte sitta i separata småprojekt och mäta och konstatera läget, år efter år

Vi behöver hitta orsaker till ungas psykiska ohälsa, skriver forskare med flera


Flera profiler har värvats av en konkurrent, den nya vd:n fick sluta efter en vecka och upprepade tekniska problem. Motgångarna har hopat sig för nätbanken Avanza som i morgon fredag släpper sin årsrapport. Efter ett omtumlande 2023 står Avanza nu utan flera viktiga poster. Bland annat saknas en vd sedan Rikard Josefson lämnade och i november ersattes av Knut Frängsmyr, som fick sluta efter blott en vecka på posten. Det gällde ett bygglov, eller saknaden av ett, och hittills har ingen ny vd tillträtt. Innan dess värvades åtta personer från Avanza till investmentbanken Carnegie, varav flera varit med och byggt upp nätbanken och varit profiler utåt. Bara för några dagar sedan meddelades ytterligare två avhopp till Carnegie – hållbarhetsansvariga Johanna Kull och produktchef Johan Bouzi. Carnegies väntas i år lansera en ny investeringsplattform vid namn Montrose som blir en direkt konkurrent. Satsningen drivs av två tidigare Avanza-chefer och ska erbjuda en tjänst lik Avanzas. Målgruppen för Carnegies satsning beskrivs som kunder som ännu inte är förmögna men som är på god väg att bli det.  Den gångna året har också präglats av upprepade tekniska problem där Avanzas hemsida flera gånger legat nere och hindrat kunder från att se sina innehav och utvecklingar. Har Sveriges nöjdaste kunder Samtidigt toppade Avanza återigen Svenskt Kvalitetsindex lista över nöjdaste kunder inom sparande och investeringar 2023. I bankens senaste rapport för tredje kvartalet redovisades också rörelseintäkter som ökat med 15 procent jämfört med motsvarande period året innan. Claes Hemberg jobbade som sparekonom på Avanza från att banken grundades fram till 2017. I dag är han oberoende ekonom och tror att helårsrapporten kommer se bra ut, mest eftersom nysparandet varit högt trots de svåra ekonomiska tiderna.  Om avhoppen säger han: – Det är naturligt att byta jobb efter 8–10 år och särskilt om Avanza är ens första arbetsplats. Han tror inte att personerna i fråga har något problem med själva verksamheten utan beskriver nätbanken som ett växthus, där många unga får utrymme att växa för att sedan ta nästa steg i sin karriär. Det är Johanna Kull, som snart lämnar Avanza för Carnegie, ense om och säger till SvD att hon är tacksam över sin tid på banken. I övrigt vill hon inte kommentera mer.  – Nu är utmaningen för Avanza rekrytering, men de tar sällan folk från storbankerna utan brukar fokusera mer på yngre och nyexaminerade krafter, säger Claes Hemberg. Haft teknikstrul  I en intervju i Dagens industri förra veckan svarade Avanzas grundare och styrelseordförande Sven Hagströmer på frågan om han var rädd för kompetensbrist efter avhoppen: – Nej, men det är enormt viktigt att verkligen ta hand om alla på firman. Sedan ska man komma ihåg att de som har lämnat nu inte ens är en procent av personalen. Vi har en låg personalomsättning, för att inte tala om kundomsättning, sa han  till tidningen.  De tekniska problemen verkar dock inte vara över. Senast under onsdagen ska nätbankens kunder drabbats av problem, rapporterar Aftonbladet. Avhoppen, vd-karusellen och de tekniska problemen kanske inte påverkar Avanzas flöde just nu, men kan komma att påverka kundernas förtroende, menar Hemberg. – Varje minut av teknikstrul är såklart pinsam för banken och påverkar de mest aktiva spararna. Om Carnegies kommande rival Montrose säger han att det återstår att se när tjänsten väl släpps. Han pekar på att det redan finns tjänster liknande Avanza, som sparplattformen Levler, och tror att nätbanken nu är tillräckligt etablerad för stå sig i konkurrensen.  SvD söker Avanzas ordförande Sven Hagströmer för en intervju.

Avanza pressas av avhopp och teknikstrul


Handfasta preppertips, en fascinerande kärlekstävling, inlyssnande om skrivprocesser och folkbildande om konst. SvD Kulturs Alexander Dominici tipsar om fyra intressanta poddar. Att tv-profilen Kalle Zackari Wahlström har en podd om prepping förvånar nog exakt ingen, men ”I väntan på katastrofen” har ändå funnits i två år nu utan att göra särskilt mycket väsen av sig. Konstigt, för Wahlström är känd och hans poddpartner Patrick Sellman pratar på en värmländska som är helt omöjlig att värja sig mot. Oftast pratas det om saker som konservering, vattenfilter och spannmål, men i ett nysläppt avsnitt tar duon ett grepp om omvärldsläget och beredskapen. Ett välbehövligt och jordnära samtal om säkerhetsläge i praktiken, efter ÖB:s skarpa varningar häromveckan. Podd: I väntan på katastrofen
Medverkande: Kalle Zackari Wahlström och Patrick Sellman
Längd: 40 min – 1 tim långa avsnitt
Avsnitt: Släpps på onsdagar
Produktion: Kalle Zackari-Wahlström Svenska versionen av dokusåpan ”Love is blind” har blivit vinterns stora lägereld. Jag själv sitter som klistrad hemma i tv-soffan och fascineras över märkliga personlighetsdrag som kommer fram hos deltagarna när de ska tävla i kärlek. ”Love is blind-podden” med Camilla Fågelborg och Joel Opazo Melin är ett ganska perfekt sätt att landa och processa efteråt. Varje tv-avsnitt ska så småningom få ett ackompanjerande poddavsnitt (hittills är bara två släppta) där duon plockar upp och dissekerar små detaljer och stora plot twists. Lustdrivet, lättlyssnat och lagom långt! Podd: Love is blind-podden
Medverkande: Camilla Fågelborg och Joel Opazo Melin
Längd: 45 min – 1 tim
Avsnitt: Släpps efter att avsnitten kommit ut på Netflix
Produktion: Camilla Fågelborg och Joel Opazo Melin Författaren Denise Rudberg har sedan slutet av förra året börjat släppa avsnitt där hon intervjuar andra författare som intresserar henne. Bland andra har deckarparet Kepler, Lena Andersson och Agnes Lidbeck medverkat. I senaste avsnittet, nummer sju, gästar Jonas Moström som debuterade som deckarförfattare för 20 år sedan. Moström är till vardags allmänläkare, vilket ger en del kunskaper som går att använda i skrivandet och om det berättar han engagerat. Rudberg är en följsam intervjuare och låter genuint nyfiken på ett sätt som sällan hörs i mer etablerade sammanhang. Podd: Jag vet vad du skrev…
Medverkande: Denise Rudberg med gäster
Längd: 40 min – 1 tim långa avsnitt
Avsnitt: Släpps sporadiskt
Produktion: Oh la la Sound Hur kommer det sig att ett modernt museum vill ställa ut en gigantisk tandkrämstub? Och varför är det viktigt med en tavla där hundar spelar poker? Såna frågor kräver svar och idén att avhandla konsthistorien genom nedslag i olika intressanta verk verkar funka på båda sidor Atlanten. Tidigare har jag skrivit om svenska podden ”Verket” som gör just detta och nu har jag upptäckt en amerikansk variant. Tamar Avishai är konsthistoriker och försöker genom  “The lonely palette” att popularisera den stora konsten, eller som hon själv säger ”återföra den till massorna – en tavla i taget”. Återstår att se om hon lyckas - den här podden är minst ett friskt steg i rätt riktning. Podd: The lonely palette
Medverkande: Tamar Avishai
Längd: 40 min - 1 tim långa avsnitt
Avsnitt: Släpps sporadiskt
Produktion: Debbie Blicher

Poddtips: Processa senaste avsnittet av Love is blind här


Brittisk kuppserie, lekfull fortsättning på ”Oliver Twist” och norsk politisk maktkamp. SvD Kultur guidar till de bästa nyheterna på svenska streamingtjänster. The Artful Dodger Dramakomedi, tv-serie, 8 avsnitt, Disney+ Dodger, den smidiga ledaren för de unga ficktjuvarna i ”Oliver Twist”, får här en fortsättning på sin historia. Det är 1850-talets Australien och den unge Jack Dawkins försöker etablera sig som läkare i den brittiska kolonin. Men när en gammal bekant från London dyker upp tvingas Dawkins/Dodger utföra en sista kupp. Den ypperliga karaktärsskådespelaren David Thewlis gör en oförglömlig Fagin en i fartig och otyglad serie som erbjuder underhållande sällskap. The gold Kriminaldrama, tv-serie, TV4 Play Detta är en serie jag har sett fram emot länge eftersom den hade brittisk premiär redan i februari 2023. ”The gold” skildrar ett av de största guldrånen i Storbritanniens historia. Det var 1983 som man kom över tre ton guld från en säkerhetsdepå vid Heathrow utanför London. Men stöldgodset, värt 99,3 miljoner brittiska pund i dagens värde, blir snart en belastning för de inblandande. Jag uppskattar en riktigt bra kuppserie. Dit kvalar denna definitivt in.  Seriemördaren i Wales Kriminaldrama, SVT Play Veckans andra brittiska verklighetsbaserade kriminaldrama handlar om jakten på en mördare som härjade i Wales på 1970-talet. Klipp till 30 år fram i tiden då ny teknik kan innebära lösningen på ett kallt fall med koppling till seriemördaren. Dramat växlar sedan mellan de två tidsperioderna, som binds samman av kriminalkommissarie Paul Bethell, ansvarig för utredningen av morden. Upptakten på denna visserligen något konventionella men nog så spännande deckare ger mersmak. Veckans höjdare Makten Drama, tv-serie, 12 avsnitt, släpps varje onsdag, SVT Play Röjigt underhållande norsk skröna om Gro Harlem Brundtlands väg till den norska politiska toppen. Här åskådliggörs hela processen och omständigheterna kring att skapa ”autentiskt” historiskt tv-drama. Med självreflekterande grepp – fiktionen bryts effektivt när skådespelarna tar om scener, kameror ses i bild och 1970-talsbygget rivs, medan rollfigurerna i tidstypiska kostymer promenerar runt i dagens Oslo – skrivs en elakt rolig och effektiv politisk satir. Mina tv-favoriter just nu 1. The curse (Sky Showtime)
2. Makten (SVT Play)
3. The gold (SVT Play)
4. I am Ruth (SVT Play)
5. True detective, s4 (HBO Max)

Äntligen är The gold här – Elias Björkman om tv-veckan


Nu har Northvolt pengar så det räcker. Lånet på 50 miljarder kronor ska göra att bolaget kan färdigställa den stora batterifabriken i Skellefteå, Northvolt Ett, säger Andreas Pettersson, IR-chef på Northvolt.  Finansieringen på drygt 50 miljarder kronor, som Northvolt gick ut med information om på tisdagen, kommer från 23 långivare. Diskussionerna har pågått i ett år, säger bolagets IR-chef Andreas Pettersson. – På lånesidan ska det här ge oss en kapacitet upp till 45 GWh i Northvolt Ett. Vi har byggt in viss flexibilitet vad gäller ytterligare kapacitet men annars ska lånefinansieringen vara färdig vad gäller Skellefteå, säger han. Med kapacitet menas lagringskapaciteten i de batterier som produceras i fabriken under ett år. De 50 miljarderna fördelar sig på 23 långivare, varav de flesta var med i en av Northvolts tidigare finansieringsrundor under 2019. Enligt Andreas Pettersson har långivarna gjort en mycket noggrann genomgång av Northvolts planer, innan de bestämde sig för att låna ut pengar till utbyggnaden av Northvolt Ett. – Det finns en tydlig affärsplan som de har gått igenom. Nu håller vi på att producera i de första två linorna och det kommer att skalas upp successivt i år och nästa år.  Även om lånefinansieringen för Northvolt Ett nu är klar, kan bolaget  fortfarande behöva komplettera med riskkapital, säger Andreas Pettersson. Northvolt Ett ska i en första fas nå en kapacitet på 16 gigawattimmar (GWh) i två produktionsenheter, samtidigt som det byggs ytterligare två enheter. På längre sikt ska kapaciteten nå 45 GWh och det finns även planer på att så småningom komma upp i 60 GWh.  Det finns en trygghet i att ha så många långivare med i finansieringen, säger Andreas Pettersson.  – Det är mycket jobb att hantera 23 motparter, alla ska gå till sina kredit- och investeringskommittéer, men det gör att de lär känna oss, säger han. Northvolt har orderstock på cirka 55 miljarder dollar, vilket framför allt är framtida produktion i fabriken i Skellefteå. Det är också den orderstocken som ligger som säkerhet för de 23 långivarna.  Även om det finns fördröjningar när det gäller tillverkningskapaciteten i Northvoltfabriken, så är orderstocken säker, enligt Andreas Pettersson. Det bottnar i det täta samarbetet mellan Northvolt och de kunder inom fordonsindustrin som så småningom ska använda batterierna i sina bilmodeller. – Vi jobbar i tre, upp till fyra år med R&D-utveckling med varje kund för att ta fram det de vill ha. Så länge vi levererar har kunderna normalt sett förbundit sig, över sju till åtta år, att köpa de här volymerna från oss.  Modellen att bygga orderstock och därefter använda orderstocken för att finansiera produktion kommer Northvolt att använda i nya fabriker som planeras i bland annat Tyskland och Kanada. – Vi lånar framför allt mot de här kontrakten och så länge vi bygger fabriken så kommer intäkterna så småningom. Samtidigt som Northvolt planerar för långsiktig tillväxt med flera nya fabriker, måste bolaget fokusera på att få upp kapaciteten i Northvolt Ett, som under hösten 2023 var lägre än väntat. Är det skillnad nu jämfört med höstas? – Ja, kapaciteten går uppåt hela tiden, men det är många olika steg och processer som ska synkas med varandra.  Full kapacitet för den första fasen är 16 GWh, när kommer ni upp i det?  – Det ska vi nå under de kommande två åren och samtidigt bygger vi de två andra linorna. Är ni oroliga för att det kan bli nya förseningar? – Nej, man får komma ihåg att vi har ett väldigt nära samarbete med kunderna och vi utvecklar produktionen i nära samarbete med dem. Northvolts orderstock ligger på cirka 55 miljarder dollar, vilket är samma nivå som för ett år sedan

Northvolt lånar 50 miljarder: nu räcker pengarna till Skellefteå


Han är doldisen som slog Mikael Persbrandt och utnämndes till Guldbaggegalans mest gråtmilda prismottagare. Nu berättar Joel Spira om livshotande händelsen bakom tårarna. Det har gått  knapp 16 timmar sedan Joel Spira tog emot en Guldbagge för bästa manliga skådespelare i en huvudroll. Men kvällen hade kunnat tillbringas någon helt annanstans.  För bara två veckor sedan drabbades han av en akut hjärtinfarkt, 42 år gammal. Därav orden ”Tack för att du räddade livet på mig” i hans tal, riktade till frun. – Hon jobbar inom vården, var väldigt redig och ringde ambulans direkt. Tack vare det kom jag in snabbt och blev opererad inom en timme. Så nu är jag helt återställd, säger han när vi ses dagen efter galan på Cirkus, på ett mindre glamoröst kvarterscafé ett stenkast från lägenheten i Solna. I efterhand är Joel Spira medveten om att de där orden blev hängande som ett stort frågetecken i den glimrande Guldbaggeparty-bubblan. Liksom att tårarna både i talet och SVT:s eftersnack berörde, de som fick DN att  utnämna honom till ”Kvällens mest gråtmilda pristagare”.   Samtidigt vill han inte göra en stor sak av den livshotande händelsen, men väljer ändå att tala om den nu, ”för att undvika missförstånd”. Han är noga med att understryka att han nu är helt återställd, men att upplevelsen förstås skakade om livet rejält, även om infarkten inte kom som en total överraskning, utan är ärftligt betingad. – Jag hade varit och tränat och så pang, hände det bara. Det är en sak om du har levt rövare i ditt liv, men det har jag faktiskt inte. Då får man tacka för att sjukvården ändå fungerar. Personalen på hjärtintensiven var helt fantastisk! Den borde jag ju också ha tackat i går! Något Joel Spira däremot gärna talar om är den Guldbagge han just har fått för sin första huvudroll i en film,  för sin tolkning av antihjälten Dimman i Axel Peterséns noirthriller ”Syndabocken””, en ångerfull lotterisvindlare som söker förlåtelse hos sin för detta affärspartner, numera bosatt i det svenska spelparadiset Malta – en förhållandevis smal produktion (även om Tommy Nilsson finns i rollistan) och som just nu bara kan ses på ett fåtal biografer i Stockholm. Trots uppmärksamheten det sista dygnet  verkar Joel Spira ännu inte ha drabbats av hybris. Tvärtom återkommer han flera gånger till ordet tacksam under de fyrtio minuter vi hinner ses innan han måste kasta sig in i en taxi till Radiohuset för nästa intervju kl 15. Tacksam är han också för kollegornas generösa gratulationer. – Det var en riktigt pojkdrömskväll, nästan som en fantasi! Och ett fint bevis på att man kanske i varje fall har försökt att vara schyst mot andra också på vägen, säger han. Joel Spira växte upp i Birkastan och Solna. Med en pappa som var läkare och en mamma som var en konstnärlig allti-i-allo drömde han som barn om att vara ”McGyver”, sedan fotbollsproffs.  – Jag sportade mycket, men var också en drömmare.  På universitetet började han plugga biologi, med målet att bli läkare som pappa. Teatern hittade han till först senare, genom en klasskamrat som gick på Spegelteatern. Här kom Joel Spira sedan att både spela och jobba en tid innan han kom in på Teaterhögskolan i Malmö. Slutproduktionen handlade om hans tics, de han led av under uppväxten men som sedan försvann helt.  Varför det blev teater vet han inte riktigt.  – Det får jag väl gå i terapi några år till innan jag kan svara på, men det handlade väl om något typ av bekräftelse

Joel Spira om Guldbaggen: Skämdes nästan när jag fick priset


De blodiga attackerna sprider sig i Mellanöstern. Pakistans flygvapen har nu svarat på Irans senaste attack. Motanfallet ska ha skett mot en milisgrupp som uppehöll sig utanför staden Saravan och krävt dödsoffer bland kvinnor och barn.  Attacken ska ses som en vedergällning på det det anfall som Iran tidigare utförde mot baser disponerade av sunnimuslimska Jaish al-Adl. Gruppen opererar i provinsen Balochistan som gränsar mot Iran. Trakten har en historia av långvariga konflikter mellan separatister och militanta grupper från de två grannländerna.  Enligt iranska medier ska vedergällningen ha bestått av robotattacker från Pakistan, som på onsdagen kallade hem sin ambassadör från Teheran. Nio ska ha dött i attacken, skriver iranska medier enligt BBC. Pakistans premiärminister avbryter sitt deltagande vid Världsekonomiskt forum i Davos. 80 personer dödades vid årsdagen Det följer på flera Iranuppbackade attacker i Mellanöstern som skett sedan den 3 januari. Då dog omkring 80 personer när den iranska staden Kerman skakades av två bombdåd. Det skedde vid en ceremoni för att hedra minnet av den militäre ledaren Qassem Soleimani som dödades i en amerikansk drönarattack 2020. Men attackerna i regionen kommer inte bara från Iran. Sedan den 7 oktober förra året, då kriget bröt ut efter Hamas attack mot Israel, har både Israel och dess allierade USA slagit till utanför Gaza. Det handlar om mål i såväl Jemen som Syrien, Irak och Libanon med kopplingar till Iranstödda rörelser.  Attackerna med stridsflygplan har riktats mot baser och ammunitionsförråd. Den stora attacken i iranska Kerman för 14 dagar sedan har ingen uppenbar koppling till konflikten i Gaza, men ses av bedömare som det som kan bli den hittills största gnistan som skulle kunna leda till ett mer omfattande regionalt krig. – Även om olika läger vill hävda att dessa händelser hänger samman politiskt gör de inte nödvändigtvis det operativt sett, säger Rouzbeh Parsi, programchef vid Mellanöstern- och Nordafrikaprogrammet på Utrikespolitiska institutet (UI).  Han fortsätter: – Det vi ser är en samling låsta allianskombinationer på ett eskalerande plan – alla försöker avskräcka varandra genom olika aktioner. Länge sedan en sådan våldsam utveckling Han tillägger att vi får gå tillbaka en bra bit i historien för att kunna skönja en lika våldsam utveckling i regionen. – Situationen är farligare än på länge. Mycket på grund av att stater och icke-statliga organisationer nu har en tydligare och starkare självbild. Och även en mycket större kapacitet, säger Rouzbeh Parsi. Rouzbeh Parsi beskriver de olika attackerna som ”nödvändiga” sett ur angriparens perspektiv. – Insatserna har blivit större. Det räcker inte bara med retoriska fördömanden av varandra genom pressmeddelanden, säger Rouzbeh Parsi. Angrepp från de shiamuslimska huthirebellerna i Jemen har skärpt läget avsevärt kring fartygstransporterna genom Röda havet, vilket hotar världshandeln. – Huthirörelsen har med sina attacker lyckats med vad man föresatt sig – att visa sin förmåga och makt att hota vad de ser som västerländska intressen och vinna poänger på hemmaplan. Resultatet är att försäkringspremierna från Lloyds (världsledande försäkringsbolag inom shipping) går upp, konstaterar Rouzbeh Parsi. Ett 40-tal angrepp sedan i november Ett 40-tal angrepp mot fartyg har registrerats sedan anfallen tog fart i november, vilket har fått många fartygskaptener att i stället styra söderut runt Afrikas sydspets Godahoppsudden, en omväg på minst tio dygn. Senast på tisdagen besköts och träffades ett grekiskt fraktfartyg på väg från Vietnam till Israel utanför Jemens kust, på väg in i Suezkanalen.  Februari 2021 klassificerade USA inte längre huthirebellerna som en organisation som utför global terrorism. Under onsdagskvällen svensk tid kom beslutet att USA åter terrorstämplar Huthirörelsen.  – USA har förvisso den militära kapaciteten

Experter om attackerna i Iran, Pakistan och Jemen: ”Ett eskalerande plan”


Priskriget på elbilsmarknaden trappas upp ytterligare ett steg. Tesla hävdar att de lyckats göra sin produktion billigare och sänker priserna på storsäljaren Model Y som tillverkas i Berlin. Den amerikanska elbilstillverkaren Tesla försöker få ny fart på elbilsmarknaden genom att ännu en gång sänka priserna. Den här gången handlar det om storsäljaren Model Y som tillverkas vid Teslas förhållandevis nya fabrik utanför Berlin. Priserna sänks både i Sverige och på flera andra håll i Europa. Det innebär att den billigaste varianten av Model Y nu kostar 534 000 kronor. Den största sänkningen gäller modellen med längst räckvidd. Den blir 55 000 kronor billigare, en nedgång med 8 procent. Prissänkningen kommer att få stor effekt på hela elbilsmarknaden eftersom Model Y står för en stor del av marknaden. Model Y blev till exempel den överlag bäst säljande bilen i Sverige under förra året. Enligt Teslas egna uppgifter blev Model Y även den bäst säljande bilen i Danmark, Island, Norge, Nederländerna och Schweiz. Andrahandsvärdet på Tesla sjunker Globalt har Tesla genomfört en rad sänkningar det senaste dryga året. I Europa ledde det till att priserna för ett år sedan sänktes med upp emot 150 000 kronor, motsvarande drygt 20 procent. Det ledde till kritik mot Tesla för att de därmed också sänkte andrahandsvärdet för de bilar som kunderna tidigare köpt. Sänkningarna är bland annat en följd av att det börjat gå trögare än väntat på elbilsmarknaden. Många konsumenter tvekar inför att köpa en förhållandevis dyr elbil när de pressas av höga räntor och stigande priser samtidigt som elbilssubventioner slopats, bland annat i Sverige. Enligt analysfirman Schmidt Automotive minskade till exempel försäljningen av elbilar i Västeuropa med 5 procent under sista kvartalet 2023, jämfört med samma period året före. Räknat på hela året ökade däremot försäljningen med drygt 25 procent.  Elbilsmarknaden backar Prissänkningarna är ett försök att få högre fart på försäljningen och andra elbilstillverkare har följt efter. Nyligen stod det till exempel klart att Volkswagen i Sverige i praktiken sänker priset för flera av sina elbilar med drygt 15 procent. Sänkningarna är även ett sätt att möta den ökade konkurrensen på elbilsmarknaden. Flera nya kinesiska tillverkare håller på att varva upp försäljningen i Sverige och på de andra europeiska marknaderna. Det gäller exempelvis BYD som under senaste kvartalet gick om Tesla i försäljningsvolym och då kvalade in som världens största tillverkare av elbilar. Tesla motiverar den senaste sänkningen med att de har lyckats göra produktionen mer effektiv vid den nya fabriken i Berlin där Model Y tillverkas. Där införs just nu bland annat tekniken med megacasting/pressgjutning där bilarna på sikt ska sättas samman av bara tre stora delar, i stället för av en rad olika delar. Det sänker kostnaderna och Tesla räknar med att kunna pressa kostnaderna ännu mer när batterifabriken alldeles intill bilfabriken är fullt utbyggd. Volvo följer efter Tesla Flera tillverkare är på gång med liknande lösningar. Volvo Cars satsar till exempel på megacasting vid sin stora anläggning i Torslanda. Volvo Cars har precis också börjat leverera sin nya mindre elbil EX30. Den ligger betydligt lägre i pris än bolagets tidigare elbilar men Volvo räknar ändå med att den ska vara betydligt mer lönsam att tillverka eftersom den byggs på en plattform som helt riktas in mot elbilar.

Tesla sänker priset på modell Y med 55000 kronor


Ebba Busch bjöd in Magdalena Andersson till ett möte på tu man hand – men möttes av en hård replik. ”Det är lögn”, svarade KD-ledaren och gick iväg. Inbjudan från den kristdemokratiska energiministern kom mitt under onsdagens partiledardebatt i riksdagen.  – Önskar Magdalena Andersson att sitta ner med mig själv? För det gör jag mycket gärna, sa Ebba Busch.  Syftet med ett sådant möte skulle vara att diskutera energipolitiken, och framförallt förutsättningar för ny kärnkraft. Företrädare för näringslivet har flera gånger önskat en bred överenskommelse över blockgränsen. – Jag för samtal med flera framträdande nuvarande och före detta socialdemokrater. De är konstruktiva, det är kunnigt och många svåra avvägningar, sa Ebba Busch och berättade att hon gärna fortsätter tillsammans med Magdalena Andersson.  Men S-ledaren var inte särskilt sugen.  – Jag vet inte vilka socialdemokrater som Ebba Busch samtalar med men mitt tips... – Fredrik Olovsson! flikade Ebba Busch in trots att det inte var hennes talartid.  – ... mitt tips är att tala med dem som är i riksdagen. Fredrik Olovsson har fått möjligheten att titta på regeringens färdiga produkt precis innan den ska läggas fram till riksdagen. Det är inga riktiga förhandlingar.  Fredrik Olovsson är riksdagsledamot och Socialdemokraternas energipolitiska talesperson. Enligt Magdalena Andersson har han inte deltagit i regelrätta förhandlingar.  – Det är ingen idé att bjuda in mig för att berätta vad regeringen vill, men den dagen som regeringen är beredd att förhandla för att nå en bred och långsiktig energiöverenskommelse då är vi såklart beredda att delta.  Efter svaret var replikskiftet slut.  – Det är lögn, sa Ebba Busch och gick iväg. Till journalister utanför kammaren sa Ebba Busch att Magdalena Andersson antingen  ljuger eller inte har koll.  – Möjligtvis att hon totalt har underminerat sin egen företrädare och sitt eget parti.  Vad var en lögn? – Att hon påstår att vi inte haft energipolitiska samtal under hösten och att vi inte varit beredda att ge och ta. Jag förstår verkligen inte vad Magdalena Andersson gjorde.  Enligt Ebba Busch har Socialdemokraterna haft möjlighet att komma med önskemål, under samtalen med Fredrik Olovsson. – Om S har önskat se något i energiproppen som de inte fört fram, då är det deras problem. De har mött en energiminister i mig som varit beredd att lyssna. Vi har alltså visat dem proppen och varit beredda att göra ändringar innan den gick ut på remiss. Fredrik Olovsson säger att Socialdemokraterna och andra partier bjudits in till möten där de fått ta del av vad regeringen tänker göra., men inte haft möjlighet att påverka politiken.  – Något utrymme för förhandlingar har överhuvudtaget inte funnits.   Ljuger Ebba Busch?  – Om hon menar att det här är förhandlingar skulle jag säga att det är en lögn.

Ebba Busch bjöd in Magdalena Andersson till möte – fick vasst svar


Daria Serenko kan inte göra någon skarp och bekväm åtskillnad mellan sig själv och de krigshetsande ryssarna. Det är hennes stora dilemma, men det är också vad som räddar henne, skriver Håkan Lindgren. Daria Serenko dömdes till två veckor i ryskt häkte för att hon under det senaste valet delade Navalnyjs råd om hur man ska rösta taktiskt för att få bort Putins kandidater. Cellvistelsen jämför hon med ”att göra en lång resa i en mycket gammal sovvagn”. Många ryssar har gjort en liknande resa; Maria Aljochina från Pussy Riot satt samtidigt några celler bort. I ”Jag önskar mitt hem aska” har Serenko samlat sina anteckningar om fängelsevistelsen, om kriget och om det Ryssland som hon bestämmer sig för att lämna. På svenska finns tidigare ”Flickor och institutioner” (se min recension i SvD 26/11 2022). Hur reagerar hon på domen? ”Ingen får stjäla dessa femton dagar av mitt liv. Jag måste genomleva dem med en känsla av att vara hel och sysselsatt”, skriver hon. Så tänker en stark människa. Hon hade kunnat vägra acceptera de orättvisor hon utsätts för, men den som vägrar acceptera sin omgivning förbjuder samtidigt sig själv att existera, och amputerar sin egen upplevelseförmåga. Serenko har modet att förbli närvarande i sina känslor. Därför kan hon se att även fångvaktaren är människa: ”ganska trevlig, som om han var lika förvånad som jag över att jag sitter inne”. Och därför behåller hon, trots mordhot och fängelse, förmågan att skriva meningar som den här: ”jag vill vara […] en ren impuls som sätter allt levande i rörelse så att det ska kunna andas in i en enda omfamning och känna hunger, oro, förälskelse, begär, törst, värme”. Anteckningarna varvas med dikter. Hennes prosa är poetisk, men dikterna blir ofta obearbetade uppräkningar. I en av dem listar hon alla sätt på vilka kvinnor tar skada av krig och putinism, tills det verkar som om alla kvinnor var utbytbara, och som om hon hade glömt att hon några sidor tidigare nämnde att även kvinnor stöder kriget. Men just när det är risk att ordet ”kvinnor” förvandlas till en avlägsen abstraktion får Serenko sällskap av två alltför verkliga kvinnliga fångar, som hon snart inte står ut med. Deras samtal ”påminde om en ny, svordomsfylld version av ’I väntan på Godot’”. Den ena har kört rattfull, den andra har knivhuggit sin man. Serenko tar till öronproppar medan hon anklagar sig själv för att vara ”kräsmagad”. Sedan kickar hennes erfarenheter som feministisk aktivist igång, och hon gör sitt bästa för att hjälpa sina medfångar. I fångenskap, skriver Serenko, ”famlar man efter grunden som ens personlighet är uppförd på och i den grunden hittar man för länge sedan begravda budskap från det förflutna till framtiden”. Hon ”kämpar för att hålla tillbaka mina banala och osunda känslor”. Samma mod och samma självrannsakan hörde jag när exilförfattarna Jelena Kostiutjenko och Jana Kutjina nyligen besökte Stockholm. Kostiutjenko, som överlevt en förgiftning, och Kutjina, som fötts med cerebral pares, frågade sig på vilket sätt de själva har bidragit till det nuvarande läget i Ryssland, som enligt dem har blivit en fascistisk stat. Jämför med hur det brukar låta när deras svenska eller amerikanska motsvarigheter skriver om Trumpväljare och sverigedemokrater: fascisterna, det är de andra, de som egentligen inte hör hemma i vårt land. Serenko kan inte göra någon skarp och bekväm åtskillnad mellan sig själv och de krigshetsande ryssarna. Det är hennes stora dilemma, men det är också vad som räddar henne

Recension: Jag önskar mitt hem aska av Daria Serenko


Maria Sundbom förmedlar diskret en kvinnas fruktansvärda berättelse i en uppsättning som överlåter känslorna åt publiken. I en av världsdramatikens värsta tragedier dödar Medea sina egna barn för att hämnas sin makes svek. Det är svårt att inte tänka på denna ”främmande kvinna” när Maria Sundbom ger oss en berättelse om en italienska i Schweiz. ”Jag tror det är vår därute” bygger på en sann historia, utifrån vilken den italienska journalisten Concita de Gregorio skrev en psykologisk thriller 2015. Vägen till svenska scener ser lite kringelikrokig ut, med många inblandade, i regi av Gaia Saitta. I grunden är dramat en monolog, men via närvarande statister, som ibland videoprojiceras i fonden, får Maria Sundbom hjälp att berätta historien, i ett slags dialoger. Som om hon skulle behöva hjälp! Senast har jag sett henne på Teater Brunnsgatan fyra i pjäser av Staffan Göthe och Martina Montelius. Skådespelare med sådan komisk begåvning klarar allt!  Liksom uppsättningen går jag omvägar till vad det verkligen handlar om: Irina som blir med barn med Mathias, föder tvillingflickor, som han en dag försvinner med. Och som sedan dess är försvunna. Själv tar han livet av sig på dramatiskt vis. Irina måste alltså leva med en outhärdlig förlust, hon måste också stå ut med att inte veta. Maria Sundboms Irina börjar sin berättelse i ett slags nu för att sedan göra återblickar på ett liv som blir alltmer detaljreglerat av maken. Han slår inte, men verkar ändå vara en riktig hustrumisshandlare. Han styr henne med instruktioner på postitlappar. Parets terapeut tycks anse detta vara litet lustigt. Irina blir alltmer känslomässigt isolerad likt Mia Farrows rollfigur i ”Rosemarys baby” vars skådespelande make gör en deal med djävulen för att få en viss roll. Bland annat verkar det som att Irina inte tas på allvar i makens hemland Schweiz just för att hon kommer från Italien. Det vet man ju hur känslomässiga och överdrivna och opålitliga italienare är!   Kanske för att motbevisa denna fördom skildras Irina här som mycket sansad, ja stundtals återhållen i sina känslor. Känslorna får vi i publiken ana oss till och själva erfara.  Varför då statister och videoprojektioner? En avsikt kan vara att göra berättelsen mer omväxlande och underhållande för publiken. En annan att visa hur svårt Irina själv har att närma sig det allra mest smärtsamma. En tredje att visa på det stöd hon ändå får, av sin farmor, av sin bästa vän. För en poäng med uppsättningen är att förmedla att Irina överlever, trots allt. Vi får tidigt aningar om att hon har börjat läka med hjälp av en ny kärlek. Ändå får hon kämpa mot den del av omgivningen som anser att hon inte bör skratta på avgrundens rand. Men det är klart att hon får, ja måste, för att komma vidare. Det är möjligt att dra paralleller till Irinas situation, både från konsten och verkligheten. På det sättet är hon sannerligen inte ensam. Därför känns det litet hoppfulla slutet något påklistrat. Vi har redan påmints om att det finns andra kvinnor som förlorar sina barn på fruktansvärda vis. Och att Irina har fått nycklar till ett nytt liv.  Maria Sundbom har sagt att hon undvikit den verkliga historien för att gestalta en teatertext, helt enkelt. Men jag anar ändå en hänsynsfullhet som jag hoppas hon kan släppa. Då blir det ännu bättre.

Recension: Maria Sundbom gestaltar Irinas trauma på Riks


Romina Pourmokhtari (L) får sitta kvar som klimatminister och säger till SvD att omröstningen ”stärkt” henne. Riksdagsledamöterna som ville fälla henne var långt ifrån majoritet. Strax före jul väckte Centerpartiet och Miljöpartiet misstroende mot klimat- och miljöminister Romina Pourmokhtari (L). Anledningen var att partierna anser att klimathandlingsplanen som regeringen presenterade i mitten av december inte sänker utsläppen av koldioxid. Även Vänsterpartiet ställde sig bakom misstroendet. Socialdemokraterna väntade med sitt besked, men meddelade kvällen före omröstningen att S-ledamöterna skulle lägga ner sina röster.  Efter omröstningen stod det klart att Romina Pourmokhtari med stor marginal får sitta kvar. Romina Pourmokhtari säger till SvD att en misstroendeförklaring är det starkaste verktyget i riksdagen, och att det är allvarsamt att ett sådant väcktes mot henne. Men hon kände sig trygg när hon gick in i kammaren.  – Att man väcker misstroende har mycket med politiken jag genomför att göra. Mer möjligheter för kärnkraften, mer havsbaserad vindkraft, mer laddinfrastruktur. Man vill i stället ha oppositionens politik. Det är ett sätt att använda det här verktyget som också många andra i dag har påpekat är ganska olämpligt. För att fälla Pourmokhtari hade det krävts att minst hälften av alla ledamöter, alltså 175 stycken, röstade ja till misstroendet. Men C, MP och V samlade bara ihop 66 röster. – I praktiken så betyder det här att jag är stärkt av riksdagens kammare, som har gett ett mandat i mitt personliga förtroende och i det arbete som jag genomför som klimat- och miljöminister.  Hon fortsätter: – Så nu ser jag att jag har ett stärkt förtroende i att fortsätta genomföra de förändringar i politiken som vi behöver genomföra. Det finns ganska mycket att städa upp efter åtta rödgröna år. Socialdemokraternas partiledare Magdalena Andersson säger till SvD att hennes parti är väldigt restriktivt med ”misstroendevapnet”. Partiet vill avvakta de anmälningar till konstitutionsutskottet som gjorts mot Romina Pourmokhtari och som ska avgöras i vår.  Att ni lägger ner era röster, kan det tolkas som att ni har förtroende för regeringens klimatpolitik och för klimatministern? – Vi är väldigt tydliga med att vi inte har förtroende för regeringens klimatpolitik eller för klimatministern. Men en misstroendeomröstning handlar inte om man gillar eller ogillar regeringens politik, utan om en minister har misskött sig. Är oppositionen splittrad?  – Vi kommer från lite olika traditioner i våra partier. Jag tycker inte att det är något konstigt. Däremot är vi oerhört enade i hur ansvarslös regeringens klimatpolitik är. Mot svenska folket i dag, mot Sveriges säkerhet, inte minst mot framtida generationer. Miljöpartiets språkrör Daniel Helldén säger att han är förvånad över att Socialdemokraterna ”inte tar klimatfrågan på större allvar”. – Jag hade hoppats att vi hade en gemensam opposition som kunde gå fram. Att vi kunde sätta press på de liberala riksdagsledamöterna, där vi har många som tycker att hanteringen av klimatfrågan är under all kritik och sannolikt hade kunnat gå med oss.  Visar det här på en spricka i oppositionen?  – Vi tycker att frågan är så allvarlig att det är fråga om ett misstroende, Socialdemokraterna gör en annan bedömning, jag är förvånad över det men så är läget. Centerpartiets ledare Muharrem Demirok säger att det tidigt stod klart att det saknades majoritet för att fälla Romina Pourmokhtari.  – Min förhoppning var att alla ledamöter skulle ha sett sig själva i spegeln inför den här omröstningen och insett att det här är allvarligt. Klimatkrisen är här och nu

Romina Pourmokhtari (L) sitter kvar som klimatminister


Chockeffekten uteblir i SVT:s ”Anal extas”. Hur kan 47 minuter om att ta saker i tvåan bli så tråkiga? undrar Johannes Klenell. Jag förväntade mig så klart inte porr av SVT Edits dokumentär ”Anal extas”. Men när pressmeddelandet utlovat en källa till orgasm ”5 centimeter in i den manliga röven” och producenten Erik Galli påstår sig ställa grovt privata frågor samt hoppas Sverige kan förlåta honom – då vill man ju att det ska bränna till lite.  Missförstå mig rätt. Jag uppskattar verkligen att information av typen ”Ligga med P3” finns. Men människor med den subkulturella identiteten ”väldigt, väldigt intresserad av sex” blir snabbt så fruktansvärt ointressanta. Själva gökandet konverterat till en materialsport. Är deras öde att en dag försöka att gå förbi kön till Spy Bar med argumentet ”känner du inte igen oss? vi är ju carbonaraparet” för att bli bryskt avvisade? Det är mörkt. Det finns också något sorgligt desperat i att ”Gift vid första ögonkastets” Ida och Arvid Stark så fullständigt gått in i rollen som ”carbonaraparet” med hela svenska folket. Tankarna går till managern i ”Extras” vars claim to fame är att ha spelat Barry i såpan ”Eastenders”. Är deras öde att en dag försöka att gå förbi kön till Spy Bar med argumentet ”känner du inte igen oss? vi är ju carbonaraparet” för att bli bryskt avvisade? Det är mörkt. Och synd, för inte minst Arvid Stark är intressant när hans tvärsäkra jägarexamen i tantrisk orgasm-persona får någon sekunds spelrum. Paret har, ända sedan de möttes, skapat en sexuell rovdjursenergi på ”Godzilla vs Kong”-nivåer där städer kan rivas av bara farten. Här finns uppenbart så mycket mer att gräva i än ett svennebananigt kinksnack om pasta. Fonden för dokumentären är parets resa till ”Venusgården”. Där ska de lära sig stimulera prostatan. Men inget får riktigt tiden som behövs. Korta scener varvas i stället med entreprenörers och influencers lösa tankar om pegging. På så vis lyckas man till och med göra scenerna där paret ser en ”Pulp fiction”-gimp i sexgunga få prostatanjutning till en rätt torr upplevelse. Efteråt har paret inte mycket att säga. I stället tar man till tricket att rulla in en B-kändiskavalkad, vilket mest ger känslan av misslyckat Bindefeldmingel på en ungdomsmottagning. Tony Irving berättar att han är ”både flipp och flopp”. Bingo Rimér är där. ”Fräcka fredags” Malena Ivarsson har en nyrenässans bland Stockholms produktionsbolagsmänniskor, hon ska med. Även nyblivna ansiktet utåt för Darkside-medelåldern, Linda Skugge, tittar pliktskyldigt förbi.  Trots alla proffs är killen som Kajsa Warg-experimenterat med tandborste och duschtvål intressantast i kavalkaden. Men frågan kvarstår. Hur kan 47 minuter om att ta saker i tvåan bli så tråkiga?  Tomhetskänslan gjorde sig gällande även i Erik Gallis tidigare produktion ”SD-bögar”. Han får det aldrig riktigt att skava. Går aldrig på djupet. Då som nu är pitchen hyfsat spektakulär – utförandet högst ordinärt och harmlöst.  SVT söker en ung publik med vågade ämnen och 20 år gamla ”Fråga Olle”-format.  Det enda som saknas i en nervöst opartisk public service-mix av medverkande i Tidösverige 2024 är en utläggning av Hanif Bali om invandringens konsekvenser i röven.  Vad produktionen påstår vara något som aldrig tidigare visats på svensk television blir mest gammal vanlig småputtrig sexologisk utbildningsradio. Säkert bra för folkhälsan, inte speciellt grovt.

SVT:s dokumentär Anal extas blir en torr tittarupplevelse


Rekordmånga 3D-vapen beslagtas av polisen, men lagstiftningen står i vägen för att döma tillverkarna. ”Vi har definitivt misstankar om att kriminella nätverk tillverkar 3D-vapen”, säger kriminalinspektör Johan Gustafsson. Plastikov är namnet på en automatkarbin av kalasjnikov-typ. Det som framför allt skiljer den från sin förlaga är att den är gjord i plast och utskriven från en 3D-skrivare. Trots sitt material är den fullt användbar. Instruktioner på hur man gör finner man med en enkel googling. Ett par klick räcker för att sätta igång en nedladdning och inom några sekunder har man mapparna med instruktioner på sin dator. I en mapp visas fotografier, i en annan finns ritningar och en shoppinglista. En fjäder, ett rör i stål, några rullar av plasttråd och en 3D-skrivare är allt som behövs. Sedan är man redo att skriva ut sitt vapen. Under 2023 beslagtog svensk polis 29 vapen tillverkade med 3D-skrivare, något P3 Nyheter var först att rapportera om. Det var ett rekordår och mer än en fördubbling från året innan, då antalet låg på 12. Kriminalinspektör Johan Gustafsson arbetar på Nationellt skjutvapencenter hos polisen, ett nystartat samarbete mellan polisen och Tullverket som verkar för att förbättra utredning och lagföring av vapenbrott. – Det är svårt att se var dessa vapen tillverkas. Vi vet inte om de har gjorts inom landet eller importerats utifrån, säger han. Det beror på att 3D-vapen, till skillnad från traditionella vapen, saknar tillverkningsnummer. Vapnen har därför fått namnet ”ghostguns”, spökvapen. – Vi undersöker hur man ur ett forensiskt perspektiv skulle kunna knyta ett vapen till en skrivare, säger Johan Gustafsson. Sverige är inte det enda land där en ökning kan skönjas. I december 2023 publicerade EU:s polisorgan Europol resultaten från en utredning om illegala skjutvapen. Flera illegala 3D-fabriker hittades under det gångna året, bland annat i Kanada, Spanien och Tyskland. Europol beskriver dessa uppdaganden som en markör för den ökade användningen av 3D-skrivare inom illegal vapentillverkning. ”En snabb utveckling inom en avancerad teknologi kan göra detta till en mer betydande hotbild inom en snar framtid”, kommenterade Ina Mihaylova, en talesperson vid Europol. 3D-vapnen är huvudsakligen gjorda av plast. Det gör livslängden betydligt kortare än för traditionella vapen. Samtidigt har Nationellt forensiskt centrum (NFC) hos polisen noterat allt bättre kvalitet på de beslagtagna vapnen, berättar Gustafsson. Metalliska skrivare skulle förbättra kvaliteten ytterligare. Dessa finns redan, men de kostar betydligt mer än plastskrivarna. SvD har testat att ladda ned mappen med instruktioner till 3D-vapen och lyckats utan svårigheter. Inte heller är det olagligt. Att skriva ut vapnet, själva tillverkningen, är inte heller olagligt, så länge det inte bedöms som förberedelse eller eventuellt försök till vapenbrott. Lagstiftningen innehåller flera gråzoner när ett illegalt vapen fortfarande är under tillverkning. I FN:s vapenprotokoll ställs krav på att vapentillverkning ska vara kriminaliserad. Men i svensk rätt har detta krav endast tillgodosetts i lagen om krigsmaterial, en lag som enligt Gustafsson inte går att tillämpa på de enhandsvapen som polisen ser många av i kriminella miljöer. Där har Polismyndigheten uttryckt behov av förändring i lagstiftningen. Innehav av ett egentillverkat 3D-vapen där alla delar är monterade är emellertid olagligt. – Även om man har vapenlicens är det i dagsläget omöjligt att få tillstånd till att inneha 3D-vapen, eftersom de saknar legalt användningsområde, säger Johan Gustafsson. I slutet av 2023 trillade en dom in gällande 3D-vapen

3D-vapen ökar i Sverige – lagligt skriva ut vapnet med 3D-skrivare