Belysningskvalitet En anläggnings kvalitet med avseende på främst belysningsnivå och -jämnhet samt bländningsgrad. Belysningsnivå Kvalitetsnivå avseende främst luminans och belysningsstyrka.


Vägars och gators utformning - Trafikverket

Den belysningstekniska kvaliteten i en vägbelysningsanläggning beskrivs med hjälp av ”belysningsklasser”.  Klasserna kan variera för samma vägtyp, beroende på att olika krav ska tillgodoses. Kraven (belysningstekniska kvaliteten) för olika anläggningar är betingat av en mängd faktorer som t.ex. synbarhet på vägar med motorfordonstrafik. Belysningens kvalitet beskrivs av följande egenskaper:


Belysningsnivå, belysningsjämnhet, belysningsstyrkeförhållande horisontellt mellan ett angivet område  innanför resp utanför körbanan, den synnedsättande bländningsgraden.


Ett motorfordon som är försett med tre eller flera hjul eller medar eller med band och som inte är att anse som en motorcykel eller en moped. Bilar delas in i personbilar, lastbilar och bussar.


Bilplats Uppställningsutrymme för en bil. Kallas ”parkeringsruta” om den är utmärkt med vägmarkering.


Bländskydd Avskärmning av ljuset från mötande fordons strålkastare som åstadkommes med jordvallar, vegetation eller särskilt bländskydd.


Bombering Lika stort tvärfall men åt olika håll kring vägyteryggen. Breddökning Det större utrymme fordon behöver vid körning i kurva i sidled än vid körning på rak väg. Det ökade utrymmesbehovet kan normalt tillgodoses inom körbanebredden.


Bromskurva Del av avfartsramp, utformad som sammansatt övergångskurva som vid konstant retardation ska ge konstant förändring av sidokraften.


Bruten linje Vägmarkeringslinje som är streckad (intermittent). Betecknas ex.vis 1+2  som markerar 1 m målad linje och 2 m mellanrum.


Buller Buller är oönskat ljud. Ljudnivå mäts i decibel, dB, som är ett logaritmiskt mätetal. För att beskriva ljudnivå används ofta beteckningen dBA. Indexet ”A” anger att olika frekvenser i ljudet har viktats på ett sätt som motsvarar hur det mänskliga örat uppfattar ljudnivå. Bullerdämpande skärm Skärm som har bullerdämpande effekt mellan bullerkälla och mottagare.


Bullerdämpande vall Vall som har bullerdämpande effekt mellan bullerkälla och mottagare.


Bullerremsor Vägmarkering i form av tvärgående linjer över körfältet som alstrar buller i bilen för att göra bilföraren uppmärksam på att han närmar sig plats som kräver särskild uppmärksamhet, t ex sänkt hastighet.


Bullerräfflor Räfflor frästa i beläggningen som alstrar buller i bilen för att göra bilföraren uppmärksam på plats som kräver särskild uppmärksamhet, t ex sänkt hastighet. Används på vägren för att uppmärksamma bilförare som kör av körbanan eller i mittlinje för att uppmärksamma att man håller på att komma över i motsatt körfält.


Bullerskydd Vägåtgärder för att minska störande buller exempelvis bullerskärm, bullerdämpande vall, tyst beläggning.


Bullrande linje En vägmarkering i form av längsgående linje som alstrar buller i det fordon som kör på linjen. Används för att väcka bilförares uppmärksamhet.


Om körfältet är beläget till höger i färdriktningen får även cykel och moped klass II föras i körfältet om dessa inte särskilt undantagits Kan också vara upplåtet för taxi och för särskilt dispenserad trafik.


Bussgata/-väg Särskild väg upplåten för fordon i linjetrafik samt där annat ej anges även för cykeltrafik. Kan också vara upplåten för taxi och för särskilt dispenserad trafik.


Plats där en buss i linjetrafik kan stanna för att släppa på och av passagerare med plats för väntande samt av- och påstigande passagerare.


Busshållplatstyper Busshållplatser indelas i:   avskild hållplats,   fickhållplats,   vägrenshållplats,   körbanehållplats,   glugghållplats,   klackhållplats,   stopphållplats, med refug   dubbel stopphållplats (timglashållplats) Bussvändslinga Sidoanläggning avsedd för vändning av buss, ofta samlokaliserad med hållplats


Cirkulation Vägbana i cirkulationsplats avsedd för enkelriktad cirkulerande trafik. Se även rondell.


Cirkulationsplats En plats som efter särskilt beslut är utmärkt med vägmärke för cirkulationsplats och där samtliga tillfarter är reglerade med väjningsplikt med eller utan stoppskyldighet.


Cykel 1. Ett fordon som är avsett att drivas med tramp- eller vevanordning och inte är ett lekfordon. 2. Ett eldrivet fordon utan tramp- eller vevanordning som a. inrättat huvudsakligen för befordran av en person, b. inrättat för att föras av den åkande, och c. konstruerat för en hastighet av högst 20 kilometer i timmen. 3. Ett eldrivet fordon med en tramp-eller vevanordning om elmotorn a. endast förstärker kraften från tramp-eller vevanordningen, b. inte ger något krafttillskott vidhastigheter över 25 kilometer i timmen, och c. har en nettoeffekt som inte överstiger 250 watt . Cykelbana En väg eller del av väg som är avsedd för cykeltrafik och trafik med moped klass II.


Cykelbana är normalt upplåten för dubbelriktad trafik.


Cykelfält ”Ett särskilt körfält som genom vägmarkering anvisats för cyklande och förare av moped klass II.” Vägmarkeringslinje som anger gränsen mellan ett cykelfält och ett annat körfält.


Cykelsignal Signallykta endast avsedd för cykeltrafik inklusive moped klass II.


Cykeltrafik Den rörelse, ström eller mängd som uppstår av cyklar på väg . Mängden anges i antal cyklar per tidsenhet.


”En del av en väg som är avsedd att användas av cyklande eller förare av moped klass II för att korsa en körbana eller en cykelbana och som anges med vägmarkering. En cykelöverfart är bevakad om trafiken regleras med trafiksignaler eller av en polisman och i annat fall obevakad.”


Deltillfart Det eller de körfält i en korsnings tillfart som utnyttjas gemensamt av en eller flera fordonsströmmar.


Korsning i vilken två eller flera trafikströmmar av samma eller olika trafikslag åtskiljs genom nivåskillnad. De korsande vägarna kan, men behöver ej, vara förbundna med varandra genom ramper med plankorsningar eller anslutningar.  I en delvis planskild korsning kan svängande trafikströmmar förekomma på primärväg som är i konflikt med motriktad trafikström.


Detektor Anordning för att känna av trafikelement Det eller de typfordon som i kombination med dimensionerande utrymmesklass bildar dimensionerande trafiksituation DTS. Måttuppgifter för typfordon samt gående finns i ”Grundvärden”.


Dimensionerande timme Den eller de timmar under en trafikanläggnings förväntade livstid som den dimensioneras för.  Kan exempelvis vara den 200:e mest belastade timmen.  Förkortas Dh. Dimensionerande timtrafikströmmar under det dimensionerande året, Förkortas Dh-DIM.


Dimensionerande trafik Det trafikflöde som en trafikanläggnings trafiktekniska funktion ska dimensioneras för, ex.vis Dh-DIM, ÅDT-DIM


På sträcka, den kombination av breddmått för trafikanter och sidoavstånd mellan trafikanter samt mellan trafikant och bankant eller sidohinder som ger en vägbanans bredd eller den fria bredden mellan sidohinder.


I korsning, de utrymmesklasser och kombinationer av fordon eller enstaka fordon för vilka korsningkurvor, kanalbredder och övriga körytor utformas .


Den utrymmesklass som ingår i dimensionerande trafiksituation DTS för utformning av sektioner och korsningar. I modellen för sträcka används tre olika utrymmesklasser vilka benämns A, B och C, i korsning A, B, c och D.


Den fortlöpande verksamhet som krävs för att gata/väg skall fungera för trafik, t ex renhållning, underhåll, reparationer och andra åtgärder. Driftvändplats Sidoanläggning för vändning av driftfordon främst i anslutning till trafikplatser.


Cirkulationsplatsliknande  sekundärvägsanslutning i trafikplats.


Dubbel stopphållplats Busshållplats där körbanan smalnats av så att endast ett körfält finns tillgängligt vid hållplats som används för båda körriktningarna. Angöringsutrymmet för bussen är markerat på körbanan. Hållplatstypen kallas även ”Timglashållplats”


Fasta föremål som vid påkörning med bil normalt inte ger allvarliga personskador. Exempel är vissa typer av belysningsstolpar och räcken. Någon exakt definition av eftergivlighet finns inte.


Vägutrustningar betraktas som eftergivlig om krav för skaderiskklass 1 för vald hastighetsklass enligt SS-EN 12767 uppfylls.


Vägutrustning betraktas som ofarlig från trafiksäkerhetssynpunkt om krav uppfylls för skaderiskklass 4 för hastighetsklass 50 enligt SS-EN 12767 .


Skaderiskklass 1 ger relativt omfattande skador på påkörande fordon, högre skaderiskklass bör eftersträvas.


Uppfångande produkter absorberar rörelseenergin från en påkörande bil så att dess hastighet minskas betydligt eller helt och hållet, se figurerna nedan. Uppfångande produkter finns av två klasser, High Energy absorbing, HE, och Low Energy absorbing, LE.


Icke uppfångande produkter benämns Non Engergy absorbing, NE. De absorberar inte någon nämnvärd del av den påkörande bilens rörelseenergi och dess hastighet minskar inte i någon större utsträckning, se figurerna nedan Till icke uppfångande produkter hänförs även ofarliga produkter.


Efterliggningstid Tid från upphinnande av kö till omkörning av kö. Ekodukt En ekodukt är en bro på vilken omgivande natur fortsätter ut över vägen och där djuren kan passera över vägen. Den används i ekologiskt viktiga områden, för att binda samman områden som delats av en väg, eller där vägen korsar viktiga vandringsleder för djuren.


Ekonomisk livslängd Tidsperiod under vilken det är ekonomiskt motiverat att använda en byggnad, anläggning eller del av den.


Enkel stopphållplats Busshållplats där körbanan delats med refug eller annan anordning så att endast ett körfält finns tillgängligt i bussens körriktning vid hållplatsen. Angöringsutrymmet för bussen är markerat på körbanan.


Väg som inte är allmän väg eller gata. Ofta analogt med väg som hålles av vägförening/samfällighet. Kan också vara väg som hör till och hålles av enskild fastighet (privat väg). Enskild väg kan också vara väg som enligt anläggningslagen är en gemensamhetsanläggning.


Estetik, estetisk Läran om det sköna eller det sinnliga och dess former. Estetisk = något vackert. I VGU används begreppet för att beteckna omhändertagande ned i minsta detalj, dvs. att formgivning är en självklar del av planerings- och projekteringsprocessen.


Europaväg Väg som ingår i ett internationellt huvudvägnät för Europa. De är samtidigt riksvägar. FN:s Europakommission (ECE) beslutar om en väg ska vara europaväg. Transportstyrelsen beslutar om vägvisningsplan..


Extrasignal Signallykta för viss del av trafiken som även regleras med huvudsignal i signalreglerad korsning.


Faunapassage En fauna(vilt-)passage är en säker väg över eller under vägen för de vilda djuren. Hit räknas ekodukter, landskapsbroar, viltportar, viltbroar, viltslussar/stängselöppningar, tunnlar, grodtunnlar, strandpassager, vägtrummor och i viss mån linor och inflygningshinder. Busshållplats där angöringsutrymmet för bussen är utformat som en ficka utanför vägbanan.


Fordonssignal Signallykta i första hand avsedd för fordonstrafik


Fordonsström De fordon som kommer till en korsning i en och samma tillfart och lämnar korsningen i en och samma frånfart. Fordonsströmmar indelas i högersvängande, raktframgående och vänstersvängande. Raktframgående som ej har väjningsplikt kallas också genomgående.


Fordonstrafik Den rörelse, ström eller mängd som uppstår av fordon på väg. Mängd anges i fordon per tidsenhet. Noggrannare analys kan kräva att mängden anges med t ex axelpar eller ekvivalenta personbilsenheter per tidsenhet eller att lastbilsandel anges med procentsats. Antal MC, gående eller cyklister per tidsenhet kan också vid behov anges.


Ett föremåls yttre gestalt, dess utseende. Att söka det rätta uttrycket för en idé eller tanke. För detta krävs en avsikt och vilja.


Fri bredd Den minsta bredd mellan fasta hinder som erfordras för att trafikanter ska kunna passera säkert. Utgörs av summan av vägbanebredd och hinderfri bredd.


Fri höjd Minsta avstånd vinkelrätt från vägbanan till föremål ovan vägbanan, exklusive säkerhetsmarginal för snö, ny beläggning m.m. Fri höjd är den höjd som erfordras för att trafikanter ska kunna passera säkert under föremål som begränsar höjden.


Fria rummet Fria rummet är det minsta utrymme som erfordras för ett säkert och effektivt nyttjande av en bana för fordonstrafik, t.ex. en vägbana för biltrafik, MC  och moped klass I  eller för gång- och


cykeltrafik inklusive moped klass II. Fria rummet bestäms av krav på fri bredd och fri höjd, se figuren nedan.


Fri bredd är minsta bredd mellan fasta hinder. Den utgör summan av hinderfri bredd och banbredd. Hinderfri bredd är det minsta avstånd till hinder (stolpe, mur etc.) utanför bankant för att enskilda trafikanters val av läge i sidled inte ska påverkas – ”väggeffekt”. Lastbilar och bussar får ha speglar som skjuter ut från fordonets sida. I VGU förutsätts att utrymme för speglar ryms  inom den hinderfria bredden.


Fri höjd är den höjd som erfordras för att trafikanter ska kunna passera säkert under föremål som begränsar höjden.


Friktionskraften är den kraft som uppstår mellan hjul och vägbana och är produkten av normalkraften och friktionskoefficienten.


Benämning på vägförbindelse som har stor betydelse för arbetspendling, bidrar till utökade arbetsmarknadsregioner, ökar samverkan mellan arbetsmarknadsregioner, är särskilt viktiga för kollektivtrafikens behov, har stor mängd långväga person- och/eller godstransporter och som har långa transportavstånd. I tätort ingår dessa i det övergripande huvudnätet.


Funktionshinder Begränsning som en funktionsnedsättning innebär för en person i relation till omgivningen


Funktionsnedsättning Nedsättning av fysisk, psykisk eller intellektuell funktionsförmåga Fyrvägskorsning Korsning med fyra väg-(gatu-)anslutningar


Trafikanordning i form av märke med symbol som utmärker förbud som följer av Trafikförordningen eller av föreskrifter eller förbud som har meddelats med stöd av denna m.fl. förordningar.


Den andel av fördröjning som är att hänföra till anläggningens utformning och reglering oavsett andra trafikanter.


Förskjuten korsning Fyrvägskorsning som delats i två trevägskorsningar genom att sekundärvägarnas anslutningar förskjutits i förhållande till varandra antingen höger/vänster eller vänster/höger.


Förskjutningen vänster/höger avser korsning där trafik som skall korsa primärvägen (gatan) utför vänstersväng vid påfart och högersväng vid avfart.


För trafik iordningställd och till allmänt begagnande upplåten del av gatuområde. Gata ingår i mark som enligt detaljplan är allmän plats.


Ett med väghållning analogt begrepp, som avser kommunens handhavande av byggande och drift av gata, torg, park och annan allmän plats inom område med detaljplan.


Gatunät i tätort I tätort indelas näten i övergripande huvudnät, övrigt huvudnät och lokalnät. Statliga genomfarter tillhör de det övergripande huvudnätet. Det övriga huvudnätet består av övriga gator för trafik genom tätorten och gator för trafik till/från tätorten samt mellan stadsdelar i tätorten. Övriga gator tillhör lokalnätet. Gatuområde I detaljplan redovisad mark avsedd för allmän trafik


Gaturum Rum bildat av gata och bebyggelse med tomtmark i stad eller tätort. Gaturummet kännetecknas av att gatan står i ett nära förhållande till bebyggelsen som vanligen ligger längs en fast byggnadslinje och utgör väggar i rummet. Plank och staket, häckar och träd kan också bilda väggar och i viss mån tak i gaturummet.


Ett typiskt gaturum är symmetriskt uppbyggt och består av huvudelementen bebyggelse, gångbana och kantstödsavgränsad körbana.


Gaturumsbeskrivningen ska länka samman de tidigare planeringsstegen med gaturumsutformningen. Fyra delar behöver specificeras 1. Gatans karaktär – samspel mellan trafikanterna. 2. Gatans plats i trafiknätet. 3. Referenshastigheten. 4. Övriga egenskaper hos gatan att beakta som gestaltning, möblering, parkering.


GC -överfart Kombination av övergångställe och cykelöverfart. GC-korsning Korsning där både gående och cyklande/moped klass II  korsar körbana


Genomfart/infart Väg/gata för trafik genom eller till och från tätort. Gestaltning Handlingen att forma något, formgivning Gestaltningsarbete Formgivningsprocessen.


Behandlar lokalisering och utformning av väg, trafikplatser och korsningar, vägmärken och -markeringar, belysning, placering och formgivning av broar, stödmurar, bullerskärmar, viltstängsel, färgsättning av broar och räcken, terrängmodellering, sidoområden och plantering, rastplatser inkl. utrustning osv.


Busshållplats där angöringsutrymmet för bussen är utformat som en glugg vid vägbanekant mellan uppställningsplatser/-fält.


Gående Gående är en vägtrafikant som färdas till fots. Bestämmelserna om gående gäller även den som 1. åker skidor, rullskidor, skridskor, rullskridskor eller liknande, 2. för, leder, skjuter eller drar sparkstötting, lekfordon eller liknande fordon, 3. leder, skjuter eller drar cykel, moped, motorcykel, barnvagn eller rullstol, eller 4. för ett motordrivet fordon avsett att föras av gående. Bestämmelserna om gående gäller även den som i gångfart själv för 1. en rullstol, eller 2. ett annat eldrivet fordon, utan tramp- eller vevanordning, som är att anse som en cykel.


Gågata ”En väg eller en vägsträcka som enligt en lokal trafikföreskrift ska vara gågata och som är utmärkt med vägmärke för gågata.”


Bana avsedd för gående samt cykeltrafik och trafik med moped klass II.  Banan är avgränsad från vägbana med kantstöd eller annan åtgärd.


Gångfartsområde ”En väg eller ett område som enligt lokala trafikföreskrifter ska vara gångfartsområde och som är utmärkt med vägmärke för gångfartsområde.”


Plats där gående korsar körbana i samma plan antingen för att de finner det naturligt eller för att de styrs dit med fysiska medel. En gångpassage kan men behöver inte vara ett övergångsställe. Gångsignal Signallykta endast avsedd för gångtrafik.


Gångtrafik Den rörelse, ström eller mängd som uppstår av gående. Mängden anges i gående per tidsenhet.


Gångyta Yta speciellt avsedd för fotgängare t ex gångvägar, gångbanor, ramper, trappor och kommunikationsytor på lekplatser.


Hastighetsgräns Hastighet som inte får överskridas.  I VGU används det synonymt med begreppet Skyltad hastighet.


Hastighetsklass Hastighetsklass anger den maximala hastighetsklass en vägräckesända eller krockdämpare är dimensionerad för.


Hastighetsprofil Ett diagram som visar det förväntade hastighetsförloppet för ett typfordon längs en vägsträcka.


Hastighetssäkring Åtgärd för att reducera fordonsförares möjlighet att köra fortare än en viss, önskvärd högsta hastighet.


Hinderfri bredd Minsta avstånd till fast hinder från körbanekant, vägbanekant, gångbanekant etc. Horisontalkurva Kurvbåge med konstant krökning i en vägs (gatas) linjeföring i horisontalplanet.


Det nät av länkar avsedda för biltrafik, MC och moped klass I som bildas i tätorten för trafik till/från/genom  tätorten samt mellan stadsdelar inom denna.


Det nät av länkar som bildas i tätorten av GC-vägar och banor avsedda för gång- och cykeltrafik mellan stadsdelar/grannskap.


Högersvängsanslutning Anslutning där endast högersvängar är tillåtna från primärvägen och sekundärvägen


Högersvängskörfält Körfält för avvikande (högeravsvängande) respektive anslutande (högerpåsvängande) fordonsströmmar.


Hög  standard Hög standard för utformningselement och principlösningar med avseende på det övergripande målet (där delmålen sammanvägts) har valts för att ge hög måluppfyllelse och vara kostnadseffektivt vid nybyggnad med låga anläggningskostnader och små intrång.


Industrigata Gata i lokalnät inom ett industriområde Informationsanläggning Sidoanläggning som möjliggör för trafikant att stanna utanför vägbanan för att inhämta sådan information om sitt vägval som inte ges av normal vägvisning, huvudsakligen i anslutning till tätort.


Kanalbredd Avstånd mellan vägbanekant och trafikö eller mittlinje  i korsnings till- och frånfarter. I kanalbredden ingår körfält och vägren avskild med intermittent linje.


Kanaliserad korsning Väg-(gatu-)korsning i vilken fordonsströmmarna delats upp – kanaliserats – med trafiköar, vägmarkeringar m.m.


Ordnande av fordonsströmmar i väg-(gatu-)korsning. Uppdelningen sker med trafiköar, vägmarkeringar etc och syftar till att leda, åtskilja och fixera enskilda fordonsströmmars färdväg.


Typ A1 är okanaliserad. Till- och frånfarter är enfältiga. Typ B är vid landsbygdsförhållanden kanaliserad med trafikö i sekundärvägen I tätort kan trafikö på primärväg förekomma för att underlätta passage för gående och cyklister. Korsningen kan utformas som 3- eller 4-vägskorsning, alternativt två förskjutna 3-vägskorsningar.


3-vägskorsning typ B kan förses med högeravsvängs- eller högerpåsvängskörfält till/från primärvägen. Av- och påsvängskörfält bör ej förekomma i samma korsning.


Trafiköns uppgift är att hindra genande svängar, öka korsningens synbarhet från sekundärvägen och att ge gående och cyklister möjlighet att korsa sekundärvägen och/eller primärvägen i två etapper.


Korsning med kanalisering och vänstersvängskörfält (typ C) samt ögla Typ C har ett särskilt körfält för vänstersvängande och är kanaliserad


med trafiköar i primärvägen. Korsningen är vanligen kombinerad med en kanalisering i sekundärvägen. Typ C kan förses med högeravsvängskörfält från primärvägen. Den kan också förses med högerpåsvängskörfält från sekundärvägen.


Kantremsa Mark intill vägbanan eller annan därinvid belägen väganordning som är avsedd till kantremsa. Den får vara väganordning endast till en bredd av högst 2 meter.


Kantstolpe Stolpar som används för att markera vägbanekanten och därigenom förbättra den visuella ledningen. De är ofta försedda med reflexer.


Kapacitet Största stationära flöde som kan passera en given anläggning under en given tidsperiod med givna förutsättningar.


Kapacitetsklass Ett mått på ett vägräckes förmåga att vid standardiserat krockprov hålla tillbaka dimensionerande fordon.


Karaktär Sammanfattar, beskriver de egenskaper som utmärker eller kännetecknar något. I TRAST och VGU är karaktär en del av gaturumsbeskrivningen.


Katastroföverfart Anordning för utryckningsfordon som måste vända på väg med två skilda körbanor. Överfarten kan vara kombinerad med ex.vis driftvändplats.


Kilavfart Kilformad avfart som består av inledningssträcka, övergångssträcka och retardationssträcka. Den följs av en ramp.


Klackhållplats Variant av körbanehållplats på gata med uppställningsfält. Plattform för av- och påstigande ordnas genom breddning av gångbanan så att den bryter uppställningsfältet längs gatan.


Klotoid En övergångskurva med den matematiska formen Kollektivtrafiksignal Signallykta endast avsedd för kollektivtrafik.


Kontrollplats Plats för flera myndigheters kontrollverksamhet, främst sådan som utförs av polisen, men även andra myndigheter, exempelvis Tullverket och Trafikverket och som kräver att fordon stoppas för kontroll av förare, fordon, handlingar och gods.


Med korsning (vägkorsning) avses en väganläggning där trafik på olika vägar korsas, åtskiljs eller sammanförs.


De anslutande vägarna indelas normalt i primärväg och sekundärväg. Korsning med spår Väg-(Gatu-)anläggning där väg korsar järnväg eller spårväg i plan eller planskilt Korsningsavstånd Avstånd mellan korsningar. Det mäts normalt mellan korsningarnas mittpunkter.


Korsningskurva Linje sammansatt av geometriska element, t ex  cirkelbågar och övergångsbågar (t ex klotoider) som förbinder anslutningars körbanekanter. Korsningskurvans minsta element kallas mittkurva. (Rm).


Korsningstyp Indelning av korsningar efter utformning och regleringsform. VGU skiljer på korsningar mellan:   allmänna vägar   allmän väg och enskild väg - anslutning   allmän väg och järnväg - korsning med spår   allmän väg och GC-väg - GC-korsning


Korsningar mellan allmänna vägar delas i VGU in i sex korsningstyper kallade A till F. Dessa har med hänsyn till förhållandena för biltrafik från sekundärvägen delats in i mindre korsningar A-C och större korsningar D-F. VGU behandlar också enskilda anslutningar vid landsbygdsförhållanden. Se anslutningar.


Mindre korsningar karaktäriseras av att inga åtgärder vidtagits, som väsentligt förbättrar framkomligheten för biltrafik från sekundärvägen. Mindre korsningar kan ha högeravsvängs- och högerpåsvängs- körfält.


Korsningstyp C                       Korsningstyp D


I GC-korsningar används följande separerings- och blandtrafikformer med varierande säkerhetsstandard för gående och cyklister: Planskild GC-korsning Signalreglerad GC-korsning med eller utan trafiksäkerhetshöjande åtgärd


GC-korsning med trafiksäkerhetshöjande åtgärd GC-korsning utan trafiksäkerhets- höjande åtgärd


Olika separerings- och blandtrafikformer vid korsning mellan väg för gång- och


Gång- och cykeltrafik separerad i rum eller tid från biltrafik:   Planskild GC-korsning. Gång- och cykeltrafik blandad med biltrafik:


Passagen över vägen kan vara övergångsställe och/eller cykelöverfart och kan utformas riskreducerande  och hastighetsdämpande.


GC-korsning kan om den är avsedd att användas av cyklande eller förare av moped klass II för att korsa en körbana eller en cykelbana också göras till cykelöverfart (anges med vägmarkering) eller regleras med väjningsplikt. Korsningsvinkel Vinkel mellan anslutande vägars (gators) mittlinjer. Vinkeln mäts enligt figur


Krockdämpare Energiabsorberande anordning som skyddar påkörande fordon från att träffa oeftergivligt föremål


Kölängd Antal fordon i kö eller den fillängd, uttryckt i meter, som bildas av fordonen. Körarea Den hinderfria yta som ett fordon i rörelse fordrar. Ytan indelas i spårarea och sveparea.


Körbana ”En del av en väg som är avsedd för trafik med fordon, dock inte en cykelbana eller en vägren.” Uppställningsfält ingår inte  heller i körbana.


Körbanehållplats Busshållplats där angöringsutrymmet för bussen är markerat på körbanan.


Körfält Ett sådant längsgående fält av en körbana som anges med vägmarkering eller, om någon vägmarkering inte finns, är tillräckligt brett för trafik i en fil med fyrhjuliga fordon.” På flerfältiga vägar numreras körfälten K1, K2 osv utifrån och inåt vägmitt.


Körfältslinje Anger gränsen mellan körfält för färd i samma riktning.


Körfältspil Vägmarkering som används i markerade körfält för att ange vilken väg som förare bör eller ska välja.


Körspår Ett spår som beskriver ett fordons väg genom en korsning. Det illustreras vanligen med en linje för en bestämd punkt hos fordonet  – normalt bakaxelmitt på dragfordonet.


Körvidd Körareans bredd i en viss sektion. Landskapsbro Passage under vägen. Den används när man vill undvika att vägen skär av värdefulla naturområden.


Ledlinje Vägmarkeringslinje som vägleder fordonstrafiken i komplicerade korsningar. Ledstråk Ledstråk ger personer som har nedsatt syn eller som är helt blinda ledning och orientering. Ett kontinuerligt ledstråk består av naturliga och konstgjorda ledytor, varningsytor och valytor mellan start- och målpunkt endast avbruten av kör- och cykelbana.


Ledyta En ledyta ger orientering och längsgående ledning och har en yta som kontrasterar i ljushet och utformning/struktur, taktilitet, mot omgivningen.


En ledyta kan vara naturlig t.ex. en vägg, en kant, ett räcke, en mur eller t ex gräs eller en plantering mot en slät yta t.ex. asfalt eller betong- eller granitplattor. Ledytan kan också vara konstgjord och bestå av sinus- eller ribbstruktur med standardiserade mått.


LHOVRA Namnet LHOVRA är en akronym för trafiksignalfunktioner: L = Lastbils- prioritering. (Funktionen kan ersättas med B=Buss-, K =Kolonn-, Kö=Köprioritering).


Linjeföring Den kombination av geometriska element (cirkelbågar, övergångsbågar och raklinjer) i horisontal- och vertikalled, som


definierar vägens/gatans läge i förhållande till omgivningen. Den tid en anläggning fyller sin funktion utan andra åtgärder än drift och underhåll. Tre livslängdsbegrepp används:   användningstid   teknisk livslängd   ekonomisk livslängd Ljusarmatur Lamphållare med tillhörande utrustning som belysningskälla, optik och bländskydd.


Länk i lokalnät för biltrafik. Merparten av trafiken har start- eller målpunkt vid gatan.


Lokaliseringsmärke Trafikanordning i form av märke med text och/ellersymbol. Lokaliseringsmärken används för att vägleda vägtrafikanter. Lutning Se längslutning, resulterande lutning, tvärfall, skevning.


Längslutning Lutningar används i kombination med konkava och konvexa vertikalkurvor för att anpassa vägens linjeföring till höjdskillnader i terrängen. Lutningens storlek anges i förhållande till horisontalplanet och mäts i %. Lutningen är negativ nedför i längdriktningen.


Mått som används för att bedöma förväntad hastighet.  Avser avståndet mellan två hastighetssäkrade punkter, t.ex. korsningar eller punkter där andra  hastighetsdämpande åtgärder utförts.


Länsväg Allmän väg som inte är riksväg. Se ”Primär länsväg” och ”Övrig länsväg” Mindre korsning Mindre korsningar indelas i typ A – C. Se Korsningstyper.


Mitthållplats Busshållplats där angöringsutrymmet för bussen är markerat i mitten på körbanan, i förekommande fall på samma yta som för spårvagn. Refug avskiljer uppställningsytan från omgivande körfält för övrig trafik. ”gränsen mellan körfält avsedda för färd i motsatta färdriktningar.”


Med mittremsa avses den del av väg som åtskiljer vägbanor med motriktad trafik. Mittremsor kan indelas i tre typer:


Typ A Så bred att de två åtskilda vägbanorna linjeföringsmässigt kan avvika från varandra såväl i plan som i profil.


Typ B Så smal att de två åtskilda vägbanorna måste ha gemensam linjeföring. Kan vara försedd  med räcke eller så bred att det inte behövs.


Mittvägren Vägren i anslutning till mittremsa Ett fordon som för framdrivande är försett med motor, dock inte en sådan eldriven rullstol eller sådant eldrivet fordon med en tramp- eller vevanordning som är att anse som cykel. Motordrivna fordon delas in i motorfordon, traktorer, motorredskap och terrängmotorfordon


Motorfordon Ett motordrivet fordon som inte är ett terrängmotorfordon och som är inrättat 1.  huvudsakligen för att självständigt användas till person- eller godsbefordran, eller


2.  för något annat ändamål än som anges under 1, om fordonet inte är att anse som en traktor eller ett motorredskap.


Motorfordon delas in i bilar, motorcyklar och mopeder. Motortrafikled ”Väg eller en vägsträcka som enligt en lokal trafikföreskrift ska vara motortrafikled och som är utmärkt med vägmärke för motortrafikled”.


Motorväg ”Väg eller en vägsträcka som enligt lokal trafikföreskrift ska vara motorväg och som är utmärkt med vägmärke för motorväg”.


Placering i väg-/gaturummet av vägutrustning, planteringar och dylikt för trafikanternas behov och trevnad.


Mötesfri landsväg En väg där trafik med olika körriktning skiljs åt med ett mitträcke. Vägen har normalt korsningar i samma plan  och är upplåten för gång- och cykeltrafik samt långsamtgående fordon.


Mötesfri motortrafikled Motortrafikled där trafik med olika körriktning skiljs åt med ett mitträcke. Vägen har planskilda korsningar och är inte upplåten för gång- och cykeltrafik samt långsamtgående fordon.


Mötesfri väg Väg med mitträcke, -barriär eller bred mittremsa som hindrar fordon att komma över på körbana för motsatt trafikriktning. I VGU delas mötesfria vägar in i mötesfri landsväg  MLV och mötesfri motortrafikled MML.


Nationell stamväg Väg som ingår i ett av regeringen utpekat vägnät som har särskilt stor betydelse för landets fortsatta välfärdsutveckling. Regeringen beslutar om en väg ska vara nationell stamväg.


Nät Den sammanhängande struktur av förbindelser som används av ett trafikslag ex.vis bil, G, C, kollektivtrafik. Nödgångbana Gångbana på broar och i tunnlar avsedd att endast användas av gående i nödsituationer.


Oeftergivligt föremål Med oeftergivliga föremål avses  större fasta föremål , exemepelvis   träd med diameter >100 mm i brösthöjd   bropelare   kort betongfundament högre än 0,1 m   jordfast sten högre än 0,1 m   el- och teleskåp   bergskärning med skrovlig yta   hus, murar o.dyl som inte har slät yta längs vägen   stolpar som inte är eftergivliga enligt standarden SS-EN 12 767 Vägmärkesstolpar med diameter max 63 mm och max. godstjocklek 3 mm kan betraktas som eftergivliga.


Standarden för oeftergivliga föremål gäller för förare och passagerare i en personbil.


Anordningar försedda med styva stag, strävor eller överliggare i vägriktningen kan anses vara penetrerande och bör inte förekomma i säkerhetszonen. För viltstängsel placerade i säkerhetszonens yttre del godtas dock stag och snedsträvor.


Omkörningsfält Med omkörningsfält avses extra körfält på begränsad sträcka avsedd för omkörning på relativt plan mark.


Omkörningssikt Omkörningssikt är summan av den sträcka som fordras för att köra om ett framförvarande fordon och den sträcka ett mötande fordon tillryggalägger under samma tid, båda under definierade förutsättningar.  Se även sikt.


Ordnad gångpassage En gångpassage som utformats, utrustats eller utmärkts för att ge trafiksäkerhet, framkomlighet och tydlighet.


Oskyddade trafikanter Gående, cyklande, den som färdas på en moped eller motorcykel utan karosseri samt sådana trafikanter som avses i 1 kap. 4 § trafikförordningen (1998:1276)


Parallellavfart Parallellformad avfart som består av inledningssträcka, parallellsträcka och övergångssträcka. Den följs av en ramp.


Parkering En uppställning av ett fordon med eller utan förare av någon annan anledning än som 3. sker för på- eller avstigning eller på- eller avlastning av gods Parkeringsplats Område anvisat för parkering.


Plankorsning Korsning i samma plan mellan väg och järnväg Den kan vara utformad med eller utan ramper mellan de korsande vägarna (gatorna).


Primär länsväg Väg som har ett övergripande regionalt intresse med vägnummer 100-499. Primärkonflikt Konflikt mellan korsande raktframgående trafikströmmar i en korsning


Den väg/gata i en korsning som är huvudled eller prioriteras på motsvarande sätt om korsningen utformas som ”mindre korsningstyp”.


Trafikanordning i form av märke med symbol som utmärker påbud som följer av Trafikförordningen eller enligt beslut eller föreskrifter eller påbud som har meddelats med stöd av den m fl förordningar och lagar.


Ramp För gång- eller fordonstrafik avsedd förbindelse mellan två plan i en trafikanläggning. Fordonsramper delas efter form in i tre huvudtyper:


D = direktramp - direkt sväng i avsedd färdriktning I = indirekt ramp - börjar med sväng motsatt avsedd färdriktning


K = klöverbladsramp - sväng i 1/2 till 3/4 varv från begynnelseriktning Avfarter och påfarter är rampanslutningar utformade för avsväng respektive påsväng för fordon  med hastigheter nära


huvudvägens referenshastighet. För avfart finns två typer:   kilavfart. Av- och påfarter kan också användas på andra högklassiga vägar med trafikplatser och utan eller med ringa långsamgående trafik och GC-trafik. Vid liten påfartstrafik på motortrafikled och annan högklassig väg kan påfart göras stopp/väjningsreglerad.


Rastanläggning Sidoanläggning för trafikanters behov av vila, mat, toalettbesök, rekreation eller dylikt.


Rastficka Fickformad uppställningsyta utanför men i anslutning till vägbanan avsedd för kortare rast.


Rastplats Rastplats är en från vägen avskild anläggning för parkering av olika fordon. Den ansluts till vägen med särskilt anordnade in- och utfarter. I anslutning till parkeringsutrymmet bfinns utrymme för vila, rekreation och toalett som är tillgänglig även för rörelsehindrade.  Rastplats kan utföras utefter alla typer av vägar.


Reaktionstid Den tid det tar att fatta beslut efter  upptäckt av en trafiksituation  och börja beslutad handling.


Referenshastighet Referenshastighet VR är ett sammanvägt funktionellt begrepp för att ange för vilken högsta hastighet en länk eller korsning ur hastighets- och säkerhetssynpunkt ska utformas. Den används bl.a. för att bestämma minimilängd för olika typer av sikt, t.ex. stoppsikt och siktområde i korsningar, minimiradier i horisontal- och vertikalkurvor samt möjliga korsningstyper och avstånd mellan korsningar. Referenshastighet har också stor betydelse för val av typsektion och separering.


Vald referenshastighet bör normalt överensstämma med för länken eller korsningen planerad hastighetsgräns för personbilar.


Refug Med kantstenar eller annan fysisk anordning helt eller delvis avgränsad trafikö. Refug kan innehålla skyddsutrymme för gång- och cykeltrafik. Refug kan också utgöra skyddsområde vid buss- eller spårvägshållplats belägen i vägbanemitt.


Regional väg Länsväg mellan centralorter i en region.


Resulterande lutning Den sammansatta lutningen som uppstår p.g.a. en vägytas längs- och tvärfall. Kallas också för snedlutning.


Retardationsfält Ett sådant körfält som är avsett endast för avfart. Kortare längsgående körfält avsett för hastighetsanpassning hos avsvängande trafik.


Riksväg Väg som har ett nationellt intresse. Trafikverket  beslutar om en väg ska vara riksväg. Trafikverket beslutar om vägnummer och Transportstyrelaen om vägvisningsplan för riksvägar och länsvägar med nummer 100 – 499..


Riktningsskiljande  väg Väg med räfflad mittremsa med omkörningsfält ibland kallad ”målad gles 2+1-väg”. Trafikö i centrum av cirkulationsplats kring vilken trafiken cirkulerar enkelriktat.


Rotation Den rörelse ett fordon utsätts för vid färd längs en vägsträcka där tvärfallet ändras. Uttrycks med ”m/m/s” Grundvärde för dimensionering av skevningsövergångars längd.


Ryck Förändring av hastighetsförändring. Uttrycks med m/s³. Ryck i längsled är grundvärde för dimensionering av stoppsikt för buss


Ryck i sidled är grundvärde för dimensionering av övergångsbågars längd. Räckesreflektor Punktformade reflektorer på vägräcke. Används för att förstärka vägens visuella ledning.


Samordnad styrning Samordnad trafiksignalstyrning som strävar efter att optimera tidsättningen utifrån olika variabler som t.ex. antal stopp, fördröjning etc. Sektion En vägs indelning i element i trafikeringsområde och sidoområde.


Sekundärkonflikt Konflikt i korsning mellan svängande och mötande trafik. Sekundärväg Den underordnade vägen eller gatan i en korsning


Separering Innebär att skilja olika trafikslag åt antingen i rummet eller i tiden. Separeringsform Anger på vilket sätt olika trafikslag skiljs åt i rummet.


Serviceanläggning Sidoanläggning i direkt anslutning till väg avsedd att tillhandahåll varor och/eller tjänster till vägtrafikanterna.


Serviceanläggning kan kombineras med rastanläggningar men då bör en klar uppdelning vara gjord mellan den del som skall tillhöra serviceanläggningen och den del som skall tillhöra allmän väg.


Serviceficka Ett område anvisat för service av t ex VVIS-,  ATK-utrustning i direkt anslutning till vägen.


Servicenivå Framkomlighetsmått som uttrycker reshastighet vid olika belastningsgrader från fri fordonshastighet utan störningar av annan trafik till hastighet vid överbelastning


Sidoavstånd Avstånd mellan trafikanter samt mellan trafikanter och bankant eller hinder utanför bankant. Avståndet  varierar med typ av trafikant, hastighet och utrymmesklass. Sidoområde Del av väg-/gatuområde mellan trafikeringsområdet och väg- /gatuområdets yttre gräns.


Sidoområdestyp Tre sidoområdestyper används i VGU med följande innebörd.


Mycket liten risk för personbil att välta. Föraren kan sannolikt få kontroll över  fordonet vid avkörning utan vältningsrisk. Vid panikrörelser kan dock fordonet få sladd och antingen välta eller ofrivilligt styras tillbaka till körbanan i tvär vinkel. Utformningen ger oftast små påkänningar vid slaget mot ytterslänt men fordonet kommer längre från körbanan innan det bromsas upp.


Liten risk att välta. Föraren kan sannolikt få kontroll över fordonet utan vältningsrisk. Risk att välta. Förare av personbil kan normalt inte få kontroll över fordonet. På grund av den relativt tvära vinkeln mellan inner- och ytterslänt blir krafterna vid slaget mot ytterslänt hårdare än i de övriga sidoområdestyperna. Sidoräcke antas alltid ge högsta trafiksäkerhetsstandard för bilar, bussar och lastbilar. På vägar med mycket MC-trafik är dock sidoräcken en inte lika säker lösning som flack slänt utan fasta föremål.


Sidoremsa även kallad skiljeremsa är den del av trafikeringsområdet, som åtskiljer vägbana från gångbana, cykelbana eller från annan vägbana t ex motorväg och ramp.


Sidoräcke Vägräcke avsett att placeras längs vägbanekant, antingen i direkt anslutning till denna eller längre ut.


Sidovägren Vägren anslutande till vägens sidoområde eller till sidoremsa. Signalbild Ljus i ett visst ögonblick i en eller flera ljusöppningar i en trafiksignals signallykta.


Signalgrupp Den grundläggande tekniken för trafiksignalstyrning benämns signalgruppsteknik. I denna tilldelas varje tillfart, deltillfart, cykelöverfart och övergångställe en signalgrupp. Denna motsvaras i tillfarten av en eller flera signaler  som alltid visar samma signalbild (rött-gult-grönt).


Signallyktor Lykta i trafiksignaler med olika ljuskällor, glödlampor, lågvolt, halogen eller  med lysdioder (LED).


Signalreglerad korsning Större korsning typ E. Se Korsningstyper. Sikt i korsning Med hänsyn till trafiksäkerheten behöver  särskilda siktkrav ställas inom den yta som kallas korsningens siktområde.


Siktområdet anges med Lp i primärväg och Ls i sekundärväg eller Lc, Lg vid GC-väg I cirkulationsplatser ställs andra krav på sikt.


Sikt på sträcka Med siktlinje avses den räta linjen mellan en fordonsförares öga och ett av föraren observerat föremål. Motsvarande vägsträcka kallas siktsträcka.


Siktkrav kan formuleras för olika typer av trafiksituationer på sträcka såsom för stopp  eller undanmanöver för hinder,  för omkörning och passering. VGU behandlar följande trafiksituationer på sträcka:   stoppsikt för bilar till olika sikthinder   dubbel stoppsikt mellan lastbilar och/eller bussar   dubbel stoppsikt mellan personbil och lastbil/buss   dubbel stoppsikt mellan personbilar   omkörningssikt .


Stoppsikt är den siktsträcka som erfordras för att fordonsförare skall kunna stanna sitt fordon före ett lågt hinder. MC och moped klass I har högre ögonhöjd än personbilar och blir därför inte dimensionerande.


Stoppsikten indelas i reaktions- och bromssträcka. Kontroll av stoppsikt kräver att följande lägen för fordon, förare och hinder definieras i den dimensionerande trafiksituationen:   ögonhöjd Öh   ögonpunkt Öp   synbarhetsvinkel SV   hinderhöjd Hh   hinderpunkt Hp. Dubbel stoppsikt är den siktsträcka som erfordras för att två


mötande fordon ska hinna stanna inför varandra.


Tillgänglig omkörningssikt i en punkt är den längsta vägsträcka på tvåfältsväg inom vilket en personbilsförare i kö bakom ett köledande fordon kan se ett mötande fordon.


Omkörningssiktprofil är en beskrivning av tillgängliga omkörningssikter utefter en väglinje och ska göras för att kunna bedöma framkomlighetsstandard och behov av linjeföringsändringar eller stigningsfält.


Siktområde Triangelformat område kring väg-(gatu-)korsning som ska vara fritt från siktskymmande hinder, ex.vis trafikanordningar, snövallar etc.


Siktsektor Utrymme i innerkurva mellan vägbanekant och ex.vis tunnelvägg/sidoräcke för att tillräcklig sikt ska uppnås. Utrymmet utformas så att det inte trafikeras av fordon.


Skala Måttstock eller storleksförhållande. I gestaltningshänseende: Upplevelsen av ett föremål beror bl.a. av på från vilket avstånd det betraktas. På nära håll noterar man t.ex. ett vägräckes detaljer, på längre håll hur det stämmer med vägen och omgivningen och på långt håll hur det stämmer med landskapets struktur. Vid utformningen av en väg måste man arbeta med alla skalnivåerna.


Skevningsutjämning Skillnader i tvärfall mellan linjeföringselement ska utjämnas längs en skevningsutjämningssträcka. Skevningsutjämningen görs genom att vägbanan vrids runt en längsgående axel, vridaxeln. Denna sammanfaller normalt med profillinjen


Del av trafikeringsområdet som åtskiljer väg-, gång- eller cykelbanor. Skiljeremsor indelas i mittremsor och sidoremsor. En kombination av två enkla klotoider mellan två motriktade cirkelbågar.


Skyddsavstånd Med skyddsavtånd avses i VGU minsta tillåtna avstånd mellan väg (vägbanekant) och järnväg (spårmitt).


Skyddremsa Område vid sidan om körbana, cykelbana o d, vilket erfordras för skydd mot fysiska hinder, t ex på bro, i vägport, vid stödmur.


Slänt Lutande del av sidoområdet. Slänt belägen mellan stödremsa och dikesbotten kallas innerslänt, slänt mellan stödremsa och bankfot kallas bankslänt och slänt utanför dikesbotten kallas ytterslänt.


Sned fickhållplats Kilformad fickhållplats där bussen ställs upp i infartsriktningen Spårvidd/area Den yta som bildas av yttersta hjulspåren av ett fordon i rörelse. Spärrområde Ett område på vägbana som skrafferats med snedställda


parallella streck och som begränsas av heldragna linjer.


En väganläggning byggs upp av många utformningselement, som kan kombineras till olika principlösningar. Dessa ger en varierande grad av måluppfyllelse mot det övergripandet tranportpolitiska målet och tillgänglighetsmålet och hänsynsmålet. I vissa fall är målen motstridiga, till exempel kan målet tillgänglighet vara motstridigt hänsynsmålet.


VGU:s standardbegrepp är uppbyggda för att så långt möjligt visa i vilken grad en viss utformning tillgodoser det övergripande målet och är således en sammanvägning av tillgänglighetsmålet och hänsynsmålet.  Standardnivåerna i VGU har valts med målet att åtgärderna ska vara kostnadseffektiva. Beroende på kunskapsläget är nivåerna mer eller mindre väl underbyggda. Nivåerna bas och hög  standard används i VGU. Se dessa begrepp.


Med stigningsfält avses extra körfält i backar, placerat till vänster om ordinarie körfält i stigningens riktning.


Stigningsfälts eller omkörningsfälts läge på två- och fyrfältig väg Stoppsikt Den siktsträcka som fordras för att fordonsförare skall kunna stanna sitt fordon före ett lågt hinder.  Se även sikt.


Styrteknik Styrteknik för trafiksignaler innehåller en mycket stor mängd funktioner och variabler som måste fastläggas för varje enskild anläggning. Mängden inställbara parametrar och deras arbetssätt skiljer sig mellan olika typer av styrutrustningar.


En signalanläggning kan styras oberoende av andra signalanläggningar eller mer eller mindre samordnat med intilliggande signalanläggningar


Styrutrustning Med styrutrustning avses utrustning för styrning inom trafiksignalområdet. Stödremsa Remsa omedelbart utanför vägbana, cykelbana eller gångbana avsedd som stöd för beläggning eller kantstöd. Den utgör normalt del av sidoremsa, mittremsa eller sidoområde. Större korsning Korsningstype D – F. Se Korsningstyper.


Svepvidd/-area Den del av körarean som ligger utanför spårarean.


Säkerhetszon Område utanför stödremsa vid sidan om vägbana, cykelbana o d, som ska vara fritt från fysiska hinder i form av fasta oeftergivliga föremål.


Säkerhetszonen är det område utanför stödremsa vid sidan om vägbana, cykelbana o.d., som ska vara fritt från fysiska hinder i form av fasta oeftergivliga föremål.


Teknisk livslängd Tidsperiod under vilken en byggnad, anläggning eller del av den med normalt underhåll kan utnyttjas för avsedd funktion.


TEN-T-vägnätet Trans-European Transport Network (TEN-T).  Ett särskilt transeuropeiskt vägnät som pekats ut av EU. Det omfattar de viktigaste delarna av de nationella vägarna som E4, E6, E10, E14, E18, E22, E45 samt rv 40.


Tidsstyrning Tidstyrning innebär att alla signalgrupper arbetar med tider av konstant längd. Se även Trafikstyrning.


Tillfart, frånfart Del av väg-(gatu-) korsning avsedd för trafik mot respektive från korsande väg(gata)


Till- och frånfart sträcker sig in på anslutande väg så långt som vägens utformning och trafikanternas beteende påverkas av korsningen.


Tillgänglighet Funktionsmål i tranportpolitiken för resor och transporter. Används också specifikt för målet att transportsystemet utformas så att det är användbart för personer med funktionsnedsättning.


Timglashållplats Se ”Dubbel stopphållplats” Trafik Upprepade transporter av gående, cyklar, bilar m.m.


Trafikanalys Analys och bedömning av framtida trafik ex.vis årsdygnstrafik, timtrafik m.m. Ibland även reslängder, resändamål, fordonssammansättning o.dyl.


Trafikanordning Anordning, ex.vis vägmärke, vägmarkering, trafiksignal, avstängningsanordning etc. Trafikant Den som färdas eller annars uppehåller sig på väg eller i fordon på väg eller i terräng samt den som färdas i terräng.


Trafikdifferentiering Särskiljande av trafik med olika egenskaper. Ex: Förbifartstrafik/huvudnätstrafik/lokaltrafik åtskiljs genom funktionell indelning av gatunät eller lokal trafikföreskrift.


Trafikeringsområde Del av vägområde som enbart innehåller trafikytor, skiljeremsor och trafíköar. Trafikflöde Det antal fordon eller trafikanter som under en given tidsenhet


passerar ett snitt av en gata/väg eller en korsning. Q = fordonsflöde, Qc = cykelflöde, Qg = gångflöde, Q MC =motorcykelflöde, Qb = bilflöde, Qp = personbilsflöde, Q B = bussflöde och Q L = flöde av lastbilar och lastbilskombinationer.


Trafikplats Vägar i skilda plan förbundna med ramper, då minst en av vägarna är fri från korsande eller vänstersvängande fordonstrafik


-  högklassiga, ex.vis trumpet, dubbeltrumpet, dubbelgaffel och helt klöverblad -  ej högklassiga, ex.vis ruter med olika korsningstyper i sekundärvägen och halvt klöverblad Trafikplatstyper Trafikplatser kan grupperas efter antal anslutande vägar i:


samt efter typ av sekundärvägsanslutning i:


högklassiga - kan ansluta direkt till motorväg/motortrafikled eller annan likvärdig högklassig väg ej högklassiga - kan ej ansluta direkt till motorväg/motortrafikled eller annan likvärdig högklassig väg Några vanligt förekommande typer redovisas nedan.


Trafikseparering Åtskiljande av olika trafikslag. Ex: GC-trafik och biltrafik har skilda banor eller vägar.


Trafiksignalanläggning Trafikanordning som med signal reglerar trafik eller varnar trafikanter.


Trafiksil Anordning som förhindrar obehörig trafik på bussgator Trafiksilar kan bestå av:   detektorstyrda bommar (vertikal rörelse)   påkörningsgrindar (horistontell rörelse)   spårviddshinder (fast hinder)


Trafiksituation Händelse på vägbana, gång- och cykelbana och i korsning som t ex att trafikanter möts på sträcka, fordon svänger i korsning, etc.


Trafiksituationmodell Modell för beräkning av erforderligt utrymme t ex bredd på trafikbana med hänsyn till de trafikanter som samtidigt ska kunna finnas i bredd och de fordon som ska kunna svänga


samtidigt i en korsning. Se även Dimensionerande trafiksituation. Trafikstyrning är det normala styrsättet och innebär att trafikant (bilist, gående etc.) med hjälp av fordonsdetektor, cykeldetektor och tryckknappsdetektorer kan påverka signalgruppens växling efter lämplig styrstrategi.


Trafikö Yta avgränsad av omgivande körfälts kantlinjer  som används för att styra och skydda trafikströmmar i korsningar. Trafikströmmarna kan vara motriktade eller likriktade.


Trevägskorsning Korsning med tre tillfarter Tung trafik Summa fordon  med en totalvikt över 3,5 ton.


Tunnelbelysning Belysningsanläggningi trafiktunnlar som utformas på särskilt sätt och indelas i tillfartssträcka, tröskelzon, övergångszon och inre zon.


Principiell utformning av tunnelbelysning Tvärfall Banans lutning i tvärled. Dubbelsidigt tvärfall innebär att lutningen utgår från en beläggningsrygg i mitten och är liksidig, även kallad bombering.  Enkelsidigt tvärfall i kurva kallas skevning. Lutningen anges i förhållande till horisontalplanet. Typfordon I VGU avses ett fordon vars mått och prestanda motsvarar en given fordonstyp.


Typsektion Indelning av trafikeringsområdet i vägbanor, gång- och cykelbanor samt stöd-, mitt och sidoremsor


Ett visst område som enligt lokal trafikföreskrift skall vara tättbebyggt område. Underhåll Den verksamhet som krävs för att behålla en gatas eller vägs byggnadstekniska kvalitet.


Upplysningsmärke Trafikanordning i form av märke med symbol som ger anvisning eller vägvisning. Indelas i anvisnings- och lokaliseringsmärken.


Uppställningsfält Del av vägbana avsedd för parkering eller annan uppställning av fordon eller på vissa avsnitt för busshållplats eller motsvarande.


Uppställningsplats Sidoanläggning avsedd för uppställning av fordon Utböjningsklass Anger hur mycket en vägräckesäne eller krockdämpare deformeras i sidled vid normerade krockprovningar.


Ut- o infart Avser utfart från respektive infart till fastighet, parkeringsplats eller sidoanläggning vid väg (gata).


Utrymmesklasser beskriver service-, trygghets- och komfortnivån för trafikanter i trafiksituationer som sväng i korsning.


Ytan som täcks av ett fordon i rörelse kallas körarea. Motsvarande bredd är körbredd. Körarean indelas i spårarea och sveparea. Spårarean är ytan innanför fordonets yttersta hjulspår. Sveparean är ytan utanför spårarean. Körbredden delas in i spårvidd och svepvidd.


Definition av körarea/vidd, spårarea/vidd och sveparea/vidd A - Bilar framförs i egna körfält utan att körareor behöver inkräkta på vägrenar, GC-banor, trafiköar, skiljeremsor eller motriktade körfält med undantag för sväng i korsning när motriktat körfält korsas, se figur. Utrymmesklassen bedöms ge god trygghet/säkerhet och körkomfort för fordonsförare..


Utrymmesklass A vid vänstersväng från primärväg


B - Vid sväng i korsning kan sveparean inkräkta på medriktat körfält, se figur, och på GC-banor, refuger och andra utrymmen där oskyddade trafikanter kan förekomma. Oskyddade trafikanter bör dock alltid ha minst 1,5 m fritt utrymme.


Utrymmesklassmåtten bedöms ge mindre god körkomfort för fordonsförare  men god trygghet/säkerhet om trafikanterna anpassar sina hastigheter.


Utrymmesklass B vid vänstersväng från primärväg C - Vid sväng i korsning inkräktar körarean på mot- och medriktade körfält och vägrenar, se figur. Svepareans intrång över GC-banor begränsas enligt utrymmesklass B.


Det utrymme som erbjuds bedöms ge låg körkomfort för fordonsförare  men god säkerhet vid tillräckligt låg hastighet.


Utrymmesklass C vid högersväng från primärväg För typkorsning D, cirkulationsplats, finns också en utrymmesklass D. Denna utrymmesklass gäller endast för typfordon Lspec. För färd rakt fram eller vid vänstersväng utnyttjas körfältets hela bredd, dvs. ingen körmån finns, samt erforderligt utrymme i rondellytan + 0,5 m. Vid högersväng utnyttjas max utrymme i rondellytan samt eventuellt överkörbar del i korsningskurva och trafiköar. Den utrymmesstandard som erbjuds en fordonsförare i en trafiksituation på sträck.


A  Bilar framförs i egna körfält utan att körareor behöver inkräkta på vägrenar, GC-banor, trafiköar, skiljeremsor eller motriktade körfält. Gående och cyklande på GC-bana behöver ej anpassa sig till varandra Utrymmesklassen bedöms ge god trygghet/säkerhet och körkomfort för fordonsförare.


B  Bilar kan på sträcka behöva inkräkta på medriktad vägren men även på motriktade körfält vid omkörning av cyklist. Körarean får inkräkta med högst 1 m på motriktat körfält. Vid möte krävs hastighetssänkning. På GC-banor krävs viss anpassning mellan gående och cyklister. Utrymmesklassen bedöms ge mindre god körkomfort för fordonsförare men god trygghet/säkerhet om trafikanterna anpassar hastigheten.


C  Bilar inkräktar på motriktade körfält vid omkörning av cyklister. Vid möte mellan bilar behövs mycket låg hastighet. Det utrymme som erbjuds bedöms ge låg körkomfort


för fordonsförare men god säkerhet vid tillräckligt låg hastighet. För korsningar används utrymmesklasser delvis i annan betydelse


En valyta består av en slät yta som vid konstgjorda ledytor markerar en plats där något riktningsval måste göras. Valytan ska kontrastera i ljushet mot ledytan.


Vardagsdygnstrafik Medeltrafik under vardagsdygn (måndag-fredag) under en given tidsperiod. Varningslinje används för att informera om att linjen är olämplig att överskrida på grund av trafikförhållandena. Markeringen anger gränsen mellan körfält avsedda för färd i motsatta färdriktningar.


Trafikanordning i form av märke med symbol som utmärker varning för förhållanden som kan medföra fara för vägtrafikanterna.


Varningsyta En varningsyta varnar för fara och har en yta som kontrasterar i ljushet och struktur mot omgivande markyta. Varningsytan är en yta med skurna kupoler som följer standardiserade mått för att avvika från ledytan.


Vertikalkurva Vertikalkurvor används för att anpassa vägens linjeföring till höjdskillnader i terrängen. Åtgärder för att hindra kollision mellan vilt och fordon exempelvis viltstängsel och viltpassager.


Viltbro Vägbro anpassad för djurens passage över vägen.


Viltport Vägport anpassad till djurens passage under vägen. Viltstängsel Viltskydd i form av stängsel för att hindra större vilt att komma in i vägområde.


För trafik iordningställd del av vägområde eller annan kommunikationsyta. Till väg hör vägbana och övriga väganordningar


1. En sådan väg, gata, torg och annan led eller plats som allmänt används för trafik med motorfordon 2. en led som är anordnad för cykeltrafik 3. en gång- eller ridbana invid en väg enligt 1 eller 2 Kan genom prefix hänföras till visst trafikslag. Jämför också ”gata”, ”Allmän väg”.


Vägarkitektur Samspelet mellan de konstnärliga, tekniska, ekonomiska och funktionella aspekterna på ett vägprojekt.


Väg- och gatubelysning En belysningsanläggning längs väg (gata) för att öka synbarhet av det som bör synas samt skapa rumslighet och atmosfär,


Tillfart och frånfart i samma väg inklusive trafiköar och refuger. Anordning som stadigvarande behövs för vägens bestånd, drift eller brukande och som kommit till stånd genom väghållarens försorg eller övertagits av denne. Även sådan till väg ansluten brygga eller färja med färjläge som behövs för allmän samfärdsel eller annars kan antas få synnerlig betydelse för det allmänna och som kommit till stånd genom väghållarens försorg eller övertagits av denne. (2 § Väglagen)


Anordning som behövs för vägens bestånd, drift eller brukande samt till väg ansluten brygga eller farja med färjläge. (46 § Anläggningslagen)


Vägarkitektur Vägarkitektur är samspelet mellan de konstnärliga, tekniska och funktionella aspekterna på ett vägprojekt.


Vägbana Körbana och eventuella vägrenar och uppställningsfält och cykelfält. Vägbanereflektor Vägmarkering i form av punktformade reflektorer som kan ersätta eller komplettera kantlinje, mittlinje, spärrlinje eller dubbel spärrlinje.


Väghållning Byggande och drift av väg (4§ väglagen). I begreppet ”drift” inräknas underhåll, reparation och andra åtgärder.


Vägkantsutmärkning Vägkantsutmärkning används för att förstärka den visuella ledningen. Syftet är att förbättra trafiksäkerheten och körkomforten.


Exempel på vägkantsutmärkningar är:   kantstolpar med reflexer,   räckesreflektorer,   snöstör . Vägmarkering Vägmarkeringar används huvudsakligen för att ge trafikanterna visuell ledning och information, antingen för att förtydliga eller komplettera grundregler i Trafikförordningen TrF (1998:1276) eller särskilda regler som utmärkts med vägmärken enligt Vägmärkesförordningen VMF (2007:90). Vägmarkeringar kan också användas för att informera trafikanterna om förhållanden längre fram i färdriktningen som kräver att någon form av åtgärd behöver vidtas. Sådana markeringar är exempelvis anvisning om körfältsbyte och förberedande upplysning om väjningsplikt. Vägmarkeringsstandard definieras av kant- och mittlinjetyp, synbarhet och buller


HX  =  heldragen linje med X meters bredd.


IX   =   intermittent linje med X meters bredd. Intermittensen anges med linjens längd och mellanrum i meter.


B   =    ska avge buller. Buller kan åstadkommas genom fräsning av asfalt eller kraftigt profilerade eller strukturerade linjer. Markeringar som ger bullereffekt bör undvikas om det kan orsaka störningar för närliggande bebyggelse.


H(0,30)VB Heldragen 0,30 m bred kantlinje med krav på H(0,20)N Heldragen 0,20 m bred kantlinje med normala


I(0,15)V 1+2 Intermittent 0,15 m bred kantlinje med 1 m markering och 2 m lucka, med krav på synbarhet vid väta. Definitioner enligt Svensk standard SS-EN 1436 (funktionskrav på vägmarkeringar):


V=krav på synbarhet även vid vått väglag


Qd= luminanskoefficient (dagsynbarhet). Den egenskap hos vägmarkering som beskriver den relativa mängden ljus som reflekteras mot föraren, om ljuskällan är himlavalvet en mulen dag. Luminanskoefficienten anges i enheten [mcd/(m2*lux)].


R=retroreflexion (nattsynbarhet). Anger den egenskap hos vägmarkering som beskriver den relativa mängden av det egna fordonsljuset som reflekteras tillbaka mot föraren. Retroreflexionen anges i enheten [mcd/(m2*lux)].


S=friktion. SRT-värde (Skid Resistance Test) är ett värde på friktion, som erhålls med friktionspendel. Den är dimensionslös.


CIL=totala mängden reflekterat ljus från en yta i förhållande till totala mängden infallande ljus mot samma yta. CIL-värdet anges i enheten [cd/lux]. Vägmärke En av de i VMF upptagna anordningarna för anvisningar för trafiken.


Vägmärken Vägmärken är uppdelade i olika grupper enligt Vägmärkesförordningen 2007:90 2 kap 1§.


Vägnät på landsbygden På landsbygden är det statliga vägnätet i indelat i nationella stamvägar och regionala vägar Vägområde Utgörs av den mark, som tagits i anspråk för väganordning. (3 § Väglagen)


Vägren ”En del av en väg som är avsedd för trafik med fordon, dock inte körbana eller cykelbana.” Vägren intill mittremsa benämns mittvägren (Vm), i övriga fall


Vägrensfält Del av sidovägren som inte är vägrensremsa.


Vägrenshållplats Busshållplats där angöringsutrymme för bussen är markerat på en minst 2 m bred vägren.


Vägrensremsa Del av sidovägren i omedelbar anslutning till körbana. Den har samma beläggning och lutning som körbanan och används till stor del av bredden för vägmarkering.


Vägrensremsekant Vägrensremsans avgränsning mot vägrensfältet. Läge för ev skevningsrygg vid rampanslutningar.


Vägrum Rum bildat och tillhörande grönområden med diverse utrustning och vegetation, samt i viss mån spridd bebyggelse. Vägen avgränsas inte av kantstöd eller liknande. Avgörande för vägrummets karaktär är förutom själva vägkroppen och dess inredning, främst angränsande topografi och vegetation. Man skiljer på urbana och rurala vägrum beroende på om vägen passerar genom tät bebyggelse eller ej.


Gaturummet är alltid kopplat till tätortsmiljö, medan vägrummet kan finnas både i tätort och på landsbygd . Vägrummet saknar avgränsande och inramande byggnader. Vägräcke Avkörningsskydd i form av räcke utefter väg.


Vägsektionens element Vägsektionens element för motorväg, väg med gång- och cykelbana resp. väg med cykelbana framgår av figurerna.


Vägelement på väg med gång- och cykelbana Vägtyp Samlingsbegrepp för en vägtyp med vissa egenskaper ex.vis motorväg, mötesfri motortrafikled, tvåfältsväg.


Vägutrustning Vägutrustning är sådana väganordningar som är avsedda för skydd, belysning, trafikstyrning eller information. Till vägutrustning räknas inte utsmyckning, reklam, väderskydd eller övervakningskameror.


Till Vägutrustning räknas till exempel vägräcken, vägräckesändar och krockdämpare, vägmärken, belysningsanordningar, trafiksignaler, bullerskärmar, hjälptelefoner, vägmarkeringar, kantstolpar, stängsel, fotgängarräcken och bländskydd. Vägvisning Sker genom uppsättande av lokaliseringsmärken


Sidoanläggning avsedd för vändning av fordon., ex.vis driftvändplats, vändplats för utryckningsfordon och vändplats på återvändsgata/-väg


Vänstersvängskörfält Del av tillfart i korsning särskilt utformad för vänstersvängande fordonsströmmar.


Väntetid Den del av fördröjningen för en trafikant som orsakas av andra trafikanter. Väntslinga Sidoanläggning för uppställning av driftfordon när bakomliggande fordon ska få passera.


Det under ett år genomsnittliga trafikflödet per dygn  mätt som fordon/dygn ,axelpar/dygn eller gående,cyklister,MC/dygn. Medeltrafikflödet per dygn för ett visst år.


Årsmedeldygn, årsdygn Ett dygn med genomsnittlig trafikmängd räknat över ett givet år


Ägglinje En kombination av två cirkelbågar och en mellanliggande klotoid med samma krökningsriktning


Övergångskurva En kurvbåge med kontinuerligt varierande krökning, ex.vis klotoid. Övergångsställe En del av en väg som är avsedd att användas av gående för att korsa en körbana eller en cykelbana och som anges med vägmarkering eller vägmärke . Ett övergångsställe är bevakat om trafiken regleras med trafiksignaler eller av en polisman och i annat fall obevakat.


Överledningsplats Anordning i mittremsa för tillfällig överledning av trafik från den ena vägbanan till den andra.


Övrig länsväg Väg som har ett regionalt och lokalt intresse Trafikverket beslutar om vägnummer (>500) och vägvisning.


Det är många faktorer och egenskaper som påverkar och styr utformning av väganläggningar. Hur beter sig trafikanten? Vad har hon/han för förmåga/prestanda? Hur ska vi ta hänsyn till att trafikanterna blir allt äldre? Vilka krav ställs på trafikmiljön för att den ska vara tillgänglig och säker för barn? Vad klarar fordonen och hur ser de ut? Hur påverkas trafikanternas beteende av vägutformning, trafikmiljö och trafikregler? Olika funktionshinder, framför allt bland gående och cyklister, påverkar också förmågan.


Många av dessa frågor - faktorer - beskrivs med grundvärden i VGU. De indelas i grundvärden för trafikmiljön, gående, cyklister, fordon, förare och passagerare.


Sikten längs en väg ska medge att en personbil som färdas med vägens referenshastighet kan bromsas med viss säkerhetsmarginal inför ett föremål (siktobjekt) på vägbanan.


Friktion är ett grundvärde i VGU för att bestämma:   största längs- och snedlutning med hänsyn till bilars bromsning och start i backe   största skevning i horisontalkurva med hänsyn till risken att bilar glider i sidled   erforderlig sikt för att fordon ska kunna stanna inför hinder på vägbanan i vertikal- och/eller horisontalkurva   minsta horisontalkurvor.


Friktionstal är kvoten mellan friktionskraft och normalkraft mellan hjul och vägbana. Den totala friktionen kan uppdelas i en tangentiell del, bromsfriktion, och en radiell del, sidofriktion. Dimensionerande friktionstal för total friktion, bromsfriktion och sidofriktion ges i figur.


Observera att friktionstalen endast gäller vid resp. hastighet och ej utgör medelvärden från aktuell hastighet till stopp. Figur 2.1-1  Dimensionerande friktionstal i VGU


Dimensionerande friktionstal f motsvarar ca 2/3 av uppmätta friktionsvärden på relativt nybelagda vägar med bra däck vid vått väglag och låsta hjul.


Sidofriktionen eller sidoaccelerationen är den del av den totala friktionen som förare normalt utnyttjar under körning i kurva. Sidofriktion är ett grundvärde i VGU för att:   bedöma fordons  hastighetsnivå i horisontalkurvor   bestämma minimivärden för radier i horisontalkurvor vid samtidig bromsning Dimensionerande friktionstal för sidofriktion för val av horisontalradier ges i figuren  ovan.


Bedömning av hastigheter vid körning i små radier som i korsningar och ramper görs för två körsätt, mjukt och hårt. Sidoacceleration är sidofriktionen multiplicerad med 9,82 m/s 2 .


Bromsfriktion är den del av den totala friktionen, som utnyttjas vid inbromsning. Bromsfriktionen är ett grundvärde i VGU för att beräkna stoppsiktssträckor och bromssträckor på avfarter i trafikplatser m.m.


Fullt utnyttjad bromsfriktion motsvarar en mycket hård inbromsning. Vid bedömning av bromssträckor vid normal körning, till exempel på avfartsramper och vid inbromsning i korsningar, används mjukare inbromsningsförlopp.


Dimensionerande friktionstal för bromsfriktion ges i tabell. Retardationen är bromsfriktionstalet multiplicerad med tyngdaccelerationen g = 9,82 m/s 2 .


Vid överslagsmässiga beräkningar för bromssträckor utnyttjas de i tabellen angivna bromsfriktionstalen alternativt medelretardationer. Med bromsfriktionstal avses viktade medelvärden av bromsfriktionstalen från en hastighet (V 1 ) till en annan hastighet (V 2 ). Tabell 2.1-1 Bromsfriktionstal och medelretardation för horisontell väg


Medelretardation, g x f b          Till V 2 (km/h)


i = lutning i längdled (m/m, t.ex. -0,06 vid 6 % nedförslutning ) Vid start i motlut ska tillgänglig friktion vid fordonets drivaxel kunna övervinna tyngdkraftens komposant på grund av lutning och rullmotstånd, se figur Figur 2.1-2  d = andel av fordonets tyngd på drivaxeln


Figur 2.1-2  Princip för beräkning av startlutning


I Figur 2.1-3 har största startlutning vid olika friktion och andel tyngd på drivaxeln beräknats för dimensionerande rullfriktion 0,11 N/kg. Med figurens hjälp kan framkomligheten beskrivas för olika branta lutningar i dåligt väglag. Friktionstal 0,1 motsvarar våt is, 0,3 sand eller dubbdäck på packad snö. Andel tyngd på drivaxeln varierar mellan ca 0,20 för extremt lastad lastbilskombination och ca 0,50 för personbil.


Beräkna maximal lutning för start i backe för en tvåaxlig lastbil med släpvagn. Fordonsekipaget väger 37 ton med 10 tons belastning på drivaxeln, dvs d= 10/37=0,27 Vägbanan består av packad snö, som är nysandad vilket innebär att friktionen är f = 0,3. Den maximala lutningen fås ur diagrammet till ca 7 %.


Kraftekvationen har utnyttjats för att bestämma maximala längslutningar för vägar. Dimensionerande andel tyngd på drivaxeln har då valts till en fjärdedel av fordonets totala tyngd (d=0,25) och den lägsta friktionstalen i uppförsbacke till 0,3.


Siktobjekt är grundvärde i VGU för att bestämma sikt i olika trafiksituationer. Trafikanterna måste ha överblick över vägrummet för att kunna observera och identifiera siktobjekt och sikthinder som:   andra trafikanter, t.ex. mötande, korsande eller upphinnande, som man måste se för att kunna samspela med   hinder på vägbanan, t.ex. föremål som man måste se för att kunna bromsa eller väja för   trafikanordningar, t.ex. vägmärken, vägmarkeringar och trafiksignaler   hinder utanför vägbanan, t.ex. i siktområden i vägkorsningar, som man måste kunna se över. Figur 2.1-4 Exempel på siktobjekt i vägrummet


VGU använder följande siktobjekt för siktberäkningar, se Tabell 2.1-2.


Tabell 2.1-2 Siktobjekt för att bestämma siktsträckor Objekt Höjd i M Exempel på användningsområde


Vägbanan (hinder på vägbana) 0,20 Stoppsikt och sikt i korsning för bilar Bromsljus från framförvarande bil 0,35 Stoppsikt för bilar i kö


Hinder på vägbanan, t.ex. barn, hundar m.m. 0,40 Stoppsikt för cyklar och sikt i korsning Annalkande fordon (strålkastare) 0,60 Sikt i korsning och omkörningssikt Häckar, staket etc. 0,80 Högsta siktskymmande hinder inom siktområden vid korsning i lokalnätet


Motorfordons prestanda och egenskaper som:   utrymmesbehov vid sväng i korsning och körning på sträcka   stabilitet   accelerations- och bromsförmåga   bränsleförbrukning   avgasutsläpp har avgörande betydelse för utformning av väganläggningar


VGU definierar fordonsparken med 18 typfordon, vilka valts så att de täcker dimensionerande egenskaper hos vanliga personbilar, bussar, lastbilar och lastbilskombinationer, se Tabell 2.1-1.


Typfordon är grundvärden i VGU för att dimensionera och utforma väg- och gatusektioner, korsningar, rastanläggningar m.m.


Utsläpp av koldioxid och luftföroreningar har avgörande betydelse vid utformning av väganläggningar. Faktorer som påverkar utsläppen är främst referenshastighet, hastighetsefterlevnad (självförklarade väg), korsningstyp, fartdämpande åtgärder och utformning i övrigt som ger jämna hastigheter.


Det bör observeras att utöver de bredder som angivits nedan får lastbilar och bussar ha speglar som skjuter ut från fordonets sida. Utrymme för dessa förutsätts finnas inom den hinderfria bredden. Tabell 2.2-1 Sammanställning av typfordon


LBn 2- till 4-axliga stora lastbilar och stadsbussar


Bbsa boggibuss med tvångsstyrd bakre boggiaxel Lps lastbil med påhängsvagn eller släpvagn Elva typbussar visas i Figur 2.2-1med kommentarer om specifika fordonsegenskaper.


Figur 2.2-1 Elva vanligt förekommande typbussar


Det finns fordonskombinationer som kräver större utrymme än det största typfordonet, framför allt vid sväng i korsning. Dessa fordon kan oftast ta sig fram i korsningarna med mindre bekvämt körsätt och lägre hastighet än typfordonen. Ibland behövs ändå en särskild utredning som underlag för dimensionering av korsningar som trafikeras med specialfordon. I sådana fall bör kontroll ske med körspårsprogram. Obs! Stort bakre överhäng ger stor sveparea.


I vissa modeller sitter föraren lågt. Det ger sämre sikt än normalt, särskilt över backkrön. Kortare axelavstånd och mindre bredd än normalbuss. Obs! Markfrigång kan vara endast 0.25 m.


Stort axelavstånd ger nästan samma vändradie som normalbuss. Obs! Markfrigång endast 0.25 m. Boggiens teoretiska tyngdpunkt ligger på 1/3 avstånd från den främre boggieaxeln.


Boggiens teoretiska tyngdpunkt ligger på på den främre boggieaxeln. Avstånd bakaxel - front, 8.6 m. Obs! Markfrigång kan vara endast 0.25 m.


Tvångstyrda hjul på bakaxel. Obs! Stort bakre svep i vissa lägen. Obs! Markfrigång kan vara endast 0.25 m. Stel bakaxel. Obs! Markfrigång kan vara endast 0.25 m.


Stel bakaxel. Obs! Markfrigång kan vara endast 0.25 m. körspårskontroll tillägg ca 0.3 m körvidd i fronten vid korsningskurvor.


I Sverige saknas regler för motorfordons manövrerbarhet i kurvor med små radier. I princip är ett 24 m långt stelt fordon tillåtet.


Efter Sveriges EU-inträde tillåts ett 25,25 m långt fordonståg (dragbil och påhängs- eller släpvagn), Lmod. Detta godkänns om det kan köra i en cirkel med inner- och ytterradier 2,0 och 12,5 m, se figur.  Avståndet från fordonets front till centrum på bakersta hjulet får vara högst 22,5 m. Avståndet mellan centrum på släpvagnens främre och bakre hjulkombination får vara högst ( . . ) (( . / ) 12 50 2 04 530 2 2 2    L , där L är påhängsvagnens bredd, se Figur 2.2-2. Vid L=2,6 m blir värdet 8,1 m.


I många länder tillämpas den s.k. ECE-cirkeln. Inner- och ytterradierna ändrades i EG-Direktiv 9653 1996 från Ry=12,0 m  till Ry=12,5 m.  Fordonet ska klara att köra i cirkel enligt Figur 2.2-3. VGU:s typfordon Bb och Lps klarar inte detta för dessa fordon.


-Vid besiktning av koppling mellan dragbil och släp/påhängsvagn används det s.k. --gathörnsprovet-- enligt Figur 2.2-4. Provet innebär att fordonskombinationen ska klara av att svänga runt ett gathörn med 8,5 m bredd.-


Figur 2.2-4 Gathörnsprovet. I den högra figuren är avståndet från fordonets front till främre boggieaxeln >11 m och från front till bakända >17 m.


Följande typfordons geometrier har valts för att representera grupper av fordon, som finns i många modeller med varierande mått och prestanda.


I avsnitt 2.2.2 Acceleration ges grundvärden för accelerationsprestanda. Generella värden för hjulutslag för lastbilar och bussar kan ses i Tabell 2.2-2:


Tabell 2.2-2 Maximalt hjulutslag samt värden för hjulutslag per rattvarv och ”Lock-to-lock time”, För användning vid parametersättning av körspårsprogram


Max Hjulutslag i grader (inre hjul) 48-50˚ 50-52˚ - - Medelvärde maximalt hjulutslag 41,25˚ 42,75˚ 40˚ 42,5˚


Antal rattvarv från rakt fram till max hjulutslag Hjulutslag i grad per rattvarv 15,5-16,1˚ 11,1-11,6˚ 11,5˚ (1)  11,5˚ (1) Max ”Lock-to-lock time” - - 7 sek 7,4 sek


Vändradie, vänddiameter och körvidd definieras enligt Figur 2.2-5. Figur 2.2-5 Definition av vändradie, vänddiameter och körvidd


Vänddiameter kan liknas vid vändning mellan två trottoarer. Vid beräkning av vändradie och körvidd för oledade fordon har maximalt rattutslag på 42,5˚ använts och för beräkning av vänddiameter och körvidd för ledade fordon har ett maximalt rattutslag på 40˚ använts. En andra begränsning finns också vid beräkningen för ledade fordon, att släpet inte tillåts backa vid svängningsrörelsen.


-Typfordon P är personbilar och övriga bilar med motsvarande storlek och prestanda, t.ex. små lastfordon typ --pickup-- m.fl., se Tabell 2.2-3.-


Mått och prestanda för typfordon P används för att utforma vägsektioner, korsningar och vändplatser, parkeringsplatser, etc. Tabell 2.2-3 Mått och prestanda för typfordon P, exempel


Typfordon P är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-6.


Typfordon Ph är en personbil med husvagn eller vanlig släpvagn. Typfordon Ph:s mått och prestanda kan användas i för att dimensionera uppställningsytor på rastplatser etc. Typfordon Ph är typfordon P med stor husvagn enligt Figur 2.2-7


Typfordon LBm är minibussar och små lastbilar. Typfordon LBm:s mått och prestanda används i VGU för att dimensionera kollektivtrafikanläggningar etc. Typfordon LBm är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-8.


Typfordon Los är oljebil, sopbil och liknande för distribution till och från bostadsområden.


Typfordon Los:s mått och prestanda används för att dimensionera enskild körvägs anslutning till allmän väg. Typfordon Los är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-9 Mått för typfordon Los


Axelavstånd framaxel- boggiens teoretiska tyngdpunkt


2.2.1.5 Tunga lastbilar och normalbussar LBn Typfordon LBn är tunga lastbilar och normalbussar. Tunga, två- till fyraxliga lastbilar och normalbussar finns i flera modeller. Tunga lastbilar är vanligen kortare än normalbussar och har kortare överhäng fram.


Typfordon LBn:s mått och prestanda används bl.a. för att utforma sektioner och korsningar (kanalbredder, korsningskurvor, refugplacering etc), beräkna siktsträckor för bussar och för att utforma kollektivtrafikanläggningar.


Typfordon LBn är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-10. Typfordon Bf:s mått och prestanda används för att utforma kollektivtrafikanläggningar. Typfordon Bf är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-11.


Vändradie 12,5 m med körvidd 7 m Figur 2.2-11 Mått för typfordon Bf


Typfordon Bb:s mått och prestanda används i VGU för att utforma korsningar (kanalbredder, korsningskurvor, refugplacering etc.) och kollektivtrafikanläggningar. Typfordon Bb är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-12.


Axelavstånd framaxel- boggiens teoretiska tyngdpunkt 1 1) När endast främre axeln på boggin är drivande ligger teoretiska tyngdpunkten på 1/3 av avståndet


Typfordon Bbsa är en buss med tvångsstyrd bakre boggiaxel.


Typfordon Bbsa:s mått och prestanda kan användas istället för Bb för att utforma korsningar (kanalbredder, korsningskurvor, refugplacering etc.) och kollektivtrafikanläggningar. Typfordon Bbsa är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-13.


Typfordon Bl är en ledad buss. Vissa modeller har tvångsstyrd bakaxel. Typfordon Bl:s mått och prestanda används för att utforma kollektivtrafikanläggningar. Typfordon Bl är ett fordon med mått och prestanda enligt Figur 2.2-14.


Vändradie 12 m med körvidd 7 m Figur 2.2-14 Mått för typfordon Bl


2.2.1.10 Lastbil med påhängsvagn eller släpvagn Lps Typfordon Lps är dragbilar med påhängs- eller släpvagn. Utrymmesbehov vid körning i kurva beror på ett komplicerat sätt av axelplacering och -antal, ekipagets ledpunkter och körstrategi. En 24 meter lång dragbil med 3-axlig släpvagn har ungefär samma utrymmesbehov vid sväng i korsning som en 16 meter lång dragbil med påhängsvagn. En 24 meter lång kombination med 4-axlig släpvagn kräver vanligen något större utrymme.


Det finns fordonskombinationer, som kräver större utrymme än typfordon Lps vid sväng i korsningar. Ett exempel är lastbil med 4-axlig släpvagn för skogstransporter. Ett annat är s.k. långgodsfordon, som utgörs av dragbil med påhängsvagn med ekipagelängd 16-24 meter. Vid flak med större längd än 13,5 meter har vanligtvis påhängsvagnen styrbar boggi, vilket minskar ekipagets utrymmesbehov.


Typfordon Lps:s mått och prestanda används för bl.a. detaljutformning av korsningar och breddökning i kurva. Typfordon Lps är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-15.


Axelavstånd framaxel- boggiens teoretiska tyngdpunkt Vänddiameter ca 16 m med körvidd ca 12,5 m


Typfordon Ls är fordon för skogstransporter. Den största typen är en 3-axlig lastbil med 4-axlig släpvagn med en total ekipagelängd på 24 meter. En sådan kombination kräver normalt något större utrymme vid sväng i korsning än typfordon Lps. Typfordon Ls mått och prestanda används för att utforma skogsvägsanslutningar till allmän väg.


Typfordon Ls är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-16.


Axelavstånd framaxel- boggiens teoretiska tyngdpunkt Vänddiameter ca 18,5 m med körvidd ca 13 m Figur 2.2-16 Mått för typfordon Ls


Typfordon Ts är en jordbrukstraktor med släp. Typfordon Ts mått och prestanda används för att dimensionera enskild körvägs anslutning till allmän väg, fri höjd vid vägportar etc. Typfordon Ts är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-17.


Typfordon S är en skördetröska. Typfordon S mått och prestanda används i VGU för att dimensionera enskild körvägs anslutning till allmän väg, fri höjd och bredd vid vägportar etc. Skördetröska S är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-18.


2.2.1.14 Lastbil med släpvagn av modultyp Lmod


Typfordon Lmod är fordonståg av modultyp utformade enligt de nya EU-reglerna. Fordonet är uppbyggda av ett dragfordon samt en dolly med släpvagn. Utrymmesbehov vid körning i kurva beror på ett komplicerat sätt av axelplacering och -antal, ekipagets ledpunkter och körstrategi.


Typfordonet har mindre utrymmesbehov i korsningar än typfordon Lps. Det kan användas i VGU för kontroll av längder på kömagasin, P-fickor o.d. samt för vändplatser. Typfordon Lmod är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-19


Axelavstånd framaxel- boggiens teoretiska tyngdpunkt Vänddiameter ca 19,5 m med körvidd ca 11 m Figur 2.2-19 M ått för typfordon Lmod


Typfordon Lspec är fordon för specialtransporter. Lspec är störst bland typfordonen med en 3-axlig lastbil med 4-axlig trailer med en total ekipagelängd på 19 meter.


Detta specialfordon kan liknas vid en grävmaskintrailer. Fordonets framkomlighet begränsas ytterligare beroende på en frigångshöjd på endast ca 25 cm. Fordon över denna längd har dock ofta styrbara bakre axlar, vilket gör att de reducerar sitt utrymmesbehov.


Typfordon Lspec mått och prestanda kan användas vid korsningar där det frekvent kan uppstå problem med längre specialfordon. Typfordonet bör då kunna ta sig igenom korsningen genom att utnyttja trafiköar, ytor för GC-trafik o.d. Typfordon Lspec är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-20.


Vänddiameter ca 18 m med körvidd ca 15,5 m Figur 2.2-20 Mått för typfordon Lspec


Typfordon Lu är ett fordon som beskriver det utryckningsfordon som har störst utrymmesbehov. Fordonet som beskrivs är stegbil.


Typfordon Lu:s mått och prestanda kan användas vid dimensionering av gårdsytor, gränder etc. där utryckningsfordon måste kunna ta sig fram. Typfordon Lu är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-21


Axelavstånd framaxel- bakaxel tyngdpunkt


Driftfordon, Ldrift, är ett nytt fordon som beskriver det driftfordon som har störst utrymmesbehov. Typfordon Ldrift:s mått och prestanda kan användas vid dimensionering av driftvändplatser och (katastroföverfarter). Vid mindre vägar som gc-vägar bör driftfordonet ha en maximal bredd av 3,5 m på landsbygden och 3,2 m i tätorter. Typfordon Ldrift är ett fordon med mått enligt Figur 2.2-22.


Axelavstånd framaxelboggins teoretiska tyngdpunkt Vändradie 12 m med körvidd 7,5 m (vid infällt snöblad)


Grundvärden fordon motorcykel och moped: Tabell 2.2-4 Mått för moped samt motorcykel


Kommentar: Måtten ovan anger 85-%, vilket innebär att 85 % av samtliga motorcyklar faller innanför de angivna måtte. Grundvärden förare av motorcykel och moped:


Tabell 2.2-5 Mått för förare av moped samt motorcykel, förklaring se Figur 2.2-23


Figur 2.2-23 Förklaring till mått för Moped samt Motorcykel Fordons accelerationsförmåga bestäms främst av förhållandet mellan fordonets vikt och motorns effektiva dragkraft, massa/effekt-talet, samt i högre hastigheter också av fordonets aerodynamiska utformning. Accelerationen bestäms i de flesta trafiksituationer mer av förares beteende, se avsnitt 3.3.


Accelerationsförmågan är ett grundvärde i VGU för att dimensionera accelerationssträckor på påfarter i trafikplatser, bestämma hastighetsprofiler för vägavsnitt m.m.


Accelerationsförmågan för ett fordon vid en viss hastighet och lutning ges av kraftekvationen om fordonets egenskaper definierats: dv/dt = acceleration eller retardation (m/s 2 )


C l  = luftmotståndskoefficient (kg/m 3 )  Grundvärden för typfordon P, Bl och LPs ges i


Tabell 2.2-6 Grundvärden vid bestämning av accelerations-förmågan för typfordon P, Bl och Lps Luftmotståndskoefficient Cl, (kg/m 3 ) 0,275 0,500 0,500


Dragkraften (effekt/massa-talet), och därmed även accelerations- och retardationsförlopp, för typfordon Lps är uppdaterat i enlighet med mätningar från 1994. Övriga uppgifter avser fordonsparken i början av 1970-talet.


Accelerationsförmågan illustreras i Figur 2.2-24, Figur 2.2-25, Figur 2.2-26 och Figur 2.2-27. De kan användas för att konstruera hastighetsprofiler för att analysera effekter av vertikal linjeföring. Figur 2.2-24 Accelerations- och retardationsförlopp för typfordon P


Figur 2.2-25 Accelerationsförlopp för typfordon Lps


Figur 2.2-26 R etardationsförlopp för typfordon Lps Accelerationsförlopp typfordon Lps - 6.0 W/kg 0 200 400 600 800 1000 1200 1400 1600 1800 2000


Figur 2.2-27 Accelerationsförlopp vid horisontell väg


Dimensionerande strålkastarhöjd är 0,6 m och bromsljushöjd är 0,35 m. Strålkastar- och bromsljushöjd är grundvärden för att beräkna omkörningssikt och stoppsikt.


Figur 2.2-28 Strålkastarhöjd och bromsljushöjd För bussar är strålkastarhöjden ca 1,0 m. Ljusspridning vid halvljus är 1°, se Figur 2.2-29.


Siktsträckan vid halvljus är cirka 50 - 60 m vid halvljus och vid helljus cirka 150 - 250 m beroende på siktobjekt och bakgrund. Minsta tillåtna höjd för underkant halvljus är 0,50 m.


Ljusspridning används tillsammans med strålkastarhöjd för att bestämma minimiradier i konkava vertikalkurvor, se Figur 2.2-30.


Figur 2.2-30 Princip för beräkning av konkav vertikalradie 2.3 Grundvärden för förare och passagerare


Förares och passagerares attityder, förmåga och beteende beskrivs i med:   hastighet i kurva   retardation och acceleration   hastighetsprofil   vertikalacceleration, ryck och rotation   modell för sidoförflyttning   ögonhöjd   synbarhetsvinkel   reaktionstid   händelsetäthet   synbarhet.


Bilars hastighet i kurva är ett grundvärde för att bestämma radier i horisontalkurvor och för att beräkna hastighetsprofiler etc.


2.3.1.1 Hastighet i stora horisontalkurvor Hastighet för typfordon P och Lps, vid olika vägbredder och referenshastigheter under dagsljus och goda väglagsförhållanden ges i Figur 2.3-1, Figur 2.3-2, Figur 2.3-3 och Figur 2.3-4.


Figur 2.3-1 Hastighet för typfordon P vid VR70 Figur 2.3-2 Hastighet för typfordon Lps vid VR70 Figur 2.3-3 Hastighet för typfordon P och Lps vid VR90


Figur 2.3-4 Hastighet för typfordon P och Lps vid VR110


Modellerna motsvarar medianfordon i VTI:s simuleringsmodells frifordonsdel. 2.3.1.2 Hastighet i horisontalkurvor med små radier Hastighet i horisontalkurvor med små radier kan bedömas med Figur 2.3-5


Figur 2.3-5 Personbilars val av hastighet i små radier i korsningar och ramper


Figuren redovisar två körsätt och 3 skevningsfall. Körsätten är:   mjukt   hårt, vilket motsvarar ett 50 % större sidokraftsuttag


Skevningsfallen är:   0 %   +5,5 %   -5,5 % Normalt används 0 % skevning för bedömning av hastigheter.


Hastigheten i en kurva med radie R 50 m varierar från drygt 30 km/h vid mjukt körsätt och 5,5 % bakskevning till cirka 45 km/h vid hård körning och 5,5 % skevning åt rätt håll.


Bilars retardation är grundvärde i VGU för att dimensionera stoppsträckor samt bromssträckor på avfarter i trafikplatser och extra körfält för svängande trafik i korsningar.


Retardation för personbils- och lastbilsförare kan bedömas med Figur 2.3-6 och  Figur 2.3-7 för olika körsätt.


Fyra körsätt beskrivs. Dessa är:   bromsning med dimensionerande bromsfriktion, dimensionerar stoppsikt   hårt, vilket innebär bromsning med 62,5 % av dimensionerande bromsfriktion   medel, vilket innebär bromsning med 50 % av dimensionerande bromsfriktion   mjukt, vilket innebär motorbroms ned till cirka 80 km/h och sedan successivt ökande retardation. Mjukt körsätt motsvarar genomsnittliga inbromsningar i korsningar.


Figur 2.3-7 Samband mellan in- och uthastighet och bromssträcka vid olika bromsbeteenden En inbromsning från 100 km/h till 60 km/h med mjukt körsätt kräver cirka 280 m – 80 m = 200 m


Följande retardationsnivåer bedöms ge god, mindre god och låg standard, för biltrafik, se Tabell 2.3-1. 0 10 20 30 40 50 60 70 80 90 100 110 120 130


Tabell 2.3-1 Standardnivåer för retardation


0-1,5 0-2,0 Normal bromsning, ej möjlig vid isväglag utan dubbdäck. 1,5-3,0 2,0-3,5 Relativt hård bromsning, ej möjlig vid vinterväglag utan halkbekämpning och/eller goda vinterdäck. 3,0-4.0 3,5-4,5 Hård inbromsning, ej möjlig vid vinterväglag.


Bromsning med hänsyn till stående busspassagerares säkerhet kräver betydligt lägre retardationsnivåer, se Tabell 2.3-2. Tabell 2.3-2 Standardnivåer för retardation med hänsyn till stående busspassagerares säkerhet


0-1,5 0-1,5 Normalt ingen olycksrisk för stående passagerare.


1,5-2,0 1,5-2,0 Viss olycksrisk för stående passagerare 2,0-3,0 2,0-3,0 Uppenbar olycksrisk för stående passagerare.


Bilars acceleration är grundvärde för att dimensionera accelerationssträckor på påfarter i trafikplatser och för att bestämma hastighetsprofiler för vägavsnitt.


Normala accelerationsbeteenden ges i Tabell 2.3-3. För tunga fordon minskar accelerationsförmågan med ca 0,1 m/s 2 för varje procents uppförslutning, se närmare avsnitt 2.2. Tabell 2.3-3 Normala accelerationsbeteenden


Vertikalaccelerationen är ett fordons acceleration från krökningscentrum vid körning i vertikalkurva, se Figur 2.3-8. Vertikalacceleration är ett grundvärde i VGU för att dimensionera vertikalradier med hänsyn till bilförares och passagerares komfort.


Följande vertikalaccelerationer används, se Tabell 2.3-4. Tabell 2.3-4 Grundvärden för vertikalacceleration


Momentana förändringar av totalkraften på ett fordon samt dess förare och passagerare kallas ryck. Dess storlek varierar med fordonets hastighet, vägens linjeföring och förarens beteende. Kunskapen om förares och passagerares upplevelser av ryck är liten. Ryck i längdled är ett grundvärde i VGU för att dimensionera korsningar, busshållplatser m.m.


Ryck i sidled är ett grundvärde i VGU för att dimensionera övergångskurvor, sidoförflyttningar vid körfältsbyte m.m.


VGU använder för mjukt körsätt 0,5 m/s 3 som grundvärde för ryck i längdled och 0,45 m/s 3 för sidoryck.


Sidkraftförändringar upp till 0,45 m/s 3 upplevs som bekväma. Sidkraftförändringar större än 0,8 m/s 3 upplevs som obekväma.


Klotoiden används som övergångskurva. Dess parameter A bestäms enligt: Gupp och andra ojämnheter i vägbanan vid upprepad exponering ge ryggskador. Från nuvarande kunskapsläge kan följande anses gälla: För S ed < 0,5 MPa torde inga skador uppstå. . För S ed  0,5 – 0,8 MPa kan skador uppstå och vid exponering S ed > 0,8  är risken för skador stor. Utformningar som ger sådan exponering är olämplig. Värdena avser den totala exponering för stötar som främst busschaufförer utsätts för under daglig tjänstgöring. För bedömning av ett enskilt gupp är det lamplight att tillämpa ett schablonvärde för ett givet antal överfarter av guppet. Det kan t ex vara 300 överfarter. Schablonvärdet beteckanas då S ed,300. Utformningsreglerna för gupp på gator med stor kollektivtrafik är  konstruerade med hänsyn till dessa krav.


Vid bekväm sidoförflyttning av fordon på raklinje, t.ex. vid körfältsbyte, kan fordonets bana beskrivas med fyra identiska klotoider, se Figur 2.3-9.


Figur 2.3-9 Fordonsbana vid sidoförflyttning Den erforderliga väglängden för sidoförflyttning längs raklinje med hänsyn till referenshastighet och dimensionerande sidoryck ges i Figur 2.3-10.


Dessa värden kan användas vid beräkningar av utrymme för omkörning av stillastående fordon, passering av hinder, utformning av inledningssträckor till extra körfält i trafikplatser och korsningar m.m.


Figur 2.3-10 Erforderlig längd för sidoförflyttningar på raklinje med hänsyn till referenshastighet och dimensionerande sidoryck


Som framgår av Figur 2.3-9 är det längs de två klotoiderna i mitten som större delen av sidoförflyttningen äger rum. Det innebär att den av föraren upplevda sidoförflyttningssträckan är betydligt kortare än den visas i Figur 2.3-10.


Den visade kurvan i Figur 2.3-9 avser ett teoretisk körspår som bör ges utrymme vid utformningen. I början och slutet på körspåret sker så små sidoförflyttningar att de normalt ryms inom körfälten. Inlednings- och utspetsningssträckor kan därför avkortas ned till högst hälften av längden enligt Figur 2.3-10, se exempel i Figur 2.3-11.


Figur 2.3-11 Exempel på utformning med hänsyn till körspår för sidoförflyttning Erforderlig längd i kurva kan beräknas på motsvarande sätt genom att utnyttja de grundläggande sambanden för klotoider och cirkelbågar.


I skevningsövergångar utsätts fordon för rotation, se Figur 2.3-12. Rotation är ett grundvärde för att dimensionera längden på skevningsövergångar.


Figur 2.3-12 Rotation vid skevningsövergång Grundvärde för rotation ges i Figur 2.3-13. TABELL 2.3-5 Maximalt tillåten förändring av väg eller körbanans lutning i längdriktningen


Grundvärde för rotation är ω = max(0,039; V tan / (Br-0,1)) där


Med de maximalt tillåtna förändringar erhålls med formeln V tan = V * ∆i ett högsta värde 0,17 m/s. 0,1 är minsta avståndet mellan hjul och vägbanekant. Br = rotationsbredd (m). Se ”Linjeföring”.


Ögonhöjd är det vinkelräta avståndet mellan körbana och förarens öga. Ögonhöjd är grundvärde för att bestämma siktsträckor. Ögonhöjd Öh för personbil är 1,10 m, för moped 1,4 och för MC 1,3 – 1,6 m och för buss 2,05 m.


Nya fordonstyper, framförallt bussar kan ha lägre sitthöjd och därmed lägre ögonhöjd, se Figur 2.3-14. Detta ger sämre sikt, särskilt över backkrön och bör beaktas vid val av radie i konvexa kurvor.


Figur 2.3-14 Förare i olika fordonstyper har olika ögonhöjd Synbarhetsvinkeln är den minsta synvinkel som ett hinder måste uppta för att fordonsföraren skall ha möjlighet att vid dagsljus varsebli hindret. För ett normalt öga måste ett föremål uppta en vinkel större än en bågminut för att föremålet skall vara synbart.


Synbarhetsvinkeln är grundvärde  för att beräkna siktsträckor i horisontal- och vertikalkurvor. Grundvärde för synbarhetsvinkel är 1 bågminut.


Reaktionstid är den tid som åtgår för att fatta beslut och påbörja beslutad handling. Reaktionstiden varierar med trafikantens prestationsförmåga och trafiksituationen.


Reaktionstiden är grundvärde i VGU för att bestämma stoppsikt. Reaktionstider för bilförare i VGU ges i Tabell 2.3-6.


Trafikant Trafikmiljö Reaktionstid i sekunder Händelsetäthet är ett grundvärde för att dimensionera avstånd mellan punkter, där bilförarna måste fatta beslut eller handla, t.ex. avstånd mellan rampavgreningar eller anslutningar.


Händelsetätheten, tidsavståndet mellan beslutspunkter, är 4 sekunder för god standard och 3 sekunder för mindre god standard.


I psykologin diskuteras om vi som till exempel trafikanter löser uppgifter samtidigt/parallellt eller efter varandra/i serie. Svaret är både och. Enkla uppgifter, som att hålla bilen kvar i körfältet eller att anpassa hastigheten till geometrin, utförs parallellt med svårare uppgifter som grundar sig på medvetna bedömningar och beslut (omkörning, körfältsbyte etc.). Svårare uppgifter kan endast lösas en i taget. De kan till och med kräva en anpassningstid innan nästa uppgift påbörjas. Kunskapen om denna anpassningstid eller händelsetäthet är mycket begränsad.


Synbarhet till vägmärken kan delas in i två komponenter, upptäckbarhet och läsbarhet. Upptäckbarheten är i huvudsak beroende av anordningarnas placering i vägrummet, anordningarnas storlek och färg samt andelen störningar från omgivningen i form av ljus, andra märken, byggnader, etc.


Generellt kan sägas att ett vägmärke ska placeras så nära vägen som möjligt, helst på vägen, och i förarens ögonhöjd för att vara maximalt upptäckbart. Av praktiska skäl måste dock märkena placeras vid sidan av vägen och normalt högre än förarnas ögonhöjd. De regler för placering av vägmärken som finns i Vägmärkesförordningen, 2007:90, regler i Vägverkets/Trafikverkets författningssamling, Trafikverkets krav TrVK, Handbok vägmärken (publ. 2009:15) får ses som en kompromiss mellan synbarhetskraven och drifts- och underhållsaspekterna. Dessutom kan märken inte placeras alltför nära vägen av säkerhetsskäl, i synnerhet inte större vägmärken.


Vägmärkens läsbarhet är huvudsakligen beroende av storlek på texter och symboler. Beträffande symboler är också komplexiteten av betydelse, ju enklare en symbol är desto bättre läsbarhet har den.


När det gäller texters läsbarhet finns det nästan lika många uppfattningar som antalet genomförda forskningsprojekt kring detta ämne. De texttyper och storlekar som tillämpas på våra lokaliseringsmärken är i huvudsak ett resultat av nationell och internationell forskning och utveckling.


2.4 Grundvärden för gående, cyklister och Gåendes, cyklisters och rullstolsburnas utrymmesbehov, prestationsförmåga och beteende används för att dimensionera, utforma och utrusta gång- och cykelvägnätets länkar och korsningar.


Cyklisters, mopedisters, rullstolsburnas m fl utrymmesbehov varierar med fordonets storlek och med förarens förmåga i olika avseenden. De gåendes utrymmesbehov bestäms av deras egen och eventuella hjälpmedels storlek. Till hjälpmedel hänförs t.ex. barnvagn, rollator och ledsagare.


GC-trafikanternas storlek och prestanda är grundvärden i VGU för att dimensionera bredder på banor, GC-överfarter och vägar samt höjd i vägportar och tunnlar m.m. För cyklister används i VGU följande mått, se Figur 2.4-1.


Andra typer av förflyttningshjälpmedel, som är tillåtna på gång- och cykelvägar och –banor, har utvecklats och börjat komma i bruk. Exempel är trehjuliga mopeder både för person- och godstransporter, cykelkärror o.d. som används av rörelsehindrade, barn m.fl. Vissa typer är bredare än ovan givna mått. Hänsyn till detta bör tas när måtten används för dimensionering av banbredder, särskilt vid bestämmande av minimibredd.


- För gående och rullstolar används i VGU mått enligt Figur 2.4-2 och Tabell 2.4-1. Gående omfattar även personer med barnvagn eller rullstol samt personer med ledsagare eller ledarhund. Deras utrymmesbehov varierar med ålder och typ av --hjälpmedel--.-


Mer detaljerade rekommendationer om utrymmesbehov för personer med funktionshinder ges i Boverkets BBR 18.


Totalkraften är summan av de krafter som påverkar gående och cyklister i rörelse. Totalkraften kan delas in i driv/bromskraft, sidokraft och vertikalkraft. Totalkraften begränsas dels av friktionen mellan sko eller hjul och beläggning dels av komfortkrav och prestanda för gående och cyklister. 1 För vändning med rullstol krävs en bredd på minst 1,50 m.


Körsättet och trafiksituationen inverkar på hur cyklister retarderar. Retardation är grundvärden i VGU för att dimensionera cyklisters bromssträckor, se  Tabell 2.4-2.


2,0-3,0 Relativt hård bromsning, kräver sandad vinterväg. >3,0 Hård bromsning, ej möjlig vid vinterväglag.


Trafikanters förmåga att gå och cykla uppför backar varierar med ålder, kön och hälsa samt eventuella funktionshinder.