Färgleverantörens dokumentation Tekniska datablad Färgleverantören ska tillhandahålla tekniska datablad för varje produkt.


I det tekniska databladet ska följande framgå: rekommenderat användningsområde färgtyp och bindemedel, se tabell C.1 torrhalt, sträckförmåga och VOC krav på förbehandling rekommenderat skikttjockleksintervall appliceringsvillkor appliceringsmetod spädningsrekommendationer torktider (dammtorr, klibbfri, övermålningsbar och brukstorr) rekommenderade kombinerbara produkter utgivningsdatum Anmärkning: Rekommendation för rengöring av redskap kan anges


Färgsystem Rekommendationer om vilka färger som ska ingå i ett färgsystem ska ges av färgleverantören. Rekommendationer om vilka underlag färgsystemet är avsett för ska anges av färgleverantören.


Om färgsystemet är lämpligt att användas på ny fabrikslackerad plåt ska detta anges. För varje underlag ska krav på förbehandling anges. Varje färgskikt ska beskrivas med produkt, övermålningsintervall och skikttjocklek. Färgsystemets totala skikttjocklek ska anges. Systemdatablad upprättas för hela systemet.


Undersökningar och provningsmetoder, SS 184007 Denna standard vänder sig i första hand till konsulter som ska undersöka status och kondition på det plåtmaterial som ska målas om och därefter upprätta en arbetsbeskrivning. Men den kan också vara till god nytta för en entreprenör som fått ett totalt åtagande.


Här beskrivs hur ett tak ska undersökas och framför allt hur det ska dokumenteras. Men mera speciﬁkt beskrivs hur man identiﬁerar olika typer av fabriksbeläggningar och olika effekter av nedbrytning på dessa. Slutligen tar man upp provningsmetoder för att bland annat säkerställa att den yta som ska ommålas är ren men också hur man provar vidhäftningen till ett gammalt färgskikt.


Exempel på undersökning av åldrad tjockskiktbeläggning med Plastisol För att avgöra om tjockskiktsbeläggningen ska avlägsnas före ommålning ska den kontrolleras och kartläggas med avseende på vidhäftning och återstående skikttjocklek.


Flera mätningar av skikttjocklek enligt SS-EN ISO 2808 och vidhäftning enligt SS- ISO 16276-2 ska utföras inom varje delyta. Mätning ska ske intill falser, i extra solbelysta och skuggade delar. Resultaten inom varje delyta ska redovisas. Exempel på redovisningsprotokoll ﬁnns i Bilaga E.


Efter förbehandling enligt metoderna 5.2.4 – 5.2.6 i SS 184004 ska skikttjocklek och vidhäftning kontrolleras.


1. Åldrade tjockskiktsbeläggningar med Plastisol, som antingen förlorat vidhäftning, blivit spröda eller blivit förtunnade genom avdunstning av mjukgörare, bör avlägsnas före ommålning. Ytans struktur, kontrollerad genom en lupp eller närbildsfotografering, kan också vara en vägledning. Plastisol som tillverkades på 1990-talet kan ha dålig vidhäftning trots att ytan inte ser nedbruten ut. Se exempel på nedbrutna ytor i mikroskop i ﬁgur 1 – 3. Beläggningens kondition påverkar starkt behovet av förbehandling.


2. Påverkan från vatten, värme och UV-strålning orsakar nedbrytning av Plastisol. Graden av nedbrytning beror på lutning, väderstreck, skuggningar och våttider. Luftspalt, glespanel eller isolering bakom plåten ger stor skillnad i plåttemperatur vilket leder till olika grad av nedbrytning inom en delyta.


3. Ofta anses 140 µm kvarvarande beläggning som en nedre gräns för övermålningsbarhet av åldrad Plastisol. Gränsen för övermålningsbarhet beror också på Plastisolens kulör. Ljust pigmenterad Plastisol kan vara olämplig att övermåla även vid tjocklekar över 140 µm.


4. För vattenavrinningssystem används tunnare Plastisol. Denna tunnare Plastisolbeläggning har skikttjocklek under 110 µm och bör inte övermålas. Bild 13:28. Exempel på låg grad av nedbrytning. Skikt typiskt (170-190) µm. Ytan känns mjuk.


Bild 13:29. Måttlig nedbrytning. Skikt typiskt (140-170) µm och ytan känns mjuk, Kan ofta vara lämplig övermålas. Bild 13:30. Kraftigt åldrad Plastisol. Skikt < 140 µm. Ytan är hård och porös. Ska inte övermålas.


Målet med dessa standarder är att de faktiskt ska leda till bättre kvalitet på både handlingar och målningsresultat men också rimligare konkurrenssituation för seriösa entreprenörer.


Det är viktigt för plåtslageribranschen att dess kunder kan få ett högkvalitativt underhåll på sitt plåttak eller sina plåtfasader.


Den entreprenör som vill följa med i detta kvalitetslyft bör skaffa sig dessa standarder, åtminstone SS 184004 – 07.


Den kanske viktigaste förutsättningen för ett lyckat resultat med målning av takplåt är förbehandlingen.


Det kan inte nog framhållas att underlaget måste vara rent och helt fritt från föroreningar som fett, smuts, salt, färg med dålig vidhäftning och liknande. Härtill kommer konsten att välja rätt tidpunkt med hänsyn till väderutsikterna.


Valet av färgsystem är också avgörande med hänsyn till underlaget. Användning av icke rekommenderade målningssystem kan försämra underliggande färgskikt och få negativa konsekvenser om en ny ommålning erfordras. Bild 13:31. Med ett regelbundet underhåll bevaras plåten länge. Foto: HE Ohlsson


My = Mikrometer = 1/1 000 mm. 40 μm = 0,04 mm


Man delar in vattenblandade vätskor i sura, neutrala och basiska (alkaliska) i en skala från 0 – 14 (pH), där rent vatten som har pH 7 är neutralt. Alla vätskor under 7 kallas sura och alla över 7 kallas alkaliska eller basiska. Med starkt alkaliska menar man normalt vätskor med ett pH över 10. Alkalier har förmågan att lösa fetter, varför de rekommenderas som rengöringsmedel. Alkalier å andra sidan kan skada ett färgskikt, varför det är viktigt att noggrant avlägsna alkaliska tvättmedel före målning.


Polyakrylat eller akrylharts är bindemedel till såväl vattenburna som lösningsmedelsburna färger. För industriellt fabriksbelagd plåt används endast vattenburen färg. Se även Styrenakrylat och Akrylat special.


Vattenburen polyakrylat är speciellt avsedd för övermålning av plastisol. Genom att mjukgöraremissionen från plastisol begränsas med denna färgtyp förlängs livslängden på plastisol.


Alkydoljefärg baseras på kemiskt modiﬁerad olja (exempelvis tallolja, linolja, kinesisk träolja). Andelen olja avgör lämpligheten för olika användningsändamål. För plåttak rekommenderas i de ﬂesta fall en oljelängd > 65 %. En färg av denna typ ger mindre sprickbildning än linoljefärger. Alkydoljefärgen torkar genom att lösningsmedlet (normalt lacknafta) avdunstar och bindemedlets molekyler binds samman genom att det oxiderar (tar upp syre från luften). Tjocka skikt kan torka mycket långsamt, då syret inte kommer åt att oxidera – bindemedlet.


Enhet för tryck. Grundenhet är Pascal. 1 bar = 100 000 Pascal = 100 kPa, 10 bar = 1 MPa. Databas över produkter som klarar krav på kemiskt innehåll där kärnan i bedömningen är EU:s lagstiftning REACH. I detta register ﬁnns även s.k. BETA produkter, som klarar vissa baskrav, men inte fullt ut som i BASTA registrerade produkter.


Komponent i färg som sammanhåller det torra färgskiktet och åstadkommer vidhäftning till underlaget. Exempel på bindemedel är akrylat, alkyd, epoxi, epoxiester, linolja, polyester, polyuretan och polyvinylklorid (PVC).


Blymönja, Pb 3 O 4 , är ett rödgult rostskyddspigment. Ett missvisande språkbruk är att kalla andra rostskyddsgrundfärger än de blymönjepigmenterade för mönja. Exempel på


detta är järnmönja eller enbart mönja, som inte innehåller det speciﬁka pigmentet Red 105 = Blymönja. I äldre kurser för färgtekniker omnämns järnmönja som ett inert (icke aktivt rostskyddspigment) bestående av minst 60 % Fe 2 O 3 . I dess kristallina form till skillnad från amorf järnoxid bildas pigmentet järnglimmer Fe 2 O 3 som har användning i rostskyddstäckfärger på grund av sin barriärförmåga mot vatten och ljus. När begreppet mönja används för andra pigment än blymönja, är det andra likheter med blymönja än de rostskyddande egenskaperna som avses. Pigmentet har stora negativa miljöeffekter och har i det närmaste helt ersatts av andra rostskyddspigment eller färgsystem som ger lik värdigt resultat. Används i vissa fall vid ommålning av svartplåt på en del kulturminnesobjekt.


Förbehandlingsmetod där fasta partiklar (metalloxider med mera) med hjälp av tryck slungas mot den yta som ska förbehandlas. Vanliga blästermedel för tunnplåt (risk för deformering) är Olivinsand (mineral av magnesiumjärnsilikat) och Aluminiumoxid. För grovplåt (med en tjocklek > 4 mm) ﬁnns i ISO 8501-1 fotograﬁska likare som riktmärken för blästringsnoggrannhet. Tidigare känd under beteckningen SS 055900.


Byggvarubedömning utifrån dess kemiska innehåll, samt miljöpåverkan under livscykeln och i förlängningen även social påverkan i leverantörsledet. Kriterierna baseras bland annat på kemikalielagstiftningen REACH och CLP-förordningen.


European Coil Coating Association, ECCA, är ursprungligen en förening av Europeiska bandlackerare med syfte att främja användandet av fabriksmålad tunnplåt. Idag ingår också de ﬂesta av bandlackeringsindustrins materialleverantörer i föreningen som grundades för över 40 år sedan. Några av de nordiska medlemmarna och associerade medlemmarna är bland andra SSAB/Ruukki Tunnplåt, Plannja, Hydro Aluminium, Chemetall och Henkel.


Epoxiester är bindemedel innehållande epoxiharts som reagerats med syra. Klassas inte som härdplast. Utmärkt vidhäftning på metalliserade underlag, inte känslig för alkalier.


Zinkepoxi är 2-komponent epoxigrund innehållande zinkpulver i hög koncentration. Rätt formulerad ger denna grund ett liknande skydd som metalliseringen, dock icke mekaniskt likvärdigt. Kan endast användas på Sa2½ ytor (blästrade), se ISO 8501-1 som innehåller fotograﬁska likare som visar förbehandlingsgrad efter blästring.


Avser kulör och glans och utseendemässig livslängd. Grundmålad metalliserad stålplåt är avsedd för platsmålning på kulturhistoriska byggnader. Grundfärgen är normalt av polyestertyp ~ 15 – 20 μm tjockt skikt, och ska övermålas enligt tillverkarens anvisningar. Färgen är övermålningsbar med många olika färgtyper.


Mjukgörare som ingår i vissa färger. En färg består normalt av bindemedel, lösningsmedel, pigment och olika tillsatsmedel. Lösningsmedlet/vätskefasen kan vara organiskt eller oorganiskt (vatten). En del bindemedel är till sina egenskaper lättﬂytande, varför de kan vara helt fria från såväl vatten som organiska lösningsmedel. Målningsfärg utan pigment kallas klarlack. Om begreppet lack används för pigmenterad färg avser det normalt industrifärg.


GreenCoat är ett varumärke från SSAB Europe AB. Grundfärg är färg med god vidhäftningsförmåga, goda över målningsegenskaper, korrosionshindrande egenskaper och mögelhindrande egenskaper. Den är avsedd att ligga som första skikt i ett målningssystem.


Förbehandling med hjälp av maskin som skapar ett högre tryck än vad exempelvis vattenledningsnätet (~ 7 – 10 bar) kan åstadkomma. Vissa maskiner har ett arbetstryck på över 2 500 bar. Vid tryck över 700 bar används uttrycket vattenblästring. I vissa sammanhang kan vattenblästring betyda högtryckstvätt med inblandning av sand. Linolja är torkande olja framställd från linfrö genom pressning eller rafﬁnering.


Linoljeblymönja är en linoljegrundfärg innehållande blymönjepigment (Pb 3 O 4 ) i olika mängd (~ 60 % blymönja + 40 % inerta pigment). Produkt som kommer att försvinna på grund av miljöskäl.


Linolja som kokats (värmebehandlats) i hög temperatur + 270 – + 300 °C. Ger snabbare yttorkning än linolja som kokats i lägre temperatur (kokt linolja = upphettning av rå linolja till 150 °C). Även bindemedlets viskositet höjs genom värmebehandlingen. Kan som täckfärg i ”olämplig miljö” ge utseendemässiga defekter. Bindemedlet har i stort sett helt ersatts av feta alkydfärger (långoljealkyder). Metallack är ett handelsnamn för en polyester innehållande metallpartiklar.


Metameri är kulöravvikelse orsakad av olika ljusförhållanden.


NCS, Natural Color System, (Svensk standard sedan 1979), är ett internationellt färgbeteckningssystem för att speciﬁcera, kommunicera och kontrollera färg inom arkitektur, design, marknadsföring, tillverkning, utbildning och forskning. Som en illustration till NCS-systemet ﬁnns NCS färgatlas, som innehåller 1950 färgprover som med vissa undantag visar vart tionde steg i svarthet, vithet, kulörthet och kulörton. Detta innebär att NCS har en unik kod för cirka 20 000 kulörer. (Se RAL)


Färg vars bindemedel huvudsakligen består av torkande oljor. Begreppet oljefärg används även för feta alkyder, vilket deﬁnitionsmässigt inte är helt korrekt. Funktionsmässigt har alkyderna i de allra ﬂesta fall likvärdiga eller bättre egenskaper. Som vätande grund på gamla färgskikt eller rostiga ytor med spalter och nitförband, kan ”rena” oljefärger ibland ha vissa fördelar.


Uttryck för att ange mängden olja i ett alkydbindemedel. Hög oljelängd (”fet” alkydoljefärg) är lämplig för 30 färger som ska användas utomhus.


PVC-baserad färg för industriell färgbeläggning av plåt. Används inte längre på grund av kritningsproblem. Liknar plastisol men innehåller i sin formulering höga halter organiska lösningsmedel. Användes i skikttjocklekar mellan 50 – 75 μm.


Pascal (Pa) är enhet för tryck. 1 MPa är 10 bar. Färg av mjukgjord PVC för industriell färgbeläggning av plåt. Innehåller mycket små mängder organiskt lösningsmedel. Skikttjocklekar mellan 100 – 200 μm. Denna färgbeläggning på metalliserad stålplåt var tidigare mycket vanlig. Färgen ansågs lämplig på tak tack vare sina goda bearbetningsegenskaper, mekanisk hållbarhet och ett bra rostskydd. Plastisolbelagd plåt används praktiskt taget inte inom byggnadsindustrin idag.


Pliolite är handelsnamn (Goodyear) för polystyrenbutadien, polystyrenakrylat eller vanligen kallad styrenakrylat. Se även styrenakrylat.


Tunnskiktsfärg för industriell färgbeläggning av plåt. I vidare bemärkelse ett bindemedel som kan liknas vid en oljefri alkyd.


Ett för industriell färgbeläggning relativt nytt tunnskiktssystem. Polyuretan framställs genom en reaktion mellan två komponenter bestående av minst två isocyanatgrupper och minst två hydroxylgrupper. Produkter byggda på Polyuretan (uretanharts) har mycket god glans och kulörhärdighet.


En tunnskiktsbeläggning för industriell färgbeläggning av plåt. Färgen är en polyvinylidenﬂuorid. RAL är ett färgsystem som utvecklades 1925 av RAL Deutsches Institut für Gütesicherung und Kennzeichnung e.V. för att skapa ett enkelt system för att visa olika kulörer. Det började med 40 kulörer men är numera över 200 i det som kallas RAL Classic och ännu ﬂer i det som kallas RAL Design . Totalt har RAL-systemer en unik kod för cirka 2 000 olika kulörer. (Se NCS).


Rost är en oxidations-/korrosionsprodukt från stål (järn). En grundfärg med speciell pigmentering som fördröjer rostbildning på stålytor med hjälp av passiverande pigment (aktiva) i motsats till inerta pigment som enbart skyddar fysiskt mot genomträngning av fukt. . I vidare bemärkelse är det en färg speciellt avsedd att hindra eller fördröja metallers korrosion.


Silikonalkyd är modiﬁerad alkyd med silikonharts. Modiﬁeringen ger, rätt formulerad, alkyden förbättrad kulör- och glanshållning. Den är relativt dyr i förhållande till akrylat och alkyd.


Polystyrenakrylat. Även något förenklad benämning på Pliolite (Goodyear), som är en polystyrenbutadien, polystyrenakrylat. Den är även benämnd ”lösningsmedelsakrylat”.


Kommersiellt bolag som erbjuder ett utbud av tjänster för ”medvetna” materialval. Bedömer material i fem klasser: A, B, C+, C- och D. Följer bland annat Kemikalieinspektionens KIFS. Certiﬁerar byggnader avseende hållbarhet. Jobbar med Miljöbyggnad, Breeam-se, Citylab och Leed.


Till skillnad från estetisk livslängd avser teknisk livslängd den tid under vilken exempelvis ett plåttak eller plåtfasad fyller sin funktion som skydd av en byggnad utan att underliggande material skadas, oavsett hur det ser ut.


Rengöring av metallytan genom att en vattenstråle med högt tryck riktas mot ytan. I detta dokument avses ett tryck över 70 MPa (700 bar), SS-ISO 8501-4. Enligt TNC 88 (Tekniska Nomenklaturcentralen) angavs tidigare ”blästring där vatten med små mängder kornigt blästermedel (7 – 15 % av vattenmängden) sprutas mot en yta under högt tryck (7 – 35 MPa)”.


Grundfärg som används på släta och glatta ytor för bättre vidhäftning. Vanliga bindemedelstyper är epoxi, akrylat och polyuretan .


Korrosionsprodukt på bland annat zinkmetalliserad plåt, felaktigt kallat vitrost. Vitblemma uppstår om kondens och regnvatten samlas på en ny, ren zinkyta och inte kan avdunsta. Vitblemman ska tas bort före målning.


Zinkytor skyddas mot vitblemma med kromatering, passivering eller anoljning. Dessa skydd måste avlägsnas helt före målning.


Genom vätning av blästermedlet med vatten undviks dammbildning. Se även vattenblästring. Färgtyp som kan appliceras på rena men icke helt metallrena ytor. Denna färgtyp ﬁnns upptagen i Boverkets regler för stålkonstruktioner för målning av stål i bärande konstruktioner.


Vitt rostskyddspigment Zn 3 (PO 4 )2.2-4H 2 O (passiverande) som har blivit ersättare till bland annat zinkkromat och blymönja. Den är kvalitetsmässigt inte likvärdig men med en bättre förbehandling tillräckligt bra. Nya miljöanpassade rostskyddspigment kommer på sikt troligen att ersätta zinkfosfat.


Modern massproduktion av stål för byggverksamhet startade i mitten av 1800-talet i och med valsningsteknikens utveckling.


I början av 1900-talet kom I-balken, samtidigt som svetsningen utvecklades som sammanfogningsmetod. Därmed var grunden lagd för det moderna stålbyggandet. Detta möjliggjorde höghusbyggande bland annat i form av så kallade skyskrapor, och idag tillhör ﬂervåningsbyggnader, som till exempel kontorsbyggnader, skolor och sjukhus våra vanligaste stålbyggnader.


Världens kanske mest kända stålbyggnad är Eiffeltornet i Paris, medan Burj Khalifa i Dubai är en bra nutida representant för den typ av moderna byggnadsverk man kan åstadkomma i stål. I Kapitel 3: Byggnadsplåt i kretsloppet: Järn och stål i miljön .


Lättbyggnadsteknik är en byggmetod som passar bra i modernt byggande. Principen för att bygga t.ex. en yttervägg är lika för stål och trä. Båda materialen ﬁnns i samma dimensioner och passar i samma byggsystem.


Begreppet lättbyggnadsteknik avser byggnation där man använder en regelstomme med stålproﬁler av metalliserad tunnplåt med isolering och en självbärande proﬁlerad plåt. Den proﬁlerade plåten benämns vanligen ”TRP”. Proﬁleringen görs på olika sätt, med det gemensamma att den är mycket vridstyv och att den klarar både böj- och vridlaster.


Det ﬁnns inga andra materialkombinationer i byggnader som medför samma höga återvinningsbarhet, är lika lågemitterande, kan förhindra fuktskador och mögel, eller är lika materialeffektiva, samtidigt som alla tekniska och funktionella krav kan tillgodoses. Läs också om rörelsefogar i Kapitel 6: Rörelsefogar i TRP.


Figur 14.1. CAD-ritning i 3D som visar uppbyggnaden. Illustration: Lindab AB


Det stål som används inom byggsektorn levereras måttbeställt i industriell miljö. Detta ger komponenter med hög precision och måttnoggrannhet även vid större längder. Samtliga komponenter levereras sorterade och uppmärkta, med tillhörande uppställningsritningar.


Komponenterna kan sedan monteras ihop till färdiga väggelement på byggarbetsplatsen eller i dess närhet. Fördelen med denna metod är att man snabbt och enkelt kan bygga många likadana väggar, utan att behöva ﬂytta på personal eller material. Arbetsmiljön blir också bättre genom att man hela tiden bygger under tak på speciellt uppbyggda och ergonomiskt anpassade arbetsplattformar.


Läs om fästdon för stål och plåt i kapitel 7: Infästning av plåt i olika underlag: Proﬁlerad plåt respektive Infästning av proﬁlerad byggplåt .


Figur 14:2. Tillverkning av väggelement med lättbyggnadsteknik. Bild 14:3. Väderskyddad tillverkning av element. Foto: Lindab AB


De ﬂesta av husets komponenter kan utföras i lättbyggnadsteknik som stomme, yttervägg, innervägg och tak, och det gäller både vid nybyggnation och om- och tillbyggnad.


Villor, radhus och tvåvåningshus kan byggas helt i lättbyggnadsteknik, utan någon förstärkning av stålpelare eller betong.


Flervåningshus med tre våningar eller högre, byggs oftast med en tyngre bärande stomme av stålpelare och stålbalkar. Bjälklag och väggar kan sedan utföras i lättbyggnadsteknik.


Lättbyggnadsteknik är också mycket lämpligt att använda vid påbyggnader som kräver en lätt konstruktion, till exempel vid stadsförtätning, påbyggnader på beﬁntliga hus, hissuppbygg nader, ”penthouse” och liknande. Stomme Ytterväggar Innerväggar Tak


Lättreglar används i både inner- och ytterväggar, samt för många olika höjder och belastningar. Dessa väggar är bärande i både horisontal- och vertikalled.


Tack vare skivverkan i vägg och tak så klarar lättbyggnadstekniken stora laster utan separat stålstomme. Vid riktigt stora punktlaster kan man behöva komplettera konstruktionen med en sådan, men denna är då ofta av mindre dimension och kan byggas in dolt i väggkonstruk tionen.


Lättbalkar används framförallt till bjälklag i kombination med TRP-plåt eller annat skivmaterial. Lättbalkar kan också användas i olika yttertakskonstruktioner, och är vanliga i oiso lerade takkonstruktioner som sekundärbärverk för självbärande tak. Det ﬁnns numera högproﬁler av TRP-plåt som har sådan god bärförmåga att de har tagit över en del av lättbalkens funktion.


Den höga styvheten i stålmaterialet i förhållande till den låga vikten gör att det fungerar som bjälklag i de ﬂesta typer av nybyggnation och ombyggnationer. Det är särskilt lämpligt med stålbjälklag i de fall där man har behov av låga vikter. Bild 14:4. Montaget underlättas av att allt material levereras i färdiga längder. Foto: Lindab AB


Ytterväggar kan indelas i två typer, bärande och icke-bärande ytterväggar.


De bärande ytterväggarna är bärande både horisontellt och vertikalt. Icke-bärande ytterväggar benämns ofta ”utfackningsväggar”.


De icke-bärande ytterväggarna tillverkas ofta i fabriks miljö eller på tillfälliga arbetsställen på arbets- eller bygg platsen, vilket också möjligt att göra med de bärande ytter väggarna.


De ﬂesta av dagens ﬂervåningshus byggs med lätta ytterväggar. En yttervägg utsätts för stora väderpåfrestningar, och en yttervägg med tunnplåtsreglar är mindre fuktkänslig än motsvarande vägg med träreglar.


Bild 14:5. Ytterväggsmontage. Uppbyggnadsprincipen är densamma för lättbyggnadsteknik som för trä. Foto: Lindab AB


För uppbyggnad av innerväggar har stålreglar med skivmaterial blivit dominerande. För att få ett än mer rationellt montage så ﬁnns de stående reglarna också med teleskopfunktion. Denna typ av innervägg används idag i alla former av lokaler från fabriksmiljö till småhus.


Ett yttertak kan konstrueras av högproﬁlplåt som är självbärande med spännvidder på upp till 10-12 meter.


Värmeisolering appliceras på TRP-plåtens ovansida, medan eventuellt brand skydd, ljud- eller estetisk beklädnad sker på undersidan. Yttertak kan stolpas upp med lättbalkar och någon typ av TRP-plåt. De vanligaste modellerna är sadeltak eller pulpettak, men även andra typer är möjliga. Figur 14:3. Trapetsproﬁlerad plåt fästs till lättbyggnadsreglar eller balkar. Figur: Plannja.


Med dagens moderna arkitektur och efterfrågan på öppna planlösningar och ﬂexibilitet i huset ställs höga krav på stommens utformning. Lättbyggnadssystem kräver mindre utrymme och systemet kan formas och anpassas efter behov.


Konstruktioner i lättreglar är lastupptagande i både vertikal- och horisontalled. En stålproﬁl kan användas för olika laster beroende på proﬁlens materialtjocklek. Detta gör att mängden isolering kan behållas, vilket ger mycket små köldbryggor.


Den höga hållfastheten hos stålet bidrar med fördelar även vid konstruktion av stommen i småhus. Högre hållfasthet resulterar i mindre dimensioner i stommen och därmed minskad materialåtgång, men även ökad ﬂexibilitet i utformning.


Bild 14:8. Lättbyggnadsteknik tillåter stora spännvidder samtidigt som det är yt- effektivt. Foto: Lindab AB. Bild 14:7. Lättreglar medger konstruktioner med hög hållfasthet.


Boverkets byggregler ställer allt större krav på minskad energianvändning, och hus byggs allt tätare och med bättre isolering.


Samtidigt forceras många byggprocesser, och alltﬂer byggen ska bli färdiga allt snabbare. Detta ställer höga krav på både materialval och utförande. I det perspektivet är stål ett utmärkt materialval, eftersom det är både energimässigt, miljö mässigt och ekonomiskt fördelaktigt. Energi Innemiljö Arbetsmiljö Materialåtervinning


Lättbyggnadsteknikens uppbyggnad med reglar i tunnplåt som är slitsade i längdriktningen vilket sänker värmeledningsförmågan och gör att mängden köldbryggor reduceras, vilket leder till bättre värmemotstånd vid bibehållen väggtjocklek.


Mängden leveranstransporter minskar, eftersom stålreglar är mindre utrymmeskrävande än andra material. Materialet levereras också i färdiga längder, vilket ger minimalt med material spill.


Eftersom stål är ett oorganiskt material och alltså inte kan binda fukt, så krävs inga uttork ningstider.


En stålregelstomme rör sig inte i den färdiga konstruktionen, medan många andra material krymper och kan ge t.ex. torksprickor som måste repareras. Bild 14:9. Lättbyggandsregel med slitsar i längdriktningen. Foto: Lindab AB.


Eftersom stål är ett oorganiskt material, så riskerar man inga fuktskador eller angrepp av svamp eller skadedjur i konstruktionen. Detta bidrar till en bättre boendemiljö med minskad risk för allergier eller andra hälsoproblem.


Arbeten med lättbyggnadsteknik medför en enkel hantering.


Stålproﬁlerna fabrikstillverkas och levereras till arbetsplatsen i färdiga längder, vilket underlättar arbetsgången och medför färre arbetsmoment på byggplatsen, samtidigt som antalet tunga lyft ofta kan reduceras. För att få en bra arbetsmiljö och arbetsställning kan man med fördel också använda arbetsbord för att montera ihop komponenter till hela väggelement.


Stålmaterial är återvinningsbart till 100 %, det går att demontera och återanvända, alternativt smältas ner och återvinnas oändligt antal gånger.


I husets miljödeklaration kan man återﬁnna exakt den mängd stål som använts vid byggnationen. Se också Kapitel 3: Byggnadsplåt i kretsloppet: Järn och stål i miljön .


Lättbyggnadsteknik passar bra i modernt byggande där efterfrågan på öppna planlösningar och ﬂexibilitet ställer höga krav på stommens utformning. Inga andra materialkombinationer medför samma höga återvinningsbarhet, är lika lågemitterande, kan förhindra fuktskador och mögel, är lika materialeffektiva, ger färre transporter och klarar stora laster, samtidigt som alla tekniska och funktionella krav tillgodoses. Bild 14:10. Grupphusområde i lättbyggnadsteknik. Fota: Lindab AB.


I syfte att underlätta arbetet för dem som planerar, bygger och förvaltar system för insamling av hushålls- och producentansvarsavfall har följande råd och anvisningar  tagits fram.


Funktionskrav i normer och  regler har här omsatts till förslag på dimensionering, utformning och utrustning.  Riktlinjerna vänder sig till stadens tekniska  förvaltningar samt fastighetsägare, projektörer och byggherrar. Skriften innehåller  därmed information till flera målgrupper och bör därför beaktas, särskilt vid krav  kring ansvarsfördelning.  Riktlinjerna avser nybyggnad i staden. Även vid ombyggnationer bör dessa rekommendationer tillämpas för att nå bästa möjliga avfallshantering. För rådgivning ska avfallsavdelningen vid


Stockholm Vatten kontaktas.  Följande uppgifter baseras dels på lagstiftning, stadens renhållningsordning med föreskrifter, avfallsplan och avfallstaxa och dels på praxis vid rådgivning och bedömning av  plan- och bygglovsförslag. Riktlinjerna har tagits fram genom en sammanvägning av flera  intressen såsom de boendes miljö i allmänhet och barns miljö i synnerhet, trafiksäkerhet,  arbetsmiljön för hämtpersonal, tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning samt  teknisk och ekonomisk genomförbarhet.  ”Projektera och bygg för god avfallshantering” kan också ses som ett hjälpmedel för att sprida information om hur en god och effektiv avfallshantering kan uppnås och kan  därför läsas av en intresserad allmänhet.


Stockholms stads övergripande vision, ”Vision 2030”, och stadens översiktsplan beskriver  en stad som växer, förtätas och moderniseras. Visionen om Stockholm som en promenadstad förstärker vikten av att bevara den attraktiva och tilltalande stadsmiljön med sammanhängande stråk, parker och vattenkontakt, för framförallt gående och cyklister.  Stadens mål är att bedriva en effektiv och miljömässig avfallshantering. Insamlingssystemen för avfall ska därför inbjuda till användning på rätt sätt samt göras trygga och  funktionella för att få bästa möjliga renhet och kvalitet på avfallet så att det kan återföras i kretsloppet. Följande råd och principer för avfallshanteringen har tagits fram för att på sikt och i enlighet med översiktsplanen uppnå en tätare stad där ytterstaden får  innerstadskaraktär.


I nedanstående lagstiftning och regelverk finns bestämmelser kring avfallshanteringen. De svenska reglerna som rör avfallshanteringen styrs av EU-rättsliga regler och i första hand avfallsdirektivet som trädde i kraft den 31 december 2010. En förändring i det nya direktivet är stärkandet av avfallshierarkin som i korthet innebär följande prioriteringsordning för hur medlemsstaterna ska omhänderta avfall.  De centrala bestämmelserna avseende avfallshantering i svensk lag anges i miljöbalken (1998:808), avfallsförordningen (2011:927), plan- och bygglagen (2010:900) samt arbetsmiljöverkets föreskrifter och boverkets byggregler. De lokala bestämmelserna som styr stadens avfallshantering är renhållningsordningen med föreskrifter, avfallsplan, samt taxa beslutade av kommunfullmäktige.


Utfärdar föreskrifter och är tillsynsmyndighet för arbetsmiljön på arbetsplatser i enlighet med arbetsmiljölagen.


Ansvarar för gällande byggregler som styr utformning vid ny- och ombyggnad. I Boverkets byggregler (BBR 3:422) finns funktionskrav som bl.a. säger att:


  Avfallsutrymmet ska vara tillgängligt och användbart samt vara utformat så att olika  typer av avfall kan förvaras och hämtas var för sig. Utrymmet ska dimensioneras så att  återvinning möjliggörs.


  Avfall som ska återvinnas och skrymmande avfall (grovavfall) ska kunna förvaras och  tas om hand separat.


Naturvårdsverket svarar bland annat för föreskrifter, allmänna råd och handböcker inom avfallsområdet. Vid Naturvårdverket finns ett särskilt avfallsråd. Rådet består av ledamöter från olika samhällsområden och behandlar aktuella frågor inom avfallsområdet.


Avfallsnämnden har verksamhetsansvaret för de uppgifter som enligt miljöbalken eller andra författningar ingår i kommunens ansvar i fråga om avfallshantering. Avfallshanteringen bedrivs av Stockholm Vatten Avfall AB som ansvarar för insamling och behandling av hushållsavfall samt ger råd om systemval, erforderlig utrymmesstorlek och hämtvägar. Vidare ansvarar Avfallsnämnden  för att upprätta förslag till renhållningsordning och taxa. Taxan reglerar kostnad för hämtning och behandling av hushållsavfall. Taxa och renhållningsordning antas av kommunfullmäktige.


Miljö- och hälsoskyddsnämnden Miljö- och hälsoskyddsnämnden ansvarar för tillsyn över avfallshanteringen. Nämnden godkänner också livsmedelslokaler.


Exploateringsnämnden skriver exploateringsöverenskommelser med byggherren där staden sålt mark vid nybyggnationer. I dessa hänvisas till stadens avfallsföreskrifter m.m. för att byggherrarna i tidigt skede ska få kännedom om förutsättningar för god avfallshantering och ges möjlighet att arbeta in det i projektet.


Stadsbyggnadsnämnden ansvarar för att samhällets krav på avfallshantering beaktas i planprocessen, samt för granskning och tillsyn av att plan- och bygglagen (PBL) och tillhörande  bestämmelser följs i bygglovsprocessen.


Fastighetsägaren har ansvar för att fastigheten har utrymme för avfall. I alla fastigheter ska det finnas plats för uppsamling av avfall från såväl hushåll som från verksamhetsutövare. Fastighetsägaren är ansvarig för anordnande, installation och underhåll av inom fastigheten installerade anordningar för avfallshanteringen. Fastighetsägaren ansvarar för att  informera de boende och verksamma om hur avfall ska hanteras inom fastigheten samt för att skapa möjlighet för sortering av hushållsavfall. Fastighetsägaren ansvarar även för att  god arbetsmiljö uppnås i samband med avfallshämtning från fastigheten.


För att avfallshanteringen ska fungera effektivt och för att avfallet ska hanteras på ett  hälso- och miljömässigt godtagbart sätt har samtliga hushåll och verksamheter ett ansvar  att sortera och lämna avfallet i de insamlingssystem som tillhandahålls.


Det är viktigt att avfallsfrågorna hanteras i ett tidigt skede i planeringen, såväl vid nybyggnad som vid ombyggnad av fastigheter. Vägars utformning, säkerhet, framkomlighet, drift- och underhåll, gestaltning av stadsmiljön såsom placering av träd och andra anordningar påverkar avfallshanteringen. Inför en förändring av befintlig avfallshantering, samt vid förtätning av ett område med en sammanhängande bostadsbebyggelse av flera kvarter bör därför ett helhetsgrepp tas över området. Där gemensamhetslösningar för stationär sopsug är möjligt bör dessa beaktas i planprocessen.  Under planprocessen och utarbetande av detaljplan utreds förutsättningarna för avfallshanteringen från Stadsbyggnadskontoret. Det är önskvärt att val av avfallshantering för varje projekt görs redan under planprocessen och därmed finns med redan i planbeskrivningen. Under processen ska synpunkter inhämtas från Stockholm Vattens avdelning för avfall för att säkerställa att krav gällande tillgänglighet, arbetsmiljö och hämtmöjligheter uppfylls. Granskning av avfallsfrågor ska även ske av stadens förvaltningar vid eventuella ändringar under plan- och byggprocessen och vid olika tillståndsprövningar.


För ny- och ombyggnad som rör avfallshanteringen krävs normalt antingen en ansökan om  bygglov eller att den planerade åtgärden anmäls till Stadsbyggnadskontoret 1 . En förutsättning för bygglov är att åtgärden stämmer överens med gällande detaljplan.


Bygglov kan t.ex. behövas för att:   Uppföra ny byggnad eller ändra en lokal till fastighetsutrymme.


  Fasadändring, t.ex. ny dörr i fasad.   Etablera uppställningsplats för fler än tre avfallsbehållare om deras sammanlagda volym ovan mark överstiger 6 m3.


Där bygglov inte behövs kan en bygganmälan ändå behövas, t.ex. om   Planlösningen ändras avsevärt.


  Bärande konstruktion ändras.   Väsentlig ändring av installation för ventilation, vatten och/eller avlopp.   Ändring som väsentligt påverkar brandskyddet.


1  Se stockholm.se/bygglov för ytterligare information


Ansvaret för insamling av hushållsavfall är uppdelat mellan staden, förpacknings- och tidningsproducenterna samt el- och elektronikproducenterna.


  Stockholm Vatten Avfall ansvarar för insamling och behandling av hushållsavfall d.v.s. kärl- och säckavfall (soppåsen) från hushåll och därmed jämförligt avfall från verksamheter. Hushållsavfall omfattar även grovavfall och farligt avfall från hushåll.


  Samtliga boende och verksamma inom Stockholm stad ska därmed teckna avtal med Stockholm Vatten Avfall AB för hämtning av hushållsavfall.


  Avfall från verksamheter som inte klassas som kärl- och säckavfall eller därmed jämförligt avfall har verksamhetsutövaren ansvar för att hantera enligt gällande bestämmelser.


  Producenterna ansvarar för insamling och behandling av förpackningar, tidningar, batterier och el- och elektronikavfall.


Avser sådant hushållsavfall som återstår sedan grovavfall, farligt avfall och avfall som omfattas av producentansvar sorterats ut, d.v.s. soppåsen. Definitionen gäller oavsett vilken typ av behållare som avfallet samlas upp i.


Med matavfall avses särskilt utsorterat, lättnedbrytbart organiskt avfall som samlas in separat för biologisk behandling. Matavfallet omvandlas till energi i form av biogas och växtnäring, och kan därmed återföras till kretsloppet.  Staden har, i likhet med nationella mål och EU-mål, satt upp mål att öka matavfallsinsamlingen. Möjligheter för utsortering av matavfall från hushåll och verksamheter bör därför alltid utredas i samråd med Avfallsavdelningen vid Stockholm Vatten.  Plockanalyser som staden genomfört visar att omkring 38 % av vikten i soppåsen består av matavfall. En del av matavfallet är oundvikligt, men mycket mat som slängs hade kunnat undvikas. Genom att öka medvetenheten kan staden arbeta förebyggande och därigenom minska det onödiga matavfallet.  Nedan visas stadens insamlingssystem för matavfall (omfattar inte matavfallskvarn kopplat direkt till VA-nätet, se sid 22 för information.)


  Separat inkast i sopsug   Bottentömmande behållare


  Avfallskvarn till sluten tank   Avfallskvarn till tank som bräddar till fettavskiljare


Oavsett system för matavfallsinsamling gällande hushåll tillhandahålls påsar, påshållare samt informationsmaterial vid abonnemangstecknande. Där matavfall samlas in i kärl tillhandahålls även kärlet. För verksamheter ingår innersäck till matavfallskärlet.


Grovavfall är det skrymmande hushållsavfallet som inte kan läggas i ordinarie hushållavfallsbehållare eller sopnedkast. Grovavfall ingår i det kommunala ansvaret för insamling och behandling av hushållsavfall. Grovavfall ska sorteras i en brännbar fraktion och i en icke brännbar fraktion. Vid borttransport av grovavfallet ska eventuellt felaktigt placerat farligt avfall, elavfall och batterier i grovavfallet sorteras ut och hanteras separat. Hämtning av hushållens grovavfall beställs vid behov av fastighetsägare. För verksamheters grovavfall där verksamheten genom överenskommelse med fastighetsägaren lämnar grovavfall i samma utrymme som hushåll gäller samma regler som ovan för insamling och borttransport. Hämtning och borttransport får endast utföras av stadens godkända grovavfallsentreprenörer 2 .


Kommunen har insamlings- och behandlingsansvar för hushållens farliga avfall. Insamling sker via stadens återvinningscentraler, den mobila miljöstationen och via fasta miljöstationer som normalt är placerade vid bemannade bensinstationer. Insamling sker även  genom avtal med vissa färghandlare dit privatpersoner kan lämna avfall som härrör från  den typ av produkter som butiken saluför. Fastighetsägare kan även beställa hämtning av  farligt avfall vid fastigheten 2 .  För att minska andelen farligt avfall som slängs på fel sätt och öka servicen till hushållen  finns även ”samlaren”, ett låst skåp dit privatpersoner, genom hål in till backar, kan lämna glödlampor, lågenergilampor, mindre elavfall och batterier. Dessa finns uppställda i vissa livsmedelsbutiker. I ett dussintal elektronikaffärer är även en annan mindre modell av skåp utplacerade, för att man i dessa ska kunna ta emot ljuskällor från privatpersoner.  2  Se stockholmvatten.se/avfall för ytterligare information


Producenter för elektriska och elektroniska produkter har bildat en gemensam organisation för att sköta producentansvaret, El-Kretsen AB. I Stockholm har El-Kretsen tecknat avtal med kommunen att utföra insamlingen av elektriska och elektroniska produkter via stadens återvinningscentraler och godkända grovavfallsentreprenörer. Privatpersoner kan därför lämna sina elektriska och elektroniska produkter till någon av stadens återvinningscentraler eller beställa hämtning från en av stadens godkända grovavfallsentreprenörer 3 .  Elavfall och batterier ska hållas skilt från annat avfall så att det kan hanteras var för sig. Elavfall ska hanteras varsamt så att det inte går sönder och skadar hämtpersonalen.


För insamling av förpackningar och tidningar erbjuder förpacknings- och tidningsproducenterna ett insamlingssystem med publika återvinningsstationer. För att underlätta ska staden beakta lokaliseringen av återvinningsstationer tidigt i planprocessen för stadsutvecklingsområden, vilket även anges i avtal mellan Stockholms stad och materialbolagen genom deras servicebolag, Förpacknings- och Tidningsinsamlingen (FTI). Materialbolagens avtalade insamlingsentreprenörer tillhandahåller fastighetsnära insamling mot ersättning.   3 Se stockholmvatten.se/avfall för ytterligare information.


Avfallshanteringen i en fastighet ska utformas för att fungera under överskådlig tid. Det är av stor vikt vid nyetablering och ombyggnad att kriterierna följs och att avfallshanteringen  ges en prioriterad roll i planprocessen. Detta för att undvika problem med att åtgärda felaktigheter gällande trafiksäkerhet, tillgänglighet och arbetsmiljö i efterhand. Utöver metodspecifika krav i dessa riktlinjer för maskinell och manuell hantering ska en bedömning gällande placering och utformning av avfallsbehållare även göras beträffande;


Stadsbild . Avfallshanteringen ska integreras i bebyggelsen och omgivningen på ett estetiskt tilltalande sätt.  Gaturummet . Anpassning av avfallshantering till gaturummets mått och karaktär i allmänhet. Det är önskvärt att synliga delar blir en del av gaturummets övriga möblering.  Framtida planläggning . Om aktuellt område ska förtätas inom snar framtid bör planeringen av avfallshanteringen ges en helhetslösning för både befintlig och ny bebyggelse.


Anläggningen ska utformas för att uppfylla vad som anges i renhållningsordningens föreskrifter avseende hämtningsintervall.


  Olägenheter i form av lukt och buller ska minimeras.   Utrymme och/eller utrustning ska vara skadedjurssäkra och rengöras vid behov.


  Vid utformning och placering av insamlingssystem ska risken för bullerstörning till kringliggande bostäder och lokaler beaktas och principen om bästa möjliga teknik tillämpas.


  Lämpligt skyddsavstånd mellan insamlingspunkt och bostad eller lokal beror på vilka ljudnivåer som genereras, hur ofta och när hämtning av avfall sker samt de intilliggande bostädernas ljudisolering och utformning.


  För bostäder nära uppsamlingsplats för maskinell hämtning rekommenderas fönster med bättre ljudvärden än normalt.


  Buller som överskrider riktvärdena under högst ca 15 minuter per gång och högst 2 gånger per vecka bedöms som tillfällig störning. Se även Socialstyrelsens allmänna råd ”Buller inomhus och höga ljudnivåer” och Naturvårdsverkets riktvärden för externt industribuller där dessa är tillämpliga.


Arbetsmiljöverkets regler är styrande där personal för hämtning av avfall involveras. Arbetsmiljöverket förordar maskinella lösningar då manuell hantering medför risk för belastningsskador hos hämtpersonal. Utformning av avfallsutrymme och transportvägar kräver därför genomtänkt planering för att tillgodose god arbetsmiljö.  I Renhållningsordningens föreskrifter anges bl.a. godkända behållartyper. Komprimerande kärl är under avveckling av arbetsmiljöskäl. Lutning, underlag, sträcka och vikt har betydelse för val av kärllösning. Vid manuell hantering ska alltid vikt och dragmotstånd anpassas för att undvika hög belastning på hämtpersonalen. Den sammanlagda bedömningen av vikt, rull- och dragmotstånd är viktigare än enskilda mått. Manuell hämtning är främst lämplig för lätta fraktioner, exempelvis plast- och pappersförpackningar.  Om arbetsmiljökraven gällande avfallshantering inte följs kan Arbetsmiljöverket alternativt entreprenörens skyddsombud stoppa sophämtningen. Om hämtningen stoppas träder det ofta i kraft inom ett par veckor. Det är fastighetsägaren som ansvarar för att åtgärda de förhållanden som lett till hämtstoppet.


Kommunen har skyldighet att hämta avfall även vid hämtstopp och anvisar då till  annan plats dit fastighetsägaren transporterar avfallet där entreprenören kan hämta avfallet.


Det finns flera olika system för att samla in avfall och därför flera olika typer av specialanpassade hämtfordon. Bottentömmande behållare töms exempelvis med kranbil medan  kärl hämtas med baklastande fordon. Nedanstående råd och anvisningar omfattar all form  av yrkesmässig hämtning av avfall och avser transportväg och trafiksäkerhet vid hämtning. Observera att det alltid är hämtpersonalen som avgör om en gata är farbar eller inte.  Hämtpersonal kan aldrig tvingas att ta risker eller köra på en gata som denne inte bedömer  är framkomlig.


  Gatan ska ha god framkomlighet och fri sikt för hämtfordon, samt hållas fri från hinder, röjas från snö och hållas halkfri.


  Gata och eventuell vändplan för angöring för hämtfordon ska ges utrymme och bärighet för tunga fordon enligt BK II.


  Gatan fram till hämtställe ska vara utformad så att backning av hämtfordon inte krävs.   Backning ska ur trafiksäkerhetssynpunkt undvikas och får endast förekomma vid vändning med max en billängd.


  Körbanan bör vara minst 5,5 m bred om körning i båda riktningarna förekommer. Om parkering tillåts måste gatan vara bredare. Om gatan är enkelriktad och det inte finns parkerade fordon kan körbanan vara smalare men bör inte understiga 3,5 m.


  Angöringsplats ska vara anordnad så att inte hämtfordon ställs upp på ett sätt som hindrar övrig trafik. Uppställning på eller körning på gång- eller cykelbanor får inte ske.


Portiker, garage, och andra ställen med begränsad höjd måste ha fri höjd anpassad till de hämtfordon som ska köras där. Träd och annan växtlighet får inte inskränka på vägbredd eller fri höjd.


För en långsiktig och effektiv hållbar avfallshantering förordar Stockholms stad maskinell  hämtning av avfall. Maskinell hämtning innebär att behållare med avfall eller återvinningsmaterial inte behöver skjutas, dras eller lyftas manuellt vid hämtning, utan töms direkt av  hämtfordonet. Vid maskinell hämtning måste dockningspunkt, terminalens eller alternativt  behållarens placering anpassas till det hämtsystem och därmed det hämtfordon, som väljs.  Nedan ges en beskrivning av befintliga maskinella system.


Staden förordar stationär sopsug som förstahandsval för insamling av avfall. Att anlägga  stationär sopsug ger flera fördelar såsom minskade transporter, ökad trafiksäkerhet, bättre arbetsmiljö för hämtpersonal och minskade bullernivåer vid bostadsområden. Stationär sopsug innebär att avfallsfraktioner transporteras genom rör direkt in i containrar. I vissa fall kan terminalen för hämtning av containrar placeras upp till 2,5 km från de  anslutna fastigheterna.   Inkast för matavfall ska förses med lås för att minimera risk för felsortering.


Där stationär sopsug inte bedöms som en lämplig lösning för maskinell insamling av avfall kan förutsättningarna för mobil sopsug utredas. I en anläggning för mobil sopsug töms avfallet från tankar genom att hämtfordon kopplas på dockningspunkter genom vilka avfallet transporteras direkt in i hämtfordonet.


  Uppställning av hämtfordon vid tömning får ej hindra övrig trafik. Dockningspunkt och angöring


  Antalet dockningspunkter per kvarter bör inte vara fler än 1 för att kunna sörja för god tillgänglighet för hämtfordon. Fastighetsägare kan därför behöva gå samman om en gemensam ledning och dockningspunkt.


  Avståndet mellan dockningspunkten och hämtfordonets angörningsplats får vara högst 5 m. Tillgängligheten för hämtfordonet till dockningspunkten ska därför beaktas tidigt i planeringsprocessen.


  Dockningspunkt ska placeras så att bullerstörningar vid tömning minimeras. Placeringen ska ta hänsyn till både hushåll och verksamheter.


  Antalet tankar per dockningspunkt rekommenderas till mellan 10 och max 15 stycken för att minimera bullerbelastning vid tömning. För en effektiv drift rekommenderas korta och raka rördragningar.


  Fastighetsägare ska hålla dockningspunkten tillgänglig och isfri.   Om dockningspunkt ska placeras på kommunal mark krävs att upplåtelseavtal har träffats med staden. Avtalet reglerar även att entreprenören som utför arbetet med installationen av dockningspunkten ska sända in koordinater för dess placering till Stockholm Vatten.   Inkast för matavfall ska förses med lås för att minimera risk för felsortering.


I bostadsområden i ytterstaden med relativt låg exploateringsgrad t.ex. radhus och kedjehusområden kan bottentömmande behållare, ovan jord eller nedgrävda vara en lösning  för avfallshanteringen. Även i områden med flerbostadshus är det godtagbart med bottentömmande behållare. Däremot bör bottentömmande behållare undvikas på platser med tät stadsbebyggelse.


  Vid nybyggnad är det inte godtagbart att bottentömmande behållare placeras så att det vid tömning föranleder lyft över cykelbana, parkerade bilar eller nära träd. Inte heller lyft över gångbana accepteras om den ligger i en trafikintensiv miljö t.ex. nära en kollektivtrafikknutpunkt eller skola.


Vid ombyggnationer kan avsteg göras från ovanstående krav, men får endast ske i undantagsfall och efter samråd med Stockholm Vattens avdelning för avfall.


  Kranbilar som tömmer bottentömmande behållare kan stå 5-10 meter från behållaren.   Lämpligt avstånd mellan hämtfordon och behållare varierar beroende av kranens räckvidd och behållarens tyngd. Det går därför inte att ange ett generellt mått. Observera att pålagd stenbeläggning på behållarens markplatta har stor betydelse för behållarens sammanlagda vikt. Avståndet mellan hämtfordon och behållare bör därför inte underskrida 2 m och inte överstiga 6 m mellan centrum-behållare och centrum-kranbil.


  Angöringsplats får inte ligga så att parkerade bilar förekommer mellan hämtfordon och behållare.   En lastplats bör vara minst 15 m lång.


  Bottentömmande behållare får inte placeras på allmän platsmark utan ska placeras på fastighetsmark.


  Mellan varje gruppering om 3 behållare ska det vara ett avstånd om minst 50 m. För tätare placering krävs bygglov.


  Inga hinder i höjdled får begränsa lyftarmen eller själva behållaren; 10 m fritt i höjdled.   Inga hinder i sidled får begränsa vid tömning. Om behållaren placeras intill fasad ska avståndet mot fasaden vara > 2 m på grund av eventuell pendling av behållaren vid tömning. För placering av behållare vid fasad med fönster ska hänsyn tas till brandskydd och buller som kan uppstå.


  1 meter fritt runt behållare på mark för att säkerställa möjlighet till snöröjning, isättande av ev.


innersäck och städning. Vid lyft bör ett säkerhetsavstånd på 2 m från omgivande hinder tillämpas; exempelvis lyktstolpar eller parkerade bilar.


  Behållarna ska placeras minst 5 m från elstation och minst 3 m från ledningar och rör i marken.   Behållare bör anläggas så att vatteninträngning minimeras och vara placerad så att ytvattenavrinning möjliggörs. Om lakvatten ansamlas under behållare rekommenderas att dessa rengörs/saneras vid behov. Rengöring är särskilt viktigt för behållare med matavfallsinsamling.


  Behållare får heller inte placeras så att träd riskerar att skadas vid tömning, vilket innebär att placering bör ske 2 m från kronans ytterkant när den är som yvigast.


  Inkast för matavfall ska förses med lås för att minimera risk för felsortering.   Bottentömmande behållare ska vara utformad med en- eller tvåkrokssystem med fast mothåll.   Behållare för insamling av matavfall bör vara anpassad till att rymma en innersäck av papper.


Vid tillfällig uppställningsplats för container ska allmänna hänsynsregler och trafiksäkerhet  beaktas. Polistillstånd krävs i alla fall där stadens mark upplåts tillfälligt för uppställning av  container. Kontakta Stockholm Vattens avfallsavdelning i varje enskilt fall.


För verksamheter med större volymer matavfall som restauranger, storkök, caféer, livsmedelsbutiker och liknande kan system med avfallskvarnar användas för en effektiv hantering av matavfallet. Det finns kvarnsystem och tankar av olika storlek och utförande. Den vanligaste metoden idag är att det malda matavfallet transporteras i rör till en sluten tank som töms av slamsugsfordon. Det finns även kvarnlösningar med koppling till VA-nätet men dessa förutsätter slamtank som bräddar till avloppet via fettavskiljare.  Vid användning av kvarnsystem för matavfall underlättas arbetsmiljön betydligt både för hämtpersonalen och för personalen i verksamheten. Installation av avfallskvarnar är även att föredra ur livsmedelshygienisk synpunkt då luktproblem och rengöring minimeras.


Nedanstående villkor avser avfallskvarn med inkastbänk och lagringstank som inte  ansluts till byggnadens VA-nät.  Kontakt bör ske med Stadsbyggnadskontoret för att kontrollera krav på eventuellt bygglov eller anmälningsplikt, samt Stockholm Vattens avfallsavdelning för att säkerställa hämtning.


  Om kvarnen placeras i köket kan den ur livsmedelshygienisk hänsyn inte användas under beredning av mat. Om kvarnen däremot placeras i diskutrymmet går det bra att använda kvarnen under produktion. Tänk på att storleken på inkastbänken ska motsvara verksamhetens behov.


  Tömningsledningen bör luta i riktning mot tanken för att undvika spill vid tömning.   Tömningsledningens diameter bör inte understiga 100 mm.


  Det ska finnas möjlighet till avluftning av tank.   Matavfallet ska vara pumpbart, vilket normalt innebär en torrsubstanshalt på omkring 10 %.


Hänsyn till den maximala sträcka som pumpen klarar att pumpa avfallet ska tas i beaktande vid tankens placering.


  Arbetsmiljökraven för hämtpersonalen ska alltid beaktas. -  Automatisk spolning av tanken ska finnas för att undvika att hämtpersonal behöver klättra upp på tanken för att öppna och spola ur den. -  Kopplingspunkten skall monteras mellan 70 och 110 cm från golvet för att främja god arbetsmiljö.


-  Kopplingen för tömning av tanken bör vara placerad så att den lätt kan slamsugas vilket innebär vinklad 90 grader från väggen.


-  Slangen ska kunna fästas under sugning. -  Slangdragningen mellan kopplingspunkten och hämtfordonet bör vara så kort som möjlig för att underlätta tömningen.


Avfallskvarn till tank som bräddar till fettavskiljare Vid nyinstallation av fettavskiljare ska en bygganmälan upprättas till Stadsbyggnadskontoret. När befintlig fettavskiljare kompletteras med avfallskvarn och tank krävs ingen bygganmälan då befintlig rördragning, avluftning och tömningsledning används. Kontakt ska tas med Stockholm Vatten för information om anläggningens dimensionering 4 .


För hantering av hushållens matavfall är det sedan september 2008 tillåtet för enskilda hushåll att montera matavfallskvarn kopplad direkt till VA-nätet. Matavfallet transporteras till och omhändertas av Stockholm Vatten. Installationen kan genomföras utan anmälan, åtgärden är även avgiftsfri. Ålder, dimension och lutning på rörledningar kan vara avgörande för hur installationen av matavfallskvarnen fungerar. Därför bör en kontroll av konditionen på fastighetens avloppsinstallation genomföras, för vilken fastighetsägaren ansvarar.  Från och med januari 2012 utökades de bestämmelser som ger hushåll rätt att montera matavfallskvarn direkt till VA-nätet till att även omfatta vissa mindre verksamheter. Kontakta Stockholm Vatten för vidare information.


4  Se även rapporten Försök med matavfallskvarn i restaurang- och storkök, Stockholm Vatten, 2011 för information och redovisade resultat från en försöksanläggning.


Vid manuell hämtning måste hämtpersonal dra, lyfta och/eller skjuta kärlet eller säcken för att hämta avfallet. Nedan anges generella anvisningar för manuell hämtning.


Avfallshantering ska ske inom fastigheten Avfallsbehållare får inte placeras på allmän platsmark. Kärlen ska förvaras utomhus eller i soprum, så nära hämtfordonets angörningsplats som möjligt för att minska dragsträcka och kostnad. Fastighetsägaren ansvarar för att kärlen rengörs regelbundet och vid behov, vilket är särskilt viktigt under sommarhalvåret.


Nedanstående krav avser vägen mellan hämtfordonet och kärlets och säckarnas uppställningsplats.   Vägen fram till hämtningspunkt ska vara lättframkomlig vilket innebär att den ska vara plan, kort och att markbeläggningen ska vara hårdgjord (t.ex. släta plattor eller asfalt) samt utan trappsteg, trösklar och kraftig lutning. Vägen ska även vara fri från hinder t.ex. snö.


  Accepterad lutning beror på avfallets vikt och dragmotstånd vid transport. Lutning på hämtväg ska inte överstiga 1:20 för att belastningen vid skjuta och dra-arbete ska bli acceptabel. En lutning på 1:12 kan accepteras, men endast under gynnsamma förhållanden, exempelvis vid rak transportsträcka inomhus.


  Avståndet mellan hämtfordon och avfallsutrymme ska vara så kort som möjlig.   Högst 10 m rekommenderas. Vägen bör vara minst 1,2 m bred och om den ändrar riktning bör bredden där vara minst 1,35 m.


Det råder förbud mot att förvara brännbart material i trapphus och entréer då dessa utgör utrymningsväg i händelse av brand. Det är fastighetsägaren som ansvarar för att anordna lämpliga utrymmen för insamling av brännbart material. Speciellt bör observeras att kärl, annat brännbart avfall eller lastpallar inte placeras intill eller på lastkajer, speciellt vid skolor, köpcentra eller andra offentliga platser. För att förhindra spridning av brand, säkerställa trygg utrymning och framkomlighet för brandförsvarets fordon förordar brandförsvaret att kärl med brännbart material placeras:


  Minst 5 m från fasad med fönster – i höjdled minst 5 m och minst 2 m i sidled.   Minst 2 m från utrymningsväg.


  Inte över brandpost, vatten- och gasavstängning eller liknande. Brandklassade kärlskåp finns på marknaden.


Särskilda krav för en- och tvåfamiljshus På hämtdagen senast kl. 06.00 ansvarar fastighetsägaren för att placera kärlet max 3 m från  hämtfordonets stoppställe på det lokala vägnätet. Fastighetsägaren ansvarar för att transportvägen för hämtpersonalen till kärlet hålls i framkomligt skick.


Nedanstående mängder baseras på erfarenheter som sammanställts av Avfall Sverige. Mängderna kan användas som riktvärden för dimensionering av avfallsutrymme.


Systemen för insamling av avfall ska vara tillgängliga för alla som lämnar avfall, vilket innebär att;


  Vägen till avlämningsplatsen ska vara plan, hårdgjord och jämn samt hållas fri från hinder (t.ex.


snö eller avfall). Vägen skall även vara lättframkomlig, vilket innebär att trappsteg, trösklar, tunga dörrar eller trånga passager inte får finnas.


  Inkast ska placeras så att de bekvämt kan nås av personer med funktionsnedsättning.   Luckorna ska kunna hanteras med lätthet och kunna öppnas med en hand.


  Utrymme vid sidan och framför lucka/öppning ska utformas så att man från rullstol kommer åt inkast och kan vända när man lämnat avfallet.


  Avfallsutrymme ska vara tillgängligt för personer med funktionsnedsättning vilket ställer krav på lätt öppningsbara dörrar.


  Information ska finnas och vara tillgänglig, samt utrustning utformas för personer med nedsatt syn. Tydliga texter, symboler och färger kompletterade med punktskrift bör finnas.


  Barnsäkerheten får inte äventyras, vilket innebär att avfallsbehållare eller -utrymmen bör vara försedda med en låsanordning för att förhindra att barn kan krypa in och skadas.


  Det är möjligt för enskilda hushåll att mot en avgift beställa hämtning direkt från bostaden av farligt avfall, elavfall samt skrymmande avfall (grovavfall) via Stockholm Vattens avfallsavdelning.


Planmått för rullstol inomhus Förslag på mått: 0,4 m, helst 1 m till hörn, minst 1,5 x 1,5 m framför luckan. Inkastets placering: max 90 cm mellan underkant på inkast och golv- eller marknivå.


Planmått för rullstol utomhus För behållare som placeras utomhus bör vändmått för rullstol utomhus användas, d.v.s. minst 2 x 2 m, helst 2,5 x 2,5 m. Inkastets placering: max 90 cm mellan underkant på inkast och golv- eller marknivå.


Avstånd till avlämningsplats för kärl- och säckavfall Nedanstående avstånd avser gångavstånd för boende från varje ytterentré i fastigheten till avlämningsplats.


  Flerbostadshus: max 50 m från ytterentré enligt Boverkets byggregler. Staden eftersträvar 10 m för god tillgänglighet.


  Småhus i grupp: max 75 m från tomtgräns rekommenderas vid gemensam uppsamlingsplats för god tillgänglighet.


Avstånd till avlämningsplats för övriga fraktioner Nedanstående avstånd avser gångavstånd för boende från varje ytterentré i fastigheten till avlämningsplats.


  Grovavfall ska lämnas till av fastighetsägare anvisad grovavfallsutrymme inom eller i närheten av fastigheten. Fastighetsägaren kan även välja att samla in grovavfall genom containerhämtning. För god tillgänglighet rekommenderar staden ett gångavstånd på max 100 m till avlämningsplats.


  Där fastighetsägaren väljer att samla in elavfall, batterier, farligt avfall samt förpackningar och tidningar direkt eller i anslutning till fastigheten rekommenderas ett gångavstånd på max 100 m till avlämningsplats för god tillgänglighet.


  Där insamling av förpackningsfraktioner och tidningar inte sker i anslutning till fastigheten ska avfallet lämnas av boende till Förpacknings- och Tidningsinsamlingens publika insamlingssystem eller till kommunens återvinningscentraler.


Flera faktorer styr placeringen av avfallsutrymmen; såsom tillgängligheten för de boende, möjligheten att sortera i olika fraktioner, barnsäkerhet, trafiksäkerhet, tillgänglighet för hämtfordon samt arbetsmiljö för hämtpersonal. Dessa faktorer ska alltid beaktas tidigt i planeringen för att skapa så goda förutsättningar för avfallshanteringen som möjligt.


  Rumshöjd i avfallsutrymme och vid transportväg inomhus ska vara minst 2,1 m.   Arbetsutrymme för hämtpersonal framför avfallsbehållare bör vara minst 1,5 m.


  Dörröppning till avfallsutrymme ska ha en fri höjd av minst 2 m och en bredd av minst 1 m, för grovavfall 1,2 m.


  Frostfritt utrymme ska förses med golvbrunn och tappställe om det inte medför oskäliga kostnader.


  Ytor ska vara slittåliga och för att behållare inte ska skada väggarna kan en avbärarlist sättas upp.   Utrymme för hushållsavfall och avfall med producentansvar kan vara gemensamt.


  Dörrar bör kunna öppnas och ställas upp samt stängas med arbetshandskar på och med rak rygg. Dörrstopp ska finnas. Automatiska dörröppnare rekommenderas.


  Avfallsutrymmet ska utformas så att det är möjligt att hålla rent och skadedjursfritt. Lock på kärlen rekommenderas för att minska risken för lukt.


  Avfallsutrymmet ska utformas så att störningar för närboende på grund av buller undviks.   Avfallsutrymmen ska utformas som en egen brandcell och kan med fördel förses med förenklad sprinklerinstallation.


  God belysning, bra ventilation, ljusa färger och väl skyltat är andra faktorer som bör beaktas. Belysningens ljusstyrka ska vara minst 400 lux och gärna försedd med automatisk tändning och släckning.


  Vid sopinkast bör transportröret luta 35 grader nedåt, direkt innanför luckan.   Utrymme för grovavfall ska förses med märkning och bör ges ett tydligt avgränsat område på ca 2 x 3 m.


Fastighetsägaren kan välja att upprätta insamling av hushållens farliga avfall inom fastigheten. Vissa typer av farligt avfall som kan uppkomma inom ett hushåll är inte lämpliga att samla in i fastigheten på grund av risker förknippade med avfallet, exempelvis gas, bilbatterier, explosiva restprodukter, nödbloss, fyrverkerier och läkemedel. Sådant avfall ska lämnas vid kommunens återvinningscentraler samt vid andra ändamålsenliga insamlingspunkter. Enligt lagen om brandfarlig och explosiv vara (lag 2010: 1011) är det olagligt att samförvara brandfarliga gaser och -vätskor, exempelvis spolarvätska och gasol.  Fastighetsägaren beställer hämtning vid behov, vilket ska ske genom kommunens upphandlade entreprenörer för farligt avfall. Avfallet ska hållas skilt från övrigt avfall.


Exempel på avfall som kan lämnas i fastigheten   Mindre elektronik, batterier, ljuskällor


  Mindre mängd spillolja   Kvicksilvertermometrar   Syror t.ex. svavelsyra, saltsyra


Platsen ska vara utförd på ett sådant sätt att de brandfarliga vätskorna vid ett utsläpp inte  kan spridas okontrollerat. Platsen ska begränsa risk för spridning, vilket bör vara en invallad hårdgjord yta utan golvbrunn, motsvarande brandklass EI60. Brandklassade skåp bör användas. Lämpligt utrymme för farligt avfall är att bygga om/till ett miljöhus eller ett  soprum och anpassa till gällande regelverk.


Vid förvaring inomhus ska utrymmet vara väl ventilerat. Detta för att förhindra att brännbar gasbildning uppstår.


Vid förvaring av brandfarlig vätska inomhus ska platsen vara avskild, vilket innebär ett avstånd på 6 m från förvaring av övrigt avfall. Detta för att hindra spridning vid en eventuell brand.


Tillstånd ska sökas då mer än 100 l brandfarlig vätska beräknas förvaras i avfallsutrymmet  vid ett tillfälle enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor (2010:1011). Tillstånd  utfärdas av Storstockholms brandförsvar vilka även ansvarar för att avsyna platsen innan  tillstånd ges, och därefter utför tillsyn av avfallsutrymmet med jämna mellanrum. Mängderna av brandfarlig vätska är beroende av hur många hushåll som finns inom fastigheten, och ska därför beaktas om fastighetsägaren väljer att ha fastighetsnära insamling av farligt  avfall.


Borttransport av avfallet ska ske av godkänd transportör som har de tillstånd som behövs för dessa transporter. Transporten ska utföras av kommunen upphandlad entreprenör. Fastighetsägaren får inte transportera själv.


Verksamhet eller åtgärd som utgörs av insamling, transport, återvinning och bortskaffande  av avfall.


Behållare som töms med kranbil, placerade ovan eller under mark. Sådant avfall som brinner utan energitillskott efter det att förbränningsprocessen startat.


Avfall från elektriska och elektroniska produkter inklusive alla komponenter, utrustningsdelar och förbrukningsvaror som har haft en elektrisk eller elektronisk funktion.


Tillvaratagande av el/värme som alstras i en anläggning för avfallsförbränning eller av gas från organiska ämnen, t.ex. i en rötningsanläggning eller på en deponi.


Avfall som har en eller flera farliga egenskaper, t.ex. giftigt, cancerframkallande, explosivt eller brandfarligt. Insamling från de fastigheter där avfallet uppkommit.


Avser sådant hushållsavfall som är så tungt eller skrymmande eller har andra egenskaper som gör att det inte är lämpligt att samla in i ordinarie kärl eller säck. Avfall som kommer från hushåll samt därmed jämförligt avfall från verksamheter.


Avser olika typer av fordon som är tillämpliga för hämtning av avfall, såsom baklastare, lastväxlare, kranbil eller kajtömmande sopbil. För mobil sopsug används specialfordon.


Avfall som inte kan förbrännas även om energi tillförs, exempelvis sten eller metaller. Avser sådant hushållsavfall som återstår sedan grovavfall, farligt avfall och avfall som  omfattas av producentansvar sorterats ut, d.v.s. den vanliga ”soppåsen”. Hämtning av avfall där hämtpersonal skjuter, drar eller lyfter.


Hämtning av avfall med maskinell utrustning.


Särskilt utsorterat och separat insamlat lättnedbrytbart organiskt hushållsavfall för biologisk behandling. Mer information om hur utsortering ska ske finns i informationsmaterialet för matavfallsinsamling.


Obemannad mindre anläggning för mottagning av hushållens farliga avfall, vilka ofta återfinns på bensinstationer eller i anslutning till återvinningscentralerna.


Den som yrkesmässigt tillverkar, för in till Sverige eller säljer en vara eller en förpackning (varuproducent) eller den som i sin yrkesmässiga verksamhet frambringar avfall som kräver särskilda åtgärder av renhållnings- eller miljöskäl (avfallsproducent).


Med producentansvar avses att producenterna har ansvar för att en vara eller produkt  samlas in och omhändertas genom återvinning, återanvändning eller bortskaffning på  ett sådant sätt som krävs för en hälso- och miljömässigt godtagbar avfallshantering.  Gäller exempelvis förpackningar, tidningar, elavfall och batterier. Regleras i tillämpliga  förordningar om producentansvar.


Avfall från verksamhet som inte har karaktären hushållsavfall. Exempelvis produktionsspill. Användning, behandling eller omhändertagande av material, näringsämnen eller energi från avfall.


En bemannad anläggning dit hushåll och verksamheter kan lämna bl.a. grovavfall, elavfall och farligt avfall.


Obemannad publik insamlingsplats med behållare där hushåll kan lämna förpackningar och tidningar. Det finns ca 250 återvinningsstationer runt om i staden som ägs och drivs av producenterna, genom Förpacknings- och Tidningsinsamlingen.


-  Arbetsmiljöverkets föreskrift om Arbetsplatsens utformning. AFS 2009:02 -  Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om belastningsergonomi. AFS 1998:01 -  Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om manuell hantering. AFS 2000:01


-  Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om Systematiskt arbetsmiljöarbete. AFS 2001:01 -  Avfallsförordningen. SFS 2011:927


-  Avfallshantering – tillgänglig, säker och estetisk. Boverket 2011


-  Bort med övervikten, Transportarbetareförbundet, 2003. -  Boverkets Byggregler. BFS 2011:6


-  Bättre Varumottag! En handbok till stöd vid planering, projektering och användning av varumottag. TYA m fl. 2006


-  Bygg ikapp, Byggtjänst, 2008 -  Får jag lov? – Om planering och byggande. Slutbetänkande av PBL-kommittén.


-  Förordningen om producentansvar för batterier. SFS 2008:834 -  Förordningen om producentansvar för elektriska och elektroniska produkter.


-  Förordningen om producentansvar för förpackningar. SFS 2006: 1273 -  Förordningen om producentansvar för returpapper. SFS 1994: 1205 + ändringar -  Försök med matavfallskvarn i restaurang- och storköksmiljö, Stockholm Vatten 2011.


-  Handbok för avfallsutrymmen. Råd och anvisningar för transport, förvaring och dimensionering av hushållsavfall. Rapport 2009, Avfall Sverige.


-  Hushållsavfall, Råd och anvisningar för dimensionering, förvaring, transport. -  RVF Utveckling 02:12, Avfall Sverige. -  Miljöbalken. SFS 1998:808


-  Naturvårdsverkets riktvärden för externt industribuller. SNV 1978:5 rev. 1983 -  Plan- och Bygglagen, SFS 2010:900


-  Program för Miljöanpassat byggande. KF 2005-10-03


-  Renhållningsordningen. Gällande föreskrifter om avfallshantering för Stockholms kommun, samt avfallsplan och avfallstaxa.


-  Socialstyrelsens allmänna råd ”Buller inomhus och höga ljudnivåer”. SOSFS 1996:7 -  Sorteringsguide – från aceton till örontops. Trafikkontoret, tionde reviderade upplagan, feb -  Stockholm – en stad för alla. Handbok för utformning av en tillgänglig och användbar miljö,


12 Lagskydd för åtgärder i äldre byggnader


29 2. F.d. sjöreservens kasern, Skeppsholmen


Byggnaden är unik och konsten på Thielska galleriet, på Djurgården i Stockholm, kräver ett visst klimat för att inte ta skada. Ambitionen har varit att underhålla det gamla ventilations systemet och komplettera det med installationer som inte påverkar byggnadens arkitektur.


Ventilation i en byggnad är en grundläggande funktion. Att bevara en kulturhistoriskt värde- full miljö och samtidigt få en fullgod ventilation anpassad till hyresgästen kräver stor kunskap och lång erfarenhet. Denna skrift är framtagen för att sammanställa och sprida den kunskap om ventilation av äldre byggnader som idag finns inom Statens fastighetsverk. Kunskapen exem- plifieras genom allmänna kapitel som tar upp ventilationshistoria, bestämmelser och lagskydd,


ventilationsprinciper och goda råd vid underhåll och inför projektering. Dessutom presenteras åtta exempel på genomförda ventilationslösningar i historiskt värdefulla miljöer. Genom samsyn och kompetenshöjning under- lättas och effektiviseras verkets interna arbete med underhåll och renovering av kulturhistoriskt värdefulla byggnader. Vägledningen ska kunna fungera som ett verktyg och en inspiration för SFV som förvaltare och byggherre och för de konsulter som SFV anlitar. Vi har i arbetet med denna skrift haft stöd av en referensgrupp sammansatt av förvaltare, drifttekniker och antikvarier inom SFV samt kulturarvs enheten med alla dess specialist- kompetenser. Förvaltare, projektledare och drifttekniker har  bistått med faktaunderlag och erfarenheter från referensobjekten. Dessutom har VVS-ingenjör Göran Stålbom medverkat med ka- pitlet Bestämmelser om ventilation och i kapitlet Ventilationshistoria.   Stockholm, 20090429


Carl Gösta Hellgren , VVSspecialist SFV  Helena Adolphson , arkitekt


Ventilation – en antikvarisk angelägenhet! Ventilation har under modern tid ofta enbart setts som en teknisk funktion. Strävan att skapa det perfekta inneklimatet, som ska fungera med ett minimum av insatser ifrån brukarna, har lett till allt mer skrymmande installationer och tekniskt komplicerade system. Utnyttjandet av bygg- nadens fysiska förutsättningar, som i sig är en del av ventilationssystemet i äldre byggnader, har försummats. Det ursprungliga ventilationssystemet är inte bara en funktion utan även ett uttryck för bygg- nadens autenticitet och skyddsvärda karaktär.


Trapphus med värmekolonn i Gamla riksarkivet på Riddar holmen i Stockholm.


Lokal eldning Ventilation och uppvärmning har ofta hängt sam- man. Eldning i spisar, kakelugnar och kaminer skapar undertryck. Ersättningsluft kommer in genom otätheter i väggar, dörrar och fönster och ger grundventilation. Eldstaden och dess rök- kanaler har därför i äldre tider räckt till för att vintertid åstadkomma den naturliga ventilation som erfordrats. Med öppna eldstäder och otäta fönster och dörrar var draget det stora problemet, inte ventilationen i sig. Om sommaren, när man upphörde att elda och de termiska stigkrafterna avtog, ökade man ventilationen med fönsterväd- ring. Under 1700- och 1800-talen försågs fönstren med fasta innerbågar på vintern. En ruta i varje rum gjordes öppningsbar, en s.k. lättruta. När kopplade fönsterbågar kom vid 1800-talets slut utformades vanligtvis de övre bågarna för vädring.


För att förbättra de termiska stigkrafterna kunde man förse skorstenen med en s. k. dansare. Den ställer sig efter vinden och skapar undertryck i kanalen.


Lättrutor i både yttre och inre fönsterbåge. Genom att göra en liten båge i bågen får man enkelt en vädringsmöjlighet utan att  behöva öppna hela fönstret. Oxenstiernska palatset.


Radiatorvärme och självdrag Från 1920-talet fick nya byggnader radiatorsys- tem. Bostadshus fick dessutom badrum. Även omoderna byggnader försågs med badrum och centralvärme. De flesta byggnader var vid denna tid djupa, till skillnad från de smalhus som upp- fördes senare då funktionalismen slagit  igenom. Badrummen förlades därför till bygg nadens mörka kärna. För att ventilera dessa utvecklades den s.k. Stockholmsventilationen. Principen är att badrummet har separata självdragskanaler för till- och frånluft. Tilluften tas in i marknivå på skuggsidan. Frånluften stiger  termiskt ut genom frånluftsgaller vid badrumstaket via tegelkanalen i skorstenen. På sommaren, när skorstenstoppen är varmare än luftintaget på gården, skapas under- tryck i kanalen som gör att frånluftsflödet tar fart och sval ersättningsluft sugs in i badrummet. Bostädernas kök och boningsrum hade egna frånluftskanaler och tilluftsventiler i yttervägg.


Från 1920talet ersattes lokal eldning med radiatorsystem med radiatorer under fönstren. Ytor vid yttervägg, som tidigare varit dragiga och kalla och därför använts som kommu nikationsytor, blev nu varmare och började användas som vistelsezoner. Vid tilluft via fönster bör man vid möble ring ta hänsyn till att risk för drag alltid förekommer i zonen närmast fönstret, även om den är uppvärmd. Oxenstiernska palatset, Stockholm.


Klaffventil ur Ahsell & Bernströms katalog nr 32. Denna typ av ventil placerad i yttervägg användes ofta under 1800talet och början av 1900 talet för att ta in ute luft.


Tallriksventilen Disco ur Rylander & Asp lunds katalog nr. 36. Vanligt förekom mande som tillufts ventil i s. k. Stock holmsventilation.


Lågtryckssystem Under 1930-talet minskades rumshöjderna sam- tidigt som fläktventilation etablerades. Dessa tidiga F-system fanns parallellt med självdrags- system fram till 1960-talet. Luften togs normalt in genom spaltventiler under fönstren. År 1931 lan- serades den så kallade överströmnings metoden, som stått sig sedan dess. Det innebär att luft ska strömma ”rätt väg”: från sov- och vardagsrum till bad, WC och kök. Därigenom fick man en mer effektiv användning av luften. Kanalerna utför- des ofta av plåt, men förekom även av murverk, betong eller asbestcement. Efter 1960-talet blev plåtkanaler helt dominerande.


Kontrollventilation Äldre fläktsystem hade axialfläktar och tallriks- ventiler med låga tryckfall. I början av 1940-talet lanserade Fläktfabriken ett system med radial- fläktar med högre tryck och så kallade kontroll- ventiler som möjliggjorde högre tryckfall utan ljudproblem. Fördelen var att kanalsystemen kunde göras enklare och att man kunde injustera luftflöden med högre precision. Uteluften togs in via spaltventiler under fönstren.


Till- och frånluftssystem System med både till- och frånluft utfördes på ett antal bostadshus i början av 1970-talet. Det var dock först med energibestämmelserna i SBN 75 och SBN 80, en följd av oljekriserna på 1970-talet, som det slog igenom. Genom de så kallade FTX- systemen (mekanisk till- och frånluft med värme- växling) kunde normkraven på värmeåtervinning lätt uppnås. Men redan i mitten på 1980-talet kom invändningar mot systemen (baserade på skötsel- problem och höga driftskostnader), och man började leta alternativ.


Spaltventil under fönsterbänk, vanlig från 1930talet.


Återgång till frånluftssystem I slutet av 1980-talet rekommenderade de allmän- nyttiga bostadsbolagen att endast frånluftssystem (F-system) skulle förekomma i nybyggda bostäder. För återvinning utnyttjades en värmepump för upp- värmning av varmvatten. För att tillföra uteluft an- vändes ofta tilluftsradiatorer där luften filtrerades och förvärmdes.


Kontrollventil KGD med fästram. Ur Svenska Fläktfabrikens katalog från 1963.


Lokal eldning Kontor, skolor, sjukhus m.m. uppvärmdes och ventilerades på liknande sätt som bostäder. I fängelser och mentalsjukhus eftersträvade man tidigt centralvärmesystem eftersom man ville undvika lokal hantering av eld.


Kaminventilation På 1860-talet lanserades ett system för ventila- tion, där man utnyttjade drivkraften hos eldsta- den för att få förvärmd luft och ökad ventilation. Tillverkare marknadsförde speciella kaminer och kakelugnar för ändamålet. Kall uteluft leddes fram i en isolerad kanal och släpptes in i botten på  kaminen. Luften värmdes och släpptes ut i kaminens topp. Rummets frånluftsventil, placerad vid golv, anslöts till en kanal som låg intill rök- kanalen. Frånluftskanalen blev därigenom värmd för effektivt drag.


Kalorifersystem Kalorifersystem förekom från senare delen av 1800-talet fram till omkring 1910. De var både ventilations- och värmesystem och användes främst i skolbyggnader, kyrkor, kaserner och sjukhus. Uteluften togs in i en värmekammare i källaren och vidare genom separata kanaler till respektive rum. Kalorifersystemen hade ibland ett kompli cerat nätverk av murade kanaler för att möjliggöra olika driftfall. När centralvärme i form av radiatorsystem från 1920-talet blev en


Innan radiatorer i den form som vi är vana vid från 1900talet introducerades specialritades radiatorer i olika utföranden. Här i Gamla riksarkivet på Riddarholmen är de utformade som kolonner. Vissa av dessa kolonner hade dessutom ute luftsintag. Luft leds via bjälklaget in i radiatorn underifrån och den uppvärmda luften stiger uppåt och ut på radiatorns ovansida.


standardlösning vid nybyggnad, försvann kalori- fersystemen med sin dubbelfunktion för uppvärm- ning och ventilation. Enstaka kalorifersystem av äldre typ förekommer fortfarande, t.ex. i Thielska galleriet på Djurgården.  Det förekommer också nykonstruk tioner av system med värmekammare för uppvärmning av tilluften, t. ex. i Ladugården på Biskops Arnö och utställningspaviljongen på Birka.


Radiatorvärme och självdrag När centralvärmen slog igenom löstes frånlufts- ventilationen med hjälp av termiska stigkrafter i tegelkanaler. Tilluften togs in via klaffventiler i yttervägg och otätheter i fönster och dörrar.


Lågtryckssystem och tidiga till- och frånluftssystem På 1930-talet kom system med separata till- och frånluftskanaler. Tilluftsdonen satt ofta i under- taket mitt i kontorsrummet eller i ”bakkant” vid tak i väggen mot korridoren. Det förekom också system där luften tillfördes genom ett perforerat undertak. Från 1960-talet blev system med tilluft mycket vanliga i kontor, skolor etc.


Klimatsystem Efter 1975 blev klimatsystemen ofta försedda med komfortkyla. Systemens uppgift var att föra bort överskottsvärme. Ibland var värmesystemet integrerat i ventilationssystemet; uppvärmning skedde  med luft. Systemen blev alltmer avan- cerade. Ett system som förekom under 1960– 1970-talen var tvåkanalsystem: två tilluftssystem distribuerade luft med olika temperatur och luften blandades till lämplig inblåsningstemperatur i respektive rum. Under 1980-talet blev lågflödes- system med rumsplacerade fläktkonvektorer (fancoils) vanliga. Under 1990-talet kom kyl -


Thielska galleriet har ett ursprungligt kalorifersystem. Radiato rerna i värmekammaren förvärmer tilluften.


Fläktkonvektor s.k. fancoil, med värme och kylbatteri. Rumsluften kan antingen tillföras kyla eller värme. På denna bild är frontskivan bortlyft.


Som ett alternativ eller komplement till självdrag finns auto matiska vädringssystem. Dessa är datorstyrda och regleras utifrån vädringsbehov. Vaxholms fästning.


Kylbaffel placerad vid tak. Luften kyls och faller ned i rummet.


baffel system, först som separata kylbatterier med egenkonvektion, men ganska snart som integrerade apparater med både kylbatteri och tilluftsdon. I början av 2000-talet har intresset  för VAV-system ökat, dvs. system som utnyttjar varie- rande flöde för att styra kyleffekten.


Enklare system Under slutet av 1980-talet höjdes röster som ansåg att systemen blivit alltför utrymmeskrävan- de och komplexa. En återgång till enklare system förespråkades och från slutet av 1990-talet utförs en hel del system som kombinerar självdrag och fläktventilation s.k. hybridventilation. Lösningar med automatiska fönstervädringssystem provas också.


Vilka lagar gäller? Plan- och Bygglagen (PBL) och Byggnadsverks- lagen (BVL) brukar gemensamt kallas bygglag- stiftningen. De gäller allt byggande. Kraven ställs normalt på fastighetsägaren och gäller bygg- nadens tekniska egenskaper. Miljöbalken och arbetsmiljölagen ställer inte krav på själva byggnaden. Kraven ställs i stäl- let på den miljö eller arbetsmiljö, som finns i byggnaden. Krav riktas främst mot ”verksam- hetsutövaren” respektive ”arbetsgivaren”, nor- malt hyresgästen. Vissa krav riktas dock mot fastighetsägaren. Genom lagarna ställs krav på ventilationen, men det betyder inte att man kan göra vilka in- grepp eller kompletteringar som helst. PBL kräver var samhet vid ändring i alla byggnader. Miljö- balken ställer kravet att värdefulla kulturmiljöer ska skyddas och vårdas. Vissa byggnader har skydd genom kulturminneslagen. I varje enskilt fall måste man därför hitta en lösning som uppfyller både kravet på ventilation och kravet på skydd av kulturvärden.


Krav eller råd? Samhället ställer krav genom lagar, förordningar och föreskrifter. Den praktiskt verksamme kom- mer främst i kontakt med föreskrifter och all- männa råd, i vilka myndigheterna har preciserat lagens krav. Föreskrifterna är tvingande, men kraven är ofta formulerade i ord som ”erforderlig luftväxling”, ”god luftkvalitet” och ”tillräckligt luftflöde”.  Som vägledning till föreskrifterna ger därför myndig- heterna ut allmänna råd och handböcker med konkreta siffror. De allmänna råden ger rekom- mendationer om hur man kan eller bör göra, men utesluter självfallet inte andra handlingssätt. I de


enskilda fallen måste en egen professionell be- dömning göras av vad föreskrifternas krav på luft- växling, luftkvalitet och komfort verkligen innebär i praktiken.


Bygglagstiftningen Allt byggande styrs av bygglagstiftningen. För nybyggnad finns utförliga föreskrifter i Boverkets byggregler (BBR). För ändring (ombyggnad) finns inga föreskrifter. Boverkets ändringsråd (BÄR) innehåller bara allmänna råd. BÄR betonar en ”varsam helhetssyn” och ger öppningar för andra ventilationslösningar än vad BBR kräver. Vid arbete med äldre byggnader är det fel att rutinmässigt följa BBR. Som komplement till reglerna finns Boverkets handbok Självdragsventilation , 1994 och Svensk byggtjänsts Byggvägledning 15, Ombyggnad , 2000 och Byggvägledning 7, Ventilation , 2008.


Ej tvingande                       Tvingande


Här finns en del riktlinjer om självdragsventilation och förstärkt självdrag. För ändring av byggnad gäller BÄR. För löpande förvaltning får man gå direkt på BVL, som säger att anordningar för exempelvis ventilation ska ”hållas i stånd”. Att detta sker ska regelbundet kontrolleras genom funktionskontroll av ventila- tionssystem OVK. Den professionella bedömningen i de enskilda fallen ligger då på funktions- kontrollanten.


Funktionskontroll av ventilationssystem (OVK) Förordningen om funktionskontroll (1991:1273) ska tillse att alla byggnader, såväl nya som


gamla, har ett tillfredsställande inomhusklimat. Funktionskontroll ska ske innan ett nytt venti- lationssystem tas i bruk första gången (första besiktning). Befintliga system ska återkommande kontrolleras enligt föreskrivna tidsintervall.


Arbetsmiljölagen Arbetsmiljölagens krav berör framför allt arbets- platser och skolor. Arbetsmiljöverket ger ut föreskrifter och allmänna råd för att precisera kraven, och regler om ventilation finns framför allt i Arbets platsens utformning (AFS 2000:42). I dess allmänna råd finns ett flertal riktvärden för luftväxling.


Skridskopaviljongen på Kastellholmen blir konferenslokaler och får ett ventilationssystem som är anpassat till byggna dens kulturhistoriska värde.


• Plan- och bygglagen. • Lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk.


• Arbetsmiljölagen. • Miljöbalken. • Kulturminneslagen.


• Allmänna råd om ändring av byggnad, BÄR, Boverket, 2006. • Regelsamling för funktionskontroll av ventilationssystem, OVK, Boverket. 2008. • Arbetsplatsens utformning, Arbetsmiljö- verket, 2000. • Socialstyrelsens allmänna råd om tillsyn enligt miljöbalken – ventilation, 1999.


Det är ofta svårt att komplettera äldre bygg- nader med samma slag av fläktventilation som nybyggnader. Det finns därför en speciell bestäm- melse för ”äldre byggnader med kulturhistoriskt värde” i AFS 2000:42. Den säger bland annat att:


För att undvika onödiga ingrepp i byggnaden bör vid tillämpningen av föreskrifterna särskild omsorg ägnas valet av tekniska lösningar. När åtgärder är nödvändiga för att nå en godtagbar arbetsmiljö bör sådant utförande väljas som innebär minsta möjliga skada för de kulturhisto- riska värdena.


I de enskilda fallen måste därför en noggrann av- vägning göras. Som alternativ till ökat uteluftflöde nämner de allmänna råden exempelvis ”kortare arbetspass med mellanliggande vädring”.


Miljöbalken Miljöbalken gäller främst bostäder, förskolor och lokaler dit allmänheten har tillträde. Miljöbalkens krav på ventilation är främst preciserade i all- männa råd som utgivits av Socialstyrelsen. Där finns vägledande riktvärden för luftväxling (lika Arbetsmiljöverkets). Men råden betonar också vädringsmöjligheter, vistelsens längd och ruti- nerna för vädring. Socialstyrelsens allmänna råd talar om en hel- hetsbedömning av byggnadernas eller lokalernas förutsättningar för den aktuella verksamheten. Socialstyrelsen nämner inget om byggnader med kulturvärden, men en av grunderna i miljöbal- ken är skydd och vård av värdefulla natur- och kulturmiljöer. Från fall till fall får man bedöma hur miljöbal- kens krav på skydd och vård av värdefulla kultur- miljöer ska förenas med dess krav på innemiljö.


Boställshusen, ”Långa raden”, på Skeppsholmen ursprung ligen byggda som kaserner för Karl XII:s drabanter byggs nu om till hotell. Ett modernt ventilationssystem anpassat till byggnaden installeras.


Skyddsvärda byggnader och bebyggelseområden Byggnader, parker och andra anläggningar, mark- områden, stadskärnor och andra kultur miljöer som ingår i vårt svenska kulturarv skyddas genom en rad olika bestämmelser på statlig och kommu- nal nivå. De som är synner ligen märkliga kan bli byggnads minnes förklarade. Även byggnader som i sig inte är så märkvärdiga kan omfattas av skydd om hela bebyggelseområdet som de ligger i klas- sas som byggnadsminne.


Förordningen (1988:1229) om statliga byggnadsminnen mm, FSBM Regeringen beslutar om Statliga byggnads minnen, SBM, efter förslag från Riksantikvarie ämbetet (RAÄ) som är tillsynsmyndighet och upprättar skyddsföreskrifter. En något lägre skyddsklass är värdefull byggnad och värdefull fastighet  enligt FSBM § 12–16. Även i dessa ska samråd ske med RAÄ vid åtgärder som kan hota det kultur- historiska värdet.


Lag (1988:950) om kulturminnen, Kulturminneslagen KML Enskilda byggnads minnen enligt KML kap 3 beslutas av länsstyrelserna som också upprättar skydds bestämmelser i samråd med ägaren. Även ett byggnadsminne som ägs av staten är enskilt om regeringsbeslut inte tagits om SBM. KML kap 2 behandlar fasta fornlämningar. I många äldre städer är hela stadskärnan fornlämningsområde där ingrepp kan kräva tillstånd av länsstyrelsen.


Plan- och bygglag (1987:10), PBL Varsamhetsparagraferna i PBL kap 3 § 10–12 säger att ändring i byggnad alltid ska utföras varsamt så att t.ex. byggnadstekniska och kultur- historiska värden tas till vara. Särskilt värdefulla byggnader skyddas i detaljplaner och områdes- bestämmelser. Kommunen är tillsynsmyndighet enligt PBL.


Miljöbalk (1998:808), MB Miljöbalken tar upp områden som är av riks- intresse ur kulturmiljösynpunkt. Stora åtgärder kan kräva en miljökonsekvensbeskrivning.


Skyddsföreskrifter och tillstånd I skyddsföreskrifterna för statliga byggnads- minnen, som upprättas av RAÄ och beslutas av


Tillstånd från RAÄ erfordras för håltagning i befintligt murverk. Skridskopaviljongen, Kastellholmen.


regeringen, anges vilka delar av byggnaden som särskilt ska skyddas. För ändring i strid med skydds föreskrifterna måste tillstånd alltid sökas hos RAÄ och godkännande finnas innan änd- ringen påbörjas. Håltagning i väggar och bjälklag för ventilationskanaler, eller nya fläktar på tak, är exempel på tillståndspliktiga åtgärder. Tillstånd för ändring i enskilt byggnadsminne söks hos länsstyrelsen.


Vårdprogram SFV har beslutat att varje statligt byggnadsminne ska ha ett eget vårdprogram. I detta beskrivs byggnadens värden och SFV:s långsiktiga mål- sättning för bevarande och utveckling av byggna- den. Vårdprogramet ger rekommendationer och riktlinjer för byggnadens framtida förvaltning. Enskilda byggnadsminnen behöver inte ha vård- program. Länsstyrelsen verkar ändå för att sådana upprättas och kan lämna bidrag till fastighets- ägaren för att så ska ske.


Installationsprojektering Vid installationsprojektering måste således ingrepp i skyddsvärda delar godkännas av RAÄ alternativt länsstyrelsen samt hänsyn tas till lag- texten i PBL som säger att ändringar ska utföras varsamt så att byggnadens karaktärsdrag beaktas och inte förvanskas. Att låta utföra en antikvarisk förundersökning tidigt i projekteringsskedet kan vara värdefullt. Åtgärder i husgrunder, exempelvis vid ut- förandet av nya hisschakt, grundförstärkning eller dragning av nya avlopp kan i en del fall, framför allt i äldre stadskärnor, omfattas av schakttillstånd enligt bestämmelser om fornmin- nesområden som ingår i KML 2 kap. (1988:950). Även schakt i mark vid exempelvis installation av radonbrunnar kan ibland kräva tillstånd.


Rester av den ursprungliga anläggningen för luftuppvärmning ska lämnas orörd. Skadade träbjälkar i trossbotten  utbyts och nytt trägolv läggs in. Skridskopaviljongen, Kastellholmen.


Betonggjutning under dörrtröskel är inte en lösning som RAÄ förordar i en byggnad med träbjälklag. Utförandet krävde RAÄ:s tillstånd till avsteg från skyddsföreskrifterna. Skridskopaviljongen, Kastellholmen.


Självdragssystem Självdragsprincipen ventilerar byggnaden genom termisk stigkraft, dvs. varm luft är lättare än kall och stiger därför uppåt. Ju större temperatur- skillnad det är mellan luften utanför och inne i en byggnad desto effektivare blir självdraget. Uteluft tas in via springor och ventiler i fönster och  väggar. Frånluften stiger termiskt upp och ut genom frånluftskanaler. I äldre byggnader, som ursprungligen uppfördes med detta system, var kanalerna av tegel och tjänade både som frånluftskanaler och rökkanaler för eldstäderna. Även byggnadens utformning, exempelvis stora rumsvolymer och öppna rumssamband, bidrar till en god luftomsättning. På sommaren, när den termiska stigkraften avtar, kan man skapa kors- drag med fönstervädring.


Frånluftssystem Med hjälp av frånluftsfläktar reglerar man och säkerställer frånluftsflödet året om. I äldre bygg- nader kan ofta befintliga tegelkanaler användas för frånluft. Uteluft tas in via springor och ven- tiler i fönster och väggar, precis som vid själv- dragsventilation.


Till- och frånluftssystem Dessa system har fläktar för till- och frånluft. Därmed kan mängden till- och frånluft regle- ras (balanseras) och risken för drag minskar. Systemen kräver avancerad styrutrustning. Värmeåtervinning kan anordnas med hjälp av en värmeväxlare som överför frånluftens värme till tilluften (s.k. FTX-system). Om antikvariska skäl begränsar möjligheten att dra nya plåtkanaler kan ofta befintliga tegelkanaler användas för frånluft och kanske även för tilluft. Trapphus och kor- ridorer kan ibland utnyttjas som tilluftskanaler


Ventilationsaggregat Tilluftsdel: spjäll, filter, värmeväxlare, värmebatteri och fläkt Frånluftsdel: filter, värme växlare, fläkt och spjäll


om byggnadens planlösning och öppenhet tillåter. Överströmning till rum med stängda dörrar kan anordnas med överluftsdon eller urfräsning i tröskel.


Kalorifer Kalorifersystemet är ett äldre system avsett både för ventilation och uppvärmning som bygger på självdragsteknik. Uteluften tas in i en värmekam- mare lågt belägen i byggnaden. Där förvärms luften vintertid. För att reglera flöde och tempe- ratur finns luckor på olika höjd till tegelkanaler genom vilka luften fördelas till de olika rummen i våningarna ovanför. Rummen har till- och från- luftsventiler på olika höjd. Vintertid tillförs luften vid tak och sugs ut vid golv. På så vis blir rummet genomvärmt. Sommartid blir frånluftskanalen uppvärmd i skorstenstoppen vilket skapar under- tryck i rummet. Frånluften sugs ut vid taket och den svala uteluften från värmekammaren tillförs vid golv. Dessa system är inte automatiserade och kräver därför mycket kunskap och engagemang av fastighetsskötaren.


Hybridventilation När man kombinerar olika ventilationsprinciper och skapar en unik kombination brukar man kalla det för hybridventilation. Det är vanligt att kom- binera mekanisk ventilation och självdragsventi- lation och utnyttja det bästa av båda systemen. På sommaren när de termiska stigkrafterna är otillräckliga, används fläktar för att ventilera. När utetemperaturen sjunker kan frånluftsfläk- tarna stängas av och ventilationen fungerar med självdrag. Detta förutsätter att valda fläktar ger litet motstånd i avstängt läge. Systemet kräver en noggrann injustering. Det finns även utvecklade system med automatiskt öppnande av fönster,


styrda av rumsklimat och väderförhållanden. Här utnyttjas utetemperatur och vindförhållande för att skapa ett bra inomhusklimat.


Inventering av byggnadens fysiska förut- sättningar och befintliga ventilationssystem Inventering av befintligt ventilationssystem måste göras; är det ursprungligt? Utgör byggnadens fysiska förutsättningar del av systemet? Kan systemet iordningställas? Räcker rengöring? Kan ny teknik som inte kräver synliga installationer komplettera systemet så att det fungerar bättre? Vilka krav ställer programmet? Hur trivs nu- varande hyresgästen med ventilationen? Kan ven- tilationen svara upp mot den tänkta hyresgästens programkrav? Kylbehov, forcerade luftflöden? Om det behövs, finns det möjlighet till kanaldragning och fläktrumsplacering? Byggnaden kanske redan har undertak och tillräckliga schaktytor. Antikva- rie och vårdprogram måste konsulteras för att se vad som är tillåtet. Att låta göra en antikvarisk för- undersökning kan vara till stor hjälp.


Lokalisering av befintliga tegelkanaler Om byggnadens kulturvärde är så stort att möj- ligheten till kanaldragning är begränsad påverkar detta systemvalet och därmed även möjligt klimat. Om valet av system inkluderar befintliga tegel kanaler måste dessa karteras på ett tidigt stadium, kanske redan med befolkade kontors- rum. Gamla ritningar kan ibland ge anvisning om var kanalerna finns. Med ledning av dessa görs in- ventering på plats. Rökpatroner kan användas för att identifiera piporna i skorstenen. Lokalisering sker därefter vanligen med hjälp av lod. Radiosän- dare kan också användas för att hitta kanalerna i väggarna. Det är viktigt att kanalinventering utförs i ett tidigt skede för att undvika överraskningar i entreprenadskedet.


Ursprungsritningar utvisande kanalplaceringar är till hjälp vid lokalisering av kanalerna. Här ser vi en del av planritningen över Hårlemans tillbyggnad av Södra Banco från 1700talet.


Gamla Riksarkivet i Stockholm har ett intressant ventilations och värmesystem. Rumsluften värms genom cirkulation i värmekolonner. Luften tas in i botten och släpps uppvärmd ut i toppen. Byggnadens frånluftsventiler sitter invid golvet. På så vis vädras den svalare luften bort och varm luft invid taket sugs nedåt i rummet.


Åtgärder i befintliga tegelkanaler För att bedöma kanalernas status, möjligt luft- flöde samt täthet för att upprätthålla brand- cellsindelning i byggnaden kan filmning och provtryckning bli aktuell. Kanalerna måste ofta tätas med bruk eller keramisk massa. Det finns olika typer av keramiska massor och vissa inne- håller chamotte som ballast med armering av glasfiber. Andra massor har pimpsten som ballast. Infodring med insatsrör, stela eller flexibla, kan ibland vara ett alternativ. Det finns även andra metoder att täta skorstenar. En slang tillverkad i böjligt kompositmaterial släpps ner i kanalen. Därefter formas den med tryckluft så att den fyller ut kanalen. Sedan tillförs ånga och slangen härdar på plats. Fördelen med denna metod är att trasiga kanaler blir helt täta och kan användas som rökkanaler samtidigt som maximal kanal- dimension behålls. Nackdelen är att man för in ett nytt material i byggnaden som inte är autentiskt. Att täta kanaler med bruk är helt i enlighet med ett antikvariskt tänkande. Infodring med insatsrör är en reversibel lösning. Dock måste man tänka på att kanaldimensionerna minskar. Om man förser gamla skorstenar med axialfläktar så är det viktigt  att kanalen i hela sin längd renoveras, även ovanför fläkten. Risken finns annars att vittrad fog faller ner och stoppar fläkten. Skorstenstopparna måste förses med nät för att förhindra att fåglar tar sig ner i dem.


Val av konsult Konsulten måste ha förståelse för och kunskap om byggnadens karaktär och kvaliteter. Man måste ha känsla för och viljan att värna om äldre byggnader. Bestämmelser ska följas men inte övertolkas. Dessutom krävs kreativitet för att kunna ta hänsyn till byggnadens egna villkor vid


Filmning av tegelkanaler från taket på Skridskopaviljongen, Kastellholmen, inför en renovering av byggnaden och dess ventilationssystem.


Renovering av tegelkanalerna gjordes bara upp i höjd med de nya axialfläktarna på Södra Banco. Skorstenspiporna uppåt lämnades orenoverade och det händer att gammalt murbruk faller ner i fläktarna då och då och orsakar driftstopp.


• Inventering • Antikvariesamråd • Klimatberäkning • Hyresgästkrav • LCC-beräkning


val av system. Referenser från  liknande uppdrag måste kunna uppvisas.