Sambandet mellan byggnadens villkor och verksamhetens behov Tilltänkta hyresgäster ska informeras om bygg- nadens särart och del i det svenska kulturarvet. Klimatberäkning måste oftast utföras på alter- nativa system och jämföras med programkravet; ibland måste diskussion tas med hyresgästen för jämkning av kravet. Information måste ges om vad som kommer att krävas av hyresgästen för att ventilationen ska fungera bäst. Det kan till och med vara så att det klimat man kan erhålla i bygg- naden begränsar valet av verksamhet.


Tilluft via fönster Om mekanisk tilluft är utesluten väljs ofta tillför- sel av uteluft via spaltventiler i fönsterkarm eller båge. En enklare lösning som ger mer tilluft och ingen åverkan på fönstren är att ta bort tätnings- listen i överkant på överbågen. Den naturliga springan som ett fönster måste ha mellan båge och karm för att ha riktig gångmån ger oftast till- räckligt luftflöde. Vid val av uteluftstillförsel via fönstren måste man ta hänsyn till uteluftens ren- hetsgrad och risken för nedsmutsning. En annan princip är att utnyttja utrymmet mellan inner- och ytterbågar för intag av ersätt- ningsluft som då blir förvärmd. Detta förutsätter ett ständigt undertryck, dvs. mekanisk frånluft. Vid självdragsventilation riskerar man att luften går bakvägen ut mellan rutorna och förorsakar kondens.


Genomförda flödesmätningar visar att den naturliga springan mellan överbågen och karmen ger mer tilluft än spaltventiler kan släppa igenom. Tätningslister kan sättas på övriga delar av fönstret för att reducera drag och inte släppa in mer luft än nödvändigt. (Skridskopaviljongen, Kastellholmen).


Norra Bancos fönster har inte kopplade bågar. Därför sitter spaltventilerna på de inre bågarna. De yttre bågarna har inga tätningslister.


En orsak till kondens mellan bågarna kan vara att spalten mellan yttre och inre bågen målats igen. En annan orsak kan vara att rummet inte ventileras på rätt sätt utan luft sugs ut via stängda fönster.


Att ta in uteluft via galler i fasaden under fönsterblecken till radiatorerna är en tekniskt bra lösning.  Luften blir förvärmd och dessutom renad om man har filter i de fällbara radia torerna. Om lösningen är möjlig att genom föra är främst en antikvarisk fråga.


Uteluftvärmare placerad i yttervägg i en undervisningssal i ladugården på Biskops Arnö. Värmaren består av ett vatten batteri som förvärmer uteluften.


Att inventera förekomsten av markradon och utföra åtgärder är viktigt. I byggnader med meka- nisk frånluft eller självdrag skapas ett undertryck som kan medföra att markradon sugs in via ute- luftintag och otäta grunder. För att inte tilluft via fönstren ska upplevas som obehagligt drag är det nödvändigt att informera hyresgästen om att möblering alldeles invid föns- terväggar ska undvikas. I äldre byggnader hade man ofta rum i fil med rörelsezoner invid ytter- väggar och vistelszoner inåt i rummen där kaminer och kakelugnar fanns.


Tilluft via yttervägg Det är en fördel om man kan förvärma tilluften vid intaget. Ett sätt är att tillföra uteluft via en tilluftsradiator. Luften tas in genom yttervägg, filtreras och förvärms vid passagen utmed radi atorns bak sida för att strömma ut ovanför radiatorn.  Ett annat sätt är att använda en till- ufts konvektor som består av ett värmebatteri där uteluften förvärms. Även denna innehåller filter. För att service ska kunna utföras måste möble- ringen anpassas för detta.


Energihushållning Konsultgruppen måste tillse att värmebelast- ningen och energibehovet blir lägsta möjliga.  Vid frånlufts- eller självdragssystem är det ofta svårt att anordna värmeåtervinning eftersom möjlighet att överföra värmen saknas. Den värme som man kan utvinna ur frånluften är inte tillräckligt hög- tempererad för att göra nytta i radiatorsystemet. Frånluftsvärmepumpar är en tänkbar lösning men de kan vara svårplacerade i äldre byggnader. Dessutom försvårar antikvariska hänsynstagan-


den erforderliga rör- och kanaldragningar. Ett sätt att begränsa energibehovet är att styra drifttiden med hänsyn till arbetstiden. Man kan också be- hovsstyra luftflödena med hjälp av CO2-givare. Vid lågflödesalternativ (självdrag eller frånlufts- system) måste man tänka på att utvädring av emissioner och lukter från nya möbler och färg- skikt tar tid. En utvädringsperiod utan hyresgäster kan bli nödvändig.


Klimatkyla Vi belastar byggnaderna med högre värmeavgiv- ning än förr. Orsaken är belysning, datorer och annan teknisk utrustning samt större personbe-


Istället för att installera klimatkyla kan man förhindra värme tillskott genom yttre solavskärmning. Automatiskt styrda markiser skyddar Södra Bancos rum från solvärmen. På så vis förhindras solinstrålning även före och efter kontorstid.


Vid inredning av fläktrum på vindar i äldre byggnader måste ofta speciallösningar göras som jämkar ihop krav på arbets miljö och byggnadens fysiska förutsättningar.


lastning än byggnaderna ursprungligen var tänkta för. Många av våra kulturhus är ju gamla bostäder avsedda för låg personbelastning. Primärt måste man arbeta med att minska värmebelastningen. Om kyla ändå krävs enligt klimatberäkningen bör solavskärmning utredas som ett alternativ; auto- matiskt styrda markiser kan ofta vara lösningen. Markiser var från 1800-talet ett vanligt hjälpmedel för att sänka innetemperaturen sommartid. Ibland kan det av olika skäl vara svårt att få gehör för tanken. Studier i arkiv av gamla foton kan ofta visa att byggnaden har haft markiser under någon tidigare period. Detta gäller särskilt byggnader i stadsmiljö. Markiser av modernt datum är dessut- om driftsäkrare än äldre fabrikat. Vid en eventuell inredning av tidigare oinredd vind bör man tänka på att i en sådan miljö krävs nästan alltid tillförd kyla vilket medför större tekniskt utrymme och ökade installations- och driftskostnader.


Återbruk Det kan vara svårt att hitta detaljer, ventilations- galler mm, som passar in i kulturmiljön; sådana tillverkas inte längre. Den framsynte förvaltaren kan spara på sig ett förråd av sådana detaljer från rivningar och ombyggnader för återanvändning.


Särskilt vid installation av komplicerade ventila- tionssystem brukar sådana detaljer bli överflödiga och kastas. Det gäller att hålla ögonen öppna.


Valet av entreprenör Valet av entreprenör är särskilt viktigt vid instal- lationer i skyddsvärda byggnader. Vid åtgärder i tegelkanaler, inventering, tätning mm måste man anlita entreprenörer som kan denna typ av jobb. Ventilationsentreprenörer kan ofta bara dra


Entreprenören måste förstå principen för ventilationsanlägg ningen. Om man ska ha självdrag i en kanal så måste den ligga med stigning. På bilden syns en ny självdragskanal som lagts horisontellt vilket uppmärksammades av kontrollanten.


Gamla ventilationsgaller från rivningar bör sparas för åter användning.


• Val av entreprenör • Kontrollant • Relationsritningar • Dokumentation införs i vårdprogrammet


Brukarinstruktioner Brukarinstruktioner ska vara framtagna till in- flyttningen; det kan vara lätt för projektören att begripa hur tropikfläktar och tilluftsradiatorer ska fungera och samverka, men det finns exempel på att personal har suttit och svettats hela som- maren utan att förstå att det är tillåtet att öppna fönstren. Brukarinstruktionen ska anslås på lämplig plats och man bör årligen inventera att all berörd personal har kännedom om ventilations- systemet.


Uppföljning När man genomfört en ombyggnad av en fastig- het och hyresgästen kommit på plats och bott in sig under ett år och upplevt sommar- och vinter klimatet, då är det värdefullt att göra en uppföljning av inneklimatet. Fungerar ventila- tionssystemet som det ska? Är personalen nöjd? En funktionsuppföljning och en brukarenkät ger svaret. Det finns väl inget område som kan upp- levas så olika av människor som ventilationen. I vissa fall kan lösningen bli enkel: ett rums klimat som passar en person passar inte en annan. Sådana problem kan ibland lösas genom att män- niskor byter rum med varandra.


• Brukarinstruktioner • Uppföljning av systemkännedom • Funktionsuppföljning


plåtkanaler och sätta ihop fläktsystem. Man får då anlita sotare och murare. Vid okonventionella ventilationssystem gäller det att välja en entrepre- nör som är van att göra annorlunda lösningar så att inte hela idén med systemet förfuskas. Ett tips är att anlita ventilationskonsulten som kontrollant eftersom det är den personen som bäst förstår systemet.


Dokumentation av entreprenaden Dokumentation av entreprenaden, filmning av kanaler måste göras och intyg över valda material m.m. måste finnas. Eftersom kanaldragningen i verkligheten sällan stämmer  med ritningarna så är relationsritning efter inmätning särskilt viktig. Detta glöms ofta bort eftersom det är många en- treprenader inblandade. Ventilationsanläggningen måste dokumenteras i vårdprogrammet.


I konferensrum i äldre byggnader räcker inte alltid ventila tionen till för långa sittningar. Pauser, öppnande av dörrar och fönster kan behövas. Södra Banco.


Åtta byggnader inom SFVs byggnadsbestånd är här utvalda då de visar olika sätt att förbättra ventilationen i byggnader som är kulturhistoriskt värdefulla. Ventilationslösningarna representerar olika principer för luftdistribution. Lösningarna har varit möjliga att genomföra med uppfyllande av antikvariska krav. Byggnadens fysiska för- utsättningar, som är en del av det ursprungliga ventilationssystemet har utnyttjats och därmed har byggnadens autenticitet bevarats.


1. Amiralitetshuset sid 24–28 Amiralitetshuset ligger på Skeppsholmen i Stock- holm. Byggnaden uppfördes på 1600-talet och har under århundradena genomgått flera ombygg- nader. Vid den senaste renoveringen vid slutet av 1990-talet fick byggnaden ett nytt frånluftssystem.


2. F.d sjöreservens kasern sid 29–31 På Skeppsholmen i Stockholm finns denna bygg- nad från början av 1900-talet avsedd för den s.k. sjöreserven som ansvarade för militär skeppens förtöjning och öns brandkårsverksamhet. Bygg- naden renoverades vid slutet av 1990-talet och fick ett nytt till- och frånluftssystem till samlings- salarna. Övriga rum fick ett frånluftssystem.


3. Dekanhuset sid 32–35 Dekanhuset i Uppsala har anor från medeltiden. Byggnaden har byggts om och renoverats vid ett flertal tillfällen. Vid den senaste renoveringen under början av 2000-talet installerades ett nytt till- och frånluftssystem med värmeåtervinning.


4. Gamla gymnasiet i Karlstad sid 36–41 Gamla Gymnasiet i Karlstad tillhör en av ett fåtal gymnasieskolor som fanns i Sverige vid mitten av 1700-talet. Byggnaden genomgick en renovering i början av 2000-talet och kompletterades med frånluftsfläktar och automatisk fönstervädring.


5. Ladugården Biskops Arnö sid 42–45 Ön Arnö i Mälaren var från medeltiden och framåt en strategiskt viktig plats för kyrkan och Sveriges regenter. Ladugården är från 1800-talet och den genomgick en renovering vid slutet av 1990-talet. Den inreddes för kursverksamhet och komplettera- des med frånluftsfläktar som utnyttjas sommartid. Övrig del av året ventileras byggnaden med självdrag.


6. Pelle Svanslös Hus sid 46–48 Idag inryms sagomuseet Pelle Svanslös Hus i en byggnad i Uppsala, ursprungligen uppförd i början av 1800-talet som gäststall för landshövdingens besökare. Byggnaden genomgick en renovering inför museiverksamheten och kompletterades med frånluftsfläktar som är i drift sommartid. Övrig del av året ventileras byggnaden med självdrag.


7. Södra Banco sid 49–53 Södra Bancohuset i Stockholm är Europas äldsta bankbyggnad. Här har sedan mitten av 1600-talet bedrivits kontorsverksamhet. I samband med att byggnaden behövde grundförstärkas genomför- des en invändig renovering och iordningställande av byggnadens ventilationssystem. Byggnadens ursprungliga ventilationssystem och dess fysiska förutsättningar har tillvaratagits och komplet- terats med ny teknik som inte inverkar på bygg- nadens autenticitet. Resultatet blev ett till- och frånluftssystem kombinerat med självdrag.


8. Thielska galleriet sid 54–57 På Djurgårdens östra del i Stockholm lät finans- mannen Ernest Thiel uppföra ett palats. Det blev en imponerande byggnad med ett för dåtiden mo- dernt ventilationssystem. Kalorifersystemet venti- lerade inte bara byggnadens utställningsalar utan bidrog också till uppvärmningen vintertid.


Historik Amiralitetshuset, som ligger på Skeppsholmen i Stockholm, började byggas 1647 och togs i bruk 1650. Arkitekt var sannolikt holländaren Louis Gillis. Ursprungligen inrymde huset amiralitetets kansli och sammanträdessal samt på översta våningen segelmagasin. Amiralitetshuset har genomgått flera ombyggnader men portalen i sandsten är ursprunglig. Flottan flyttade 1680 till Karlskrona och från slutet av 1600-talet började Amiralitetshuset användas som arkiv. Detta flyt- tade ut under 1750-talet och huset byggdes om till spannmålsmagasin. I samband med det förändra- des exteriören drastiskt. Från 1794 användes delar av byggnaden som kasern. Åren 1844-46 gjordes en stor ombyggnad och restaurering med Fredrik Blom som arkitekt. Huset blev då helt och hållet kasern och fick sin nuvarande exteriöra utform- ning som ansluter till byggnadens ursprungliga utseende. Hörntornen är dock nytillskott. År 1952 byggdes huset om med Rudolf Cronstedt som


•  Kronan •  Fortifikationsförvaltningen •  Statens fastighetsverk


Sveriges flotta och stat har genom  åren använt byggnaden för många olika  verksamheter som: •  Kasern •  Kontor •  Segelförråd •  Spannmålsmagasin •  Inkvartering av sjuka soldater


Amiralitetshuset på Skeppsholmen har genomgått flera reno veringar. Den senaste utfördes under slutet av 1990talet.


arkitekt för att tjäna som kansli för Ostkustens marindistriktsstab och blev således åter amirali- tetshus. Byggnaden är statligt byggnadsminne sedan 1935.


Renovering Byggnaden hade under årens lopp haft många olika hyresgäster och stod inför en nödvändig exteriör renovering. Byggnaden behövde också en invändig renovering för att kunna hyras ut till mo- dern kontorsverksamhet. Renoveringen utfördes 1996-98 och omfattade restaurering av fasaderna till 1850-tals utseende. Invändigt kompletterades byggnaden med hiss och utrymningstrappa och moderna installationer. En ny undercentral bygg- des under mark utanför byggnadens västra sida i slänten mot vattnet.


Ventilationen före renoveringen Byggnaden hade ett självdragssystem med tilluft via fönstren och ventiler i ytterväggarna och från- luft via kakelugnar och frånluftsgaller till murade tegelkanaler. Under 50-talet hade byggnadens våtgrupper försetts med mekanisk frånluft. Venti- lationssystemet fungerade inte eftersom de gamla tegelkanalerna var otäta och delvis igensatta.


Förutsättningar för renovering av ventilationen Byggnaden har tjocka ytterväggar av sten och tegel samt generösa rumsvolymer. Detta medför att luftomsättningen kan vara låg jämfört med moderna hus som oftast har lägre takhöjder och därmed mindre rumsvolymer. Kylning är ej heller absolut nödvändig om byggnaden har tjocka ytterväggar som klarar av att jämna ut sommar- värmen över dygnet. Hus byggda med lättare ytterväggar klarar inte av att magasinera som- mardagens värme utan kan behöva kylning. Att komplettera våningsplanen med ett traditionellt


Byggnaden är statligt byggnadsminne  sedan 1935 och omfattas av skydds- föreskrifter som bl. a. säger att ingrepp i byggnadens stomme ej får göras utan  tillstånd från Riksantikvarieämbetet.


Byggnaden har generösa rumsvolymer med ”rum i fil”. De kakelugnar som finns kvar har proppats för eldning. Rök kanalerna används för frånluft.


Amiralitetshuset ligger på Skeppsholmens västra sida.


mekanisk till – och frånluftsystem var inte möjligt pga. byggnadens skyddsföreskrifter. Istället fanns förutsättningar att renovera de gamla rökkana- lerna och använda dem för frånluft kompletterat med en frånluftsfläkt.


Antikvariska ställningstaganden Vid renoveringen strävade man efter att återställa byggnadens rumsvolymer och rumssamband. Många moderna lätta innerväggar, som tillförts byggnaden på 1950-talet, revs och tidigare igen- satta dörröppningar i bärande väggar togs upp. På så vis återskapade man s.k. rum i fil och detta främjar viktiga luftrörelser. Byggnadens mest skyddsvärda delar är yttermurarna, portalen, trapphuset samt golvbjälklagen plan 2 och 3. Trots att fasaden ej får röras gav RAÄ dispens för håltagning under fönsterblecken för tilluft. Bygg- nadens gamla rökkanaler kunde renoveras och användas för mekaniskt frånluft. Tillstånd gavs att inreda den oinredda vindsvåningen för nya sammanträdesrum.


Ventilationen efter ombyggnaden Vid renoveringen kompletterades samtliga plan så att de fick mekanisk frånluft. Vindsvåningen fick dessutom ett eget system med mekanisk till- och frånluft med möjlighet till forcering av luftflödet.


Tilluft Bakom varje fönsterradiator är två stycken hål med en diameter på 7 cm borrade snett genom fasaden. På fasadens utsida under fönsterblecken är diskreta ventilationsgaller monterade. På så vis förvärms uteluften. Radiatorerna är försedda med filter. För byte av dessa kan man enkelt fälla ut radiatorn från väggen. Tilluftsaggregatet för vindsvåningen med sammanträdesrum är placerat i undercentralen, som ligger utanför byggnaden,


När radiatorn fälls ifrån väggen för filterbyte kan man se tilluftshålen i ytterväggen.


RAÄ gav tillstånd att borra lufthål genom fasaden och sätta tilluftsgaller, så att uteluft strömmar in bakom rummens radi atorer.


Tilluftsdon i sammanträdesrum på vindsvåningen får sin luft via en tegelkanal som tidigare varit pannskorsten.


och den f.d. pannskorstenen används som tillufts- kanal upp till vindsvåningen.


Frånluft De befintliga f.d. rökkanalerna är rengjorda och tätade med putsbruk. Kontrollventiler har mon- terats i tegelkanalerna i respektive rum. Samtliga tegelkanaler är sammanbundna på nockvinden med en gemensam plåtkanal som leder luften ned till frånluftsfläkten som är placerad på vinds- våningen. Därifrån går luften ut via den befintliga skorstenen.


Uteluften leds in via hål i fasaden bakom radiatorn. På så vis förvärms luften. Den lilla bilden visar tilluftsgallret i radia torn i stängt läge.


Frånluftsfläkten är placerad på vindsvåningen. Frånlufts kanalerna i befintliga skorstenar sammanbinds på råvinden med horisontella plåtkanaler som leds ner till frånluftsfläkten.


Erfarenheter Inventering av kanalsystemet måste göras i ett tidigt skede, helst i samband med projekteringen. Här gjordes ingen inventering, utan arbetet med de befintliga tegelkanalerna påbörjades alldeles för sent; kontorsrummen var redan färdigställda och målade. De gamla ritningarna som projek- teringen baserades på stämde inte, vilket innebar att nya håltagningar för ventiler måste göras. Ommålning av rummen tillkom således. Efter att hyresgästen flyttat in kom klagomål på drag från fönstren. Arbetsplatserna var placerade nära tilluftsradiatorerna och detta, i kombination


med att radiatortemperaturen av energibespa- ringsskäl hade sänkts, gjorde att den tillförda luften kändes kall. Hyresgästen stängde då til- luftsventilerna i radiatorerna vilket i sin tur gjorde att ventilationen blev otillräcklig. Dessutom hade antalet arbetsplatser i varje rum utökats mot vad som var projekterat. Med rätt information till hyresgäst och driftspersonal har dessa problem avhjälpts. Att informera hyresgästen om hur venti- lationen fungerar är nödvändigt.


Uteluft tas in via galler i fasaden, filtreras och förvärms i radiatorn


Frånluftsfläkt på översta planet suger ut luften via befintliga tegelkanaler


Tilluftsaggregat som enbart betjänar konfe rensrummen på vinden innehåller filter, värme batteri och fläkt.


Historik Denna byggnad uppfördes 1907 på Skeppshol- mens sydöstra del som kasern åt sjöreserven. Det var sjöreserven som bl. a. skötte militär- fartygens förtöjning och uppläggning på land samt även ansvarade för varvets eldsläcknings- beredskap.


Renovering Kasernen renoverades 1997 för Statens fastig- hetsverk som sedan dess har ett av sina förvalt- ningskontor där. Byggnaden, som är av trä, hade bristfälligt isolerade ytterväggar. Bottenbjälklaget hade rötskador. Allt detta rådde man bot på vid renoveringen. Ytterväggarna tilläggsisolerades och golvbjälklagen renoverades. Byggnaden kom- pletterades med en hiss och en ny källardel som innehåller undercentral och förråd. Vindsvåningen inreddes till paus- och konferensrum.


Ventilationen före ombyggnaden Byggnaden hade aldrig haft fullgod uppvärmning. Ventilationen var ett dåligt fungerande självdrags- system med tilluft via spaltventiler under fönster- bänkarna från mitten av 1930-talet.


•  Kronan •  Fortifikationsförvaltningen •  Statens fastighetsverk


Byggnaden har använts som kasern,  konstateljé och är numera områdeskontor för Statens fastighetsverk


F.d. Sjöreservens kasern på Skeppsholmen, numera lokal  kontor för SFV.


Förutsättningar för renovering av ventilationssystemet Byggnadens rum hade stora rumsvolymer och ventilationen var utformad därefter. När ny verk- samhet skulle in krävdes ny rumsindelning för att få många kontorsrum. Detta krävde större luftom- sättning. Den höga rumshöjden medgav undertak i korridorerna. I samband med tilläggsisoleringen av fasaden var det lätt att montera luftintag under fönsterblecken.


Antikvariska ställningstaganden Hela Skeppsholmen är ett statligt byggnads- minne. F.d. Sjöreservens kasern har enbart exte- riöra skyddsförekrifter. Detta medförde att det


inte fanns några problem att renovera byggnaden till modern standard och installera ett nytt ventila- tionssystem.


Ventilationen efter ombyggnaden Byggnaden har försetts med mekanisk frånluft och luftintag via tilluftsradiatorer. Eftersom bygg- naden har en lätt stomme av trä blev kyla nödvän- dig. Samlingssalen och sammanträdesrummet har därför mekanisk tilluft med kylning. Kontorsrum- men har försetts med kylbafflar och tropikfläktar som styrs manuellt efter behov. På sommaren hjälper tropikfläkten till att sprida kyld luft i rum- met. På vintern trycker den ner den varma luften som annars lägger sig vid taket.


Tilluft Under varje fönster sitter en tilluftsradiator och bakom denna leds luften in via en slits i fasaden. På utsidan täcks slitsen av ett galler alldeles under fönsterblecket. Radiatorerna är försedda med filter. För att byta dessa kan man enkelt fälla ut radiatorn från väggen. Konferens salen på bottenvåningen och sammanträdesrummet på vindsvåningen har tilluft via ett aggregat placerat på vindsvåningen. Tilluftsaggregatet har rote- rande värmeväxlare för värmeåtervinning ur från- luften. Luftintaget är placerat på den norra gaveln för att få in så sval luft som möjligt.


Hela Skeppsholmen är statligt byggnads- minne sedan 1935 med en ändring av  byggnadsminnet 1993 och 1998. F.d. sjöreservens kasern har exteriöra  skyddsföreskrifter.


Uteluften tas in bakom radiatorn som är fällbar och har ett filter.


Principskiss, flöde i F.d. Sjöreservens kasern


Uteluft tas in via galler i fasaden, filtreras och förvärms i respektive radiator.


Luftbehandlings aggregat innehållande tilloch frånluftsfläktar, filter, värmeväxlare, värme och kylbatteri.


Frånluft Byggnaden har fått mekanisk frånluft via spiro- kanaler anslutna till ett aggregat placerat på vindsvåningen. Värmen i frånluften återvinns och tillförs tilluften via värmeväxlare. Luftutsläppet är placerat på den södra gaveln.


Erfarenheter Radiatortemperaturen måste vara tillräckligt hög för att klara uppvärmningen av tilluften. Brukar- instruktioner är viktiga för att instruera om hur tropikfläktar, kylbafflar, fläktforcering och til- luftsradiatorer fungerar. Hyresgästerna bör även göras medvetna om att möblering intill fönstren ej är att rekommendera. Dels kan de uppleva drag och dels måste den som sköter fastigheten enkelt kunna byta filtren i radiatorerna.


Kontorsrummen har försetts med s.k. tropikfläktar. Fläkten har olika varvtal och reversibel rotationsriktning. Vintertid hjälper fläkten till med att få ner den varma luftkudden invid taket. Samtliga arbetsrum och samlingsrum har kylbafflar. Sommar tid cirkulerar tropikfläktarna den kylda luften i rummen.


Här syns frånluftsgallret på södra gaveln. Luftintaget är pla cerat på norra gaveln för att få in svalare luft.


Tropikfläktar hjälper till att jämna ut rumstempe raturen


Historik Byggnaden som kallas för Dekanhuset skänktes vid början av 1300-talet av biskopen av Skara under dennes ämbetsperiod som dekan i Uppsala till Uppsala Dekanat, idag benämnt stift. Bygg- naden tros ha förstörts i 1447-års brand men en ny byggnad uppfördes på den gamla grunden fem år senare av den dåvarande ärkebiskopen. Vid mitten av 1700-talet köptes fastigheten av akade- miräntmästare P Julinskiöld som lät bygga om den


till den då dittills största palatsliknande bostaden i Uppsala. Mot slutet av 1700-talet övergick fastig- heten i Uppsala Universitets ägo och kom då att användas som både hyreshus och skola. I Dekan- huset syns idag inslag från alla epoker. En del av källaren är intakt från medeltiden med sina kryss- valv av tegel. Vissa rum har alltjämt inredningar från Julinskiöldska palatset. Fasadens utformning och fönstren är från början av 1800-talet då bygg- naden omvandlades till skola. Även högtidssalen i dubbel våningshöjd är från denna tid. Byggnaden är statligt byggnadsminne.


Renovering När SFV:s hyresgäst Teologiska Institutionen av- flyttade blev en renovering nödvändig. Den gamla högtidssalen med dubbel rumshöjd hade tidigare byggts om till två våningsplan genom ett inlagt


•  Dekanen tillika biskopen av Skara,  1300-talet •  Dekanatet, 1326 •  Akademiräntmästare P Juhlinskiöld,  1746–1768 •  Uppsala universitet, 1768–1830 •  Svenska kyrkan •  Statens fastighetsverk


Byggnaden användes först av kyrkan men omvandlades under 1700-talet till  privatpalats. Därefter användes bygg-  naden som hyreshus för att sedan byggas om till olika skolor. Idag inrymmer byggnaden kontorslokaler.


Dekanhuset, Uppsala. Numera områdeskontor för SFV, förvaltningsområde NO.


bjälklag. Vid renoveringen 2004–2005 beslöts att återställa högtidssalens dubbla rumsvolym.


Ventilationen före ombyggnaden Ventilationen var anpassad till kyrkans under- visningslokaler och Teologiska Institutionen. Den hade ett mekaniskt till- och frånluftsaggregat (FT-aggregat) som betjänade de stora undervis- ningssalarna. De små rummen hade ett illa funge- rande självdragssystem. Rummen mot öster var alltid mycket varma på sommaren.


Förutsättningar för renovering av ventilationssystemet SFV ville ha en utformning av det nya ventilations- systemet så att varje våningsplan skulle kunna avskiljas för olika hyresgäster om så behövdes. Högtidssalen som återställdes med sin dubbla våningshöjd medförde dock att plan 3 och 4 blev en brandcell. Ett modernt ventilationssystem eftersträvades som skulle anpassas till byggna- den utan att inverka på byggnadens skyddsvärda karaktär. Befintliga håltagningar för det tidigare ventilationssystemet kunde användas vid ny kanal- dragning.


Byggnaden är statligt byggnadsminne  sedan 1935 och omfattas av skydds- föreskrifter från 1993 som bl a säger att  ingrepp i byggnadens stomme ej får göras utan tillstånd från Riksantikvarie- ämbetet.


Vid den senaste renoveringen återställdes den gamla hög tidssalen till den ursprungliga dubbla rumshöjden.


Sommartid är fönster vädring alltjämt ett uppskattat tillskott till den mekaniska ventilationen.


Tilluften, förvärmd eller kyld, kommer in via specialdesignade galler av trä utformade att passa in i byggnadens snickerier.


Antikvariska ställningstaganden Byggnadens medeltida källare, exteriör, stomme, rumsindelning och fasta interiör har skyddsföre- skrifter och måste i möjligaste mån lämnas orörda. Oundvikliga håltagningar har därför förlagts i befintliga eller sedan tidigare igensatta hål. Alla installationer har utförts på ett sådant sätt att de är reversibla och lätta att underhålla och byta ut. En större ny håltagning i bjälklaget blev nöd- vändig pga. hissinstallationen. Man passade då på att dra ett kompletterande VVS-schakt invid hissen bredvid trapphuset i den del av byggnaden som är yngst. På så vis har alla rummens volymer lämnats orörda.


Ventilationen efter ombyggnaden Ett mekaniskt till- och frånluftssystem med värme- återvinning (s.k. FTX-system), som anpassades så mycket som möjligt till byggnaden, valdes. Vär- men i frånluften tas tillvara via vattenbatteri vid frånluftsfläkten på vinden. Det uppvärmda vattnet leds i schakt ned till källaren och tilluftsaggre- gatet för uppvärmning av tilluften. Kylning av tilluften sker vid behov med grundvatten, s.k. frikyla. Automatik finns för att köra nattkylning under varma sommarmånader. Fancoils, dvs. fläktluftvärmare/kylare, finns på flera ställen i byggnaden placerade i kanalisationsbänkar.


Tilluft Utrymmet under byggnaden består av tre delar. Det finns en ursprunglig källare från medeltiden med kryssvalv som inte får röras och en 1700-tals- källare som länge fungerat som teknikrum. Mellan dessa finns en outgrävd del. I källaren från 1700- talet placerades ett nytt tilluftsaggregat som tar in friskluft från ett nybyggt intag utanför byggnaden i marknivå. Aggregatet är även anslutet till kylning med grundvatten. Kallt vatten pumpas in via ett


Sammanträdesrummen och vissa kontorsrum och korridorer har specialutformade kanalisationsbänkar med fancoil, dvs. fläktar som antingen sprider uppvärmd eller kyld rumsluft.


Luftintag via mark placerad huv på husets baksida


Tilluftsfläkt i källar våningen med kylning alternativt för värmning av tilluften Tilluft via centralt placerat schakt


Frånluftsfläkt på vinden med värmeåtervinningsbatteri


Uteluften tas in genom en tilluftshuv på husets baksida. Luft intag bör göras så höga som möjligt. Här begränsades höjden  av estetiska skäl.


Denna nya fläktluftskylare har utformats för att likna en ka kelugn och bättre passa in i miljön.


borrhål och sedan kylan tillvaratagits pumpas det uppvärmda vattnet tillbaka i marken via två andra borrhåll. Kanalisationen för tilluften drogs upp i byggnaden via den outgrävda delen under botten våningen till ett nytt vertikalt VVS-schakt, dolt placerat invid nya toalettgrupper och förråd.


Frånluft Byggnaden hade en mycket god förutsättning för dold frånluft. Samtliga rum hade separata tegel- kanaler. Dessa gick att rengöra och täta. På råvin- den kunde dessa kanaler förbindas med spirorör fram till ett frånluftsaggregat. Därifrån leds luften ut via tidigare byggda skorstenslika frånluftshuvar på taket. Frånluftsfläkten har ett vattenbatteri för värmeåtervinning som är kopplat till tilluftsaggre- gatet i källaren.


Erfarenheter SFV:s önskemål att vid ombyggnaden få ett ven ti- la tionssystem som kan fungera för många olika hyres gäster har uppfyllts. Att utnyttja den out- grävda  källardelen för ny kanalisation har varit lyckosamt. Hela byggnaden har fått en mycket effektiv och estetiskt tilltalande ventilationslös- ning som erbjuder hyresgästen hög komfort och fastighetsägaren mesta möjliga flexibilitet av- seende lokaluthyrning. Den nuvarande hyresgäs- ten är mycket nöjd med systemet.


Historik Vid mitten av 1700-talet fanns i landet endast ett fåtal gymnasieskolor. I Karlstads stift fanns en grundskola med undervisning för gymnasie- kompetens. Skolan var byggd av trä och då den


brann ner 1752 beslutade sig kyrkan för att låta uppföra en ny gymnasieskola med ett observa- torium på taket. Uppdraget gick till arkitekt Carl Hårleman. Han dog 1753 men lämnade efter sig sina signerade ritningar. När uppförandet av byggnaden påbörjades 1754 hade hans medar- betare och efterträdare överintendent arkitekt Carl Johan Cronstedt bearbetat ritningarna. 1759 stod byggnaden färdig. Ansvariga för uppförandet av byggnaden var  arkitekt Johan Eberhard Carl- berg tillsammans med lektor Johan Fryxell. Det är Carlberg som nämns som arkitekten som utformat Karlstads Gymnasium. De speciella trappstegs- gavlarna tillskrivs honom. Byggnaden är statligt byggnadsminne sedan 1935.


Kyrkan ägde fastigheten till 1929 då den övertogs av Byggnadsstyrelsen. Sedan 1993 ägs den av Statens fastig  hetsverk.


Byggnaden har genom århundraden haft olika verksamheter såsom gymnasie- utbildning, fältlasarett, apotek, för- varing av kulturhistoriska museisamlingar, administration för Domkapitlet och  Länsstyrelsen. För närvarande används  lokalerna till kontor, museum och föreningsverksamhet.


Gamla gymnasiet i Karlstad, med observatoriet på taket.


Prästsalen, numera storkontor, ventileras med fönster vädringssystem.


Renoveringar och ombyggnation Byggnaden har renoverats och byggts om vid ett flertal tillfällen på grund av tidvis hårt slitage, eftersatt underhåll men även problem med för dåliga murverk. Alla större förändringar utfördes innan byggnaden blev statligt byggnadsminne. Den senaste renoveringen utfördes 2005–2006.


Ventilationen före ombyggnaden Byggnaden hade ett sedvanligt självdragssystem som inte alls fungerade. Tegelkanalerna för från- luften var orensade och hade sprickor pga. sätt- skador. Vissa kanaldelar hade helt rasat samman.


Förutsättningar för renovering av ventilationssystemet Byggnaden uppfördes i dåtidens byggteknik med tjocka ytterväggar av sten och tegel och med stora rumsvolymer vilket ger bra förutsättningar för självdrag under den del av året som uteluften är svalare än inneluften. Under sommarmånaderna upphör den termiska stigkraften och därmed från- luften. Man ville skapa ett ventilationssystem som kunde fungera året runt. Vinden och källaren har alltid varit förrådslokaler och skulle så förbli vilket inte ställde krav på extra ventilation och kyla som annars kan bli nödvändigt för att inreda arbets- platser där.


Byggnaden är statligt byggnadsminne  sedan 1935 och omfattas av skydds- föreskrifter som bl a säger att ingrepp i byggnadens stomme ej får göras utan  tillstånd från Riksantikvarieämbetet.


Tilluften till byggnaden sker genom springan som naturligt finns mellan överbågens översida och karmöverstyckets un dersida. I övrigt har fönstret försetts med tätningslister för att förhindra drag.


Antikvariska ställningstaganden Kulturminnesmärkningen ställer krav på att bevara alla väggar intakta. Detta medför att nya instal- lationer ej kan döljas i väggarna. De tekniska tilläggen måste då utformas så att rummen bibe- håller sitt arkitektoniska uttryck. Det beslutades på ett tidigt skede i projekteringsprocessen att byggnadens ursprungliga frånluftkanaler skulle iordningställas. Detta i kombination med att anlitad ventilationskonsult föreslog ett fönster- vädringssystem gjorde att de antikvariska ställningstagandena blev enkla. Det enda venti- lationstillägget interiört blev de motorer som styr den automatiska öppningen av vissa fönsterbågar och de synliga el- och dataledningarna fram till dessa. Motorns placering i estetiskt hänseende blev en antikvarisk fråga. Att denna teknik med fönstervädringssystem över huvud taget gick att använda berodde på att fönsterbågarna hade bytts ut på 1920-talet till kopplade bågar och lämpade sig för denna lösning. Om bågarna hade varit original från 1700-talet hade saken kommit i ett annat läge. 1700-talsbågar kan vara mycket sköra och lämpar sig inte för detta automatiserade vädringssystem.


Ventilationen efter ombyggnaden Självdragsprincipen i byggnaden har behållits och utvecklats. Luften kommer fortfarande in via springor i fönstren men vissa rum på andra våningen har fått ett fönstervädringssystem. Från- luften stiger fortfarande termiskt upp genom de gamla, renoverade tegelkanalerna, vilka komplet- terats med propellerfläktar som sätts ingång då termiken under den varma delen av året upphör. På så vis får byggnaden ett fungerande frånluft- system året runt.


Vissa kanaler fodrades med flexibla plåtslangar omgivna av isolerande och stabiliserande material.


Eftersom de gamla rökkanalerna inte längre används för eld ning så har kakelugnarna plomberats och frånluftsgaller monterats rakt in i kanalen ovanför kakelugnen.


Tilluft Ersättningsluft tas in via springorna mellan över- bågarnas ovansidor och överkarmarna, där inga tätningslister finns.


Frånluft Man ville behålla tegelkanalerna för frånluft. Vissa kanaler kunde man täta med keramisk massa. Andra kanaler var bitvis så raserade att en renovering av dessa behövdes. Att mura upp dem skulle bli alltför kostsamt. Därför fodrades de med plåtrör, trots att detta medför en minskning av kanalarean. Det upptäcktes vid inventeringen att många frånluftskanaler betjänar fler än ett rum, ibland även rum på andra plan. Detta pro- blem gick inte att lösa utan man fick eftersträva att mini mera antalet delade pipor samt att tillse att rum på olika plan inte betjänades av samma kanal. Brandsektionering enligt dagens krav kunde inte erhållas så hela byggnaden är därför en enda brandcell. Dessa förutsättningar med- förde att  tegelkanalerna bara räckte till ett grund- flöde. Byggnadens skorstenar kompletterades med axialfläktar (propellerfläkt) som den varmare delen av året (mars till september) ska tillse att byggnaden har ett grundflöde på frånluften. Vin- tertid är fläkten avstängd. Den ger knappt något motstånd i avstängt läge och motverkar därför inte det naturliga självdraget. De ursprungliga frånluftsgallren behölls i möjligaste mån. Även ny- tillverkning av galler skedde. Bakom gallren sitter kontrollventiler som är injusterade för att ge rätt frånluftsflöde.


Våtgrupperna har en separat frånluftsfläkt med kontinuerlig drift.


Bakom frånluftsgallren sitter kontrollventiler för injustering av frånluftsflödet


Till- och frånluft via automatiskt fönstervädringssystem För att kompensera för att vissa delar av bygg- naden har ett för lågt grundflöde på frånluften för den verksamhet som där bedrivs har man instal- lerat ett fönstervädringssystem. Det fungerar så att i varje fönsterparti är en av överbågarna försedd med en motorstyrd arm som automatiskt kan öppna fönsterbågen så mycket som behövs. Öppningen av fönstren (hur mycket och hur länge) är datoriserad och styrs dels av koldioxidmätare, som är zonvis placerade inne i byggnaden, och


Motor för automatisk öppning av fönstret är placerad på fönstrets tvärpost. Elledningen ligger synligt längs karmen.


Principlösning fönstervädringssystem. Systemet fungerar bra i rum med fönster i flera väderstreck.


Ny motor för fönsteröppning, 1 st per 2lufts fönster placerade i överluftsbågen


dels av en väderstation som finns på taket. Väder stationen har givare för vindriktning, vindhastighet, nederbörd och ute- respektive inne temperatur. Under sommarhalvåret sker auto- matisk fönstervädring nattetid för att få nödvän- dig kylning inför kommande varma arbetsdagar. Programmering för arbetstider görs också.


Erfarenheter Statens fastighetsverk hade ett intresse av att prova ett fönstervädringssystem och beslutet att göra detta har visat sig mycket lyckat. Fastig- hetens brukare är nöjda med det nya ventilations- systemet. Luften upplevs som behaglig. I de rum som har automatisk fönstervädring vet alla att lägga tyngder på sina papper så att de klarar kors- draget. Under varma sommarveckor kyler natt- vädringen ut byggnaden. Detta i kombination med byggnadens mycket tjocka ytterväggar hjälper till att få en tillfredställande temperatur  inomhus även under en extremt varm sommar. Man har för- sökt att behålla byggnadens ursprungliga ventila- tionssystem och kompletterat det med ny teknik som inte strider mot de antikvariska hän synen. Därför tar man av estetiska skäl in uteluft via naturliga springor. Inga tätningslister finns mellan överbåge och överkarm.


Principskiss, flöde i Gamla gymnasiet i Karlstad


Luftintag via springor mellan karm och båge i överkant av överfönstren


Väderstationen på taket styr fönstervädringssystemet. Givare för vindriktning, vindhastighet, nederbörd och tempe ratur finns. Inne i byggnaden sitter koldioxidmätare och brandindikator som är anslutna till vädringssystemet.


Komplettering med automatiskt fönster vädringssystem på andra våningen


Historik Biskops-Arnö är en liten ö i Mälaren. Den ligger alldeles nära fastlandet i Håbo kommun utanför Enköping. Ön har en lång historia som kulturland- skap med intressanta byggnader. På 1280-talet inköptes ön av Uppsala domkyrka som ett led i kyrkans önskan att ha förgreningar längs de viktiga vattenlederna från Uppsala ut i Östersjön. 1325 påbörjades bygget av Arnöborg och här bedrevs jordbruk med en stor djurbesättning. Uppsalas biskopar fick använda ön som residens och privat sommarbostad. Utav den ståtliga borgen återstår idag endast en del av källaren med sina medeltida tegelvalv. Nya byggnader för boende och lantbruk har uppförts genom tiderna. På 1700-talet upp- fördes en ny huvudbyggnad med två flyglar som finns bevarade än idag. Odlingslandskapet med dess flora och fågelliv är unikt för Sverige.


Renovering När folkhögskolan under mitten av 1990-talet behövde utökas med fler kurslokaler kom den då oanvända ladugården från 1800-talet väl till pass. Här kunde man få effektiva föreläsnings- och datasalar. Även fotolab och kontorsrum inrymdes.


Ventilationen före ombyggnaden Före renoveringen hade ladugården inget speci- ellt ventilationssystem. Byggnaden ventilerades genom öppningar och otätheter i väggar och tak och genom korsdrag.


Förutsättningar för renovering av ventilationssystemet Man sökte en ventilation som skulle vara så enkel som möjligt, billig att installera, osynlig och lätt att sköta för brukaren.


•  1200-talet Birger jarls son •  1500-talet Gustav Vasa •  1600-talet svensk adel •  1700-talet Kronan •  1800-talet Statsverket •  Idag Statens fastighetsverk


Ön har haft många olika brukare: Uppsalas biskopar, Sveriges kungar, bl. a. Gustav Vasa och hans familj, adelsfamiljer och överstar för Kungliga  Livregementet till häst. Sedan 1956 driver stiftelsen Nordens Biskops-Arnö  folkhögskola på ön.


Ladugården har renoverats till kurslokaler. Byggnaden har exteriöra skyddsföreskrifter och tillstånd gavs för att kom plettera taket med ventilationshuvar.


Antikvariska ställningstaganden Hela ön har en byggnadsminnesmärkning, så alla byggnader är viktiga att bevara. Ladugården har enbart exteriöra skyddsföreskrifter. Detta med- förde vid renoveringen att ytterväggar och tak i möjligaste mån ej skulle förändras. Befintliga luckor och dörrar har utnyttjats till uteluftsintag utan att detta syns som en förändring. I fasaden sitter tegelrör kvar som förut släppt in luft i bygg- naden. Dessa har tätats invändigt då de inte längre behövs för luftväxlingen. Byggnaden har ett ursprungligt vasstak som blivit överklätt med plåt vid mitten av 1900-talet. Eftersom vasstaket skulle bevaras kunde yttertaket inte isoleras. Istället lades takisoleringen i vindsbjälklaget. Tillstånd gavs att komplettera byggnaden med fyra frånluftshuvar i traditionell ladugårdsstil.


Ladugården är statligt byggnadsminne  sedan 1935 med skyddsföreskrifter från 1993


Tilluftsgaller i fasad som döljs av originallucka. Den f.d. dyngluckan har kapats i underkant. Springan är tillräckligt stor för att luft ska komma in när luckan är stängd.


En befintlig lucka som ställs på glänt används som luftintag till värmekammaren (kalorifer) innanför föreläsningssalen.


Luften tas in i lärosalarna via ventilkonvektorer som ger för värmning vintertid.


Ventilationen efter ombyggnaden Byggnaden fick ett självdragssystem som som- martid går att förstärka med fläkt.


Tilluft Luften tas in via fasadplacerade don försedda med batterier för förvärmning. I övrigt kan kors- drag via fönstervädring lätt ordnas sommartid. Den stora föreläsningssalen har dessutom ventila- tion och uppvärmning vintertid via en värmekam- mare, s.k. kalorifer.


Frånluft Luften sugs ut via tre nybyggda luftschakt; med hjälp av termisk stigkraft på vintern och fläktar på sommaren. Varje luftschakt har en axialfläkt. Fläktarna styrs via timer som brukaren själv sätter igång. I botten på varje schakt sitter en lucka som via rep kan ställas i olika lägen så att önskat flöde kan erhållas. Våtgrupperna har en egen mekanisk frånluft som ständigt är igång. Fotolabbet har också en separat frånluftsfläkt som sätts igång automatiskt vid användning.


För att få tillräcklig luftväxling i den stora samlingssalen ven tileras den med ett s. k. kalorifersystem. På bilden syns til luftsgallret i väggen mot värmekammaren.


Stora samlingssalen frånluftventileras genom ett nybyggt luft schakt ovanför trägallret i taket. På stolpen till vänster om fönstret sitter veven för manuell reglering av frånluftsspjället.


Fotolabbet har en separat frånluftsfläkt som är i drift vid behov.


Luftintag till stora samlingssalen via värmekammare, s. k. kalorifer


Frånluft via självdrag som sommartid förstärks med frånluftsfläkt


Luftschaktet sett underifrån där axialfläkten skymtar. Med ett rep kan en fallucka regleras för önskat frånluftsflöde, antingen via självdrag eller fläkt.


De nya frånluftschakten såväl som vindsbjälklaget är iso lerade. På så vis har man undvikit att isolera yttertaket som har skyddsföreskrifter och ej får förändras.


I den inre delen av denna lektionssal finns ett luftschakt i taket där en axialfläkt sitter. Fläkten startas av hyresgästen vid behov.


Erfarenheter Ventilationssystemet fyller alla de funktionskrav som man har ställt. Såväl kurssamordnare som kursdeltagare är mycket nöjda med ventilationen.


Historik I början av 1800-talet uppfördes denna stallbygg- nad i Uppsala för landshövdingens besökare som kom med häst och vagn. Här fanns även plats att inrymma några kor. Från början av 1900-talet har byggnaden mestadels stått tom men också an- vänts som materialförråd.


Renovering Stallet var i mycket dåligt skick före renoveringen. Det hade inte underhållits och var delvis brand- skadat. Först sedan Statens fastighetsverk hade funnit en lämplig hyresgäst påbörjades en reno- vering.


Ventilationen före ombyggnaden Detta stall var precis som de flesta andra utan


värme och ventilationssystem. Vädring skedde via korsdrag och otätheter i väggar, dörrar och fönster.


Förutsättningar för renovering av  ventilationssystemet Med en ny verksamhet i byggnaden blev en för- ändring av ventilationen nödvändig. För att till- godose fastighetens byggnadsminnesmärkning var ett så enkelt ventilationssystem som möjligt att föredra. Dessutom blev kostnaden låg för byggherren och hyresgästen kan enkelt själv tillse att byggnaden har en god och ändamålsen- lig luft växling. Eftersom bygg naden har en tung tegelstomme och höga tak höjder passar själv- dragsteknik bra.


Antikvariska ställningstaganden När byggnaden skulle byggas om och få uppvärm- ning så uppstod problemet med att takfoten var helt tätt ihopbyggd med taket. Att ta upp hål i tak- foten gick inte pga. byggnad sminnesmärkningen. Eftersom luftning av ytter taket är absolut nödvän- dig fick problemet lösas på något annat vis. Tack vare att taket var ombyggt och omlagt i modern tid blev lösningen att lyfta hela takstolen så att man fick en springa mellan takfoten och fasaden. Byggnaden har alltid varit oinredd och den inred- ning som gjordes ut fördes på ett sådant sätt att den är reversibel. Byggnaden kan lätt anpassas till någon annan hyresgäst.


Byggnaden är statligt byggnadsminne  sedan 1993 och omfattas av skydds- föreskrifter som bl a säger att ingrepp i  byggnadens stomme ej får göras utan  tillstånd från Riksantikvarieämbetet.


Alltid i statlig ägo och sedan 1993 Statens fastighetsverk.


Stallverksamheten upphörde redan i  början av 1900-talet och därefter användes byggnaden endast som förråd tills Statens fastighetsverk hittade en ny verksamhet, sagomuseum för bygdens kändis, Pelle Svanslös.


Byggnaden har kvar sin ursprungliga exteriör med sin körbro på baksidan. Längst till höger syns köksfläkten som forcerar frånluften vid behov. Invid syns en av byggnadens två våt gruppsfläktar. De ger byggnaden ett grundflöde för frånluften dygnet runt om sommaren och under museets öppettid under vintern.


Fläkten kan startas av hyres gästen när denne tycker att självdraget inte räcker, t.ex. när det är varmt ute. När man startar fläkten stängs själv dragshuvarna automatiskt, annars dras luften in den vägen.


Byggnaden har två stycken självdragsskorstenar med spjäll som kan öppnas och stängas vid behov. Spjällens läge och öppettid regleras manuellt via timer av hyresgästen vid behov av extra ventilation. Spjällen stängs automatiskt när intilliggande frånluftsfläkt sätts igång.


Ventilationen efter ombyggnaden Byggnaden ventileras via självdrag. Sommartid, när de termiska stigkrafterna är otillräckliga, kan frånluftsfläktar startas vid behov. Våtgrupper och kök har frånluftsfläktar för kontinuerlig drift.


Tilluft Fönster och dörrar har spaltventiler för grund- flöde. Luft tas även in via en ventilkonvektor som ger förvärmning vintertid. All övrig tilluft får reg- leras genom att hyresgästen öppnar dörrarna och vädringsfönstren.


Frånluft De två toalettgrupperna och köket har alla se- parata frånluftskanaler med tillhörande fläkt på taket för kontinuerlig drift. Byggnaden i övrigt har reglerbar frånluft som hyresgästen får sköta. På


taket finns två nybyggda huvar som fungerar som självdragsskorstenar med öppningsbara spjäll. Hyresgästen styr öppningen av spjällen med en timer. Dessutom finns ytterligare en huv på taket som har en frånluftsfläkt. Även denna styrs via en timer. På så vis kan hyresgästen välja att forcera frånluften vid behov.


Erfarenheter Ventilationssystemet är enkelt att sköta och hy- resgästen har fått muntliga såväl som skriftliga instruktioner. Varma somrar kan värmen dock bli hög. Trots att förberedelser för installation av ett kylsystem är gjorda har inte hyresgästen ansett kylning nödvändig. Ett alternativ till kylning är att sommartid ordna nattvädring med fläktforcering.


Tilluft via spalt  ventiler,   vädringsfönster och öppna dörrar


Frånluft via självdrag som sommartid kompletteras med frånluftsfläkt


Grundfrånluftsflöde via fläktar för  våtgrupperna


Det är nödvändigt att fortlöpande informera hyres gästen om hur ven tilationen är tänkt att fungera. Här har ett piano placerats framför tillufts intaget.


Historik Vid mitten av 1600-talet beslutade stadens borgare och råd att en riksbank skulle uppföras invid Järntorget i Gamla stan i Stockholm. Arkitekt Nicodemus Tessin d ä fick uppdraget att ansvara för uppförandet av norra Europas första byggnad för bankändamål. Byggnaden var nästan färdig- ställd 1680 och Riksbanken flyttade in. Därefter fortlöpte färdigställande och tillbyggnad fram till 1712, under ledning av sonen Nicodemus Tessin d.y. År 1730 fick arkitekt Carl Hårleman i uppdrag att utföra ännu en tillbyggnad som stod färdig 1737. Fastigheten sträcker sig därefter från Järn- torget ned till Skeppsbron och har alltså allt sedan begynnelsen varit byggd för och använd till kon- torslokaler.


Byggnaden är statligt byggnadsminne  sedan 1935 och omfattas av skydds- föreskrifter som säger att ingrepp i  byggnadens stomme ej får göras utan  tillstånd från Riksantikvarieämbetet.


•  Sveriges riksbank 1680–1906 •  Museum, arkiv och kontor •  Statens fastighetsverk 1994


Södra Bancos entréhall mot Järntorget är öppen för all mänheten.


Grundförstärkning och renovering Under 2003–2004 genomgick Södra Bancohuset en omfattande grundförstärkning. Hyresgästen SFV fick flytta ut under tiden. För att stabilisera byggnaden krävdes stora ingrepp i grundlägg- ningen och murverken från 1600- och 1700-talen. Under 2004–2005 utfördes en omfattande reno- vering där även ventilationssystemet anpassades till dagens krav på god inomhusmiljö.


Ventilationen före ombyggnaden Ventilationen i Bancohuset var tidigare ett s.k. självdragssystem där luften med hjälp av tempe- raturskillnaden sögs ut via ventiler eller kakel- ugnar. Ersättningsluften (uteluften) togs in genom spaltventiler i fönstren eller, oftast, genom otätheter mellan karm och båge. Detta kunde ge drag vintertid. Dessutom var det många rum som saknade ventiler eller kakelugnar och således inte hade någon frånluft. De flesta fönstren var öppningsbara vilket kunde utnyttjas sommartid, men inte överallt pga. trafikstörningar. Självdrags- systemet fungerade undermåligt eftersom de be- fintliga frånluftskanalerna av tegel var otäta med anledning av de sättskador som huset fått och bit- vis igensatta av sot och puts. Rum i soliga lägen blev mycket varma på sommaren. Våtrummen var försedda med frånluftsfläktar. Det undertryck som fläktarna skapade medförde att ersättningsluften tidvis sögs ner via självdragskanalerna, som alltså fick felvänt luftflöde.


Förutsättningar för renovering av ventilationssystemet Byggnaden uppfördes i dåtidens byggteknik med tjocka ytterväggar av sten och tegel och med en planlösning utformad enligt tidens arkitekturideal med öppna rumssamband och generösa rumsvo- lymer.


Antikvariska ställningstaganden Vid installationen av det nya ventilationssyste- met togs största möjliga hänsyn till byggnadens skyddsföreskrifter och kravet att inte röra bygg- nadens stomme. Genom att iordningställa de ursprungliga tegelkanalerna kan byggnaden ven- tileras utan synliga installationer. Tillstånd gavs att montera nya ventilationsgaller i två befintliga,


Bilden visar den västra gården som förser huvudtrapphuset med uteluft. Innanför gallret ligger fläktrummet med tillufts aggregatet.


sedan tidigare igenbyggda, fönster på innergår- darna för att ta in uteluft till nya fläktrum. Från fläktrummen förs luften in i byggnaden genom nya galler i trapphusen. Tillstånd gavs även att de- montera invändiga fönster i huvudtrapphuset för att underlätta luftföringen uppåt. Vissa rum hade igensatta frånluftsöppningar i tegelkanalerna och dessa återställdes. Tillstånd gavs för håltag- ningar i skorstenarna på vinden för att installera frånluftsfläktar. På så sätt underlättas tillgänglig- heten för service och behovet av gångbryggor och stegar på taket minimerades, samtidigt som man undvek ingrepp i byggnadens skyddade exteriör. Att förse fasaderna i söder- och västerläge med markiser var möjligt eftersom byggnaden tidigare varit försedda med sådana. Markiser var under 1800-talet ett vanligt hjälpmedel för att sänka innetemperaturen sommartid. Installation av kyla i byggnaden blev därför ej nödvändig.


Ventilationen efter ombyggnaden Byggnadens samtliga plan och halva delen av den inredda vindsvåningen har ett ventilationssystem med styrd tilluft. Sommartid är frånluften meka- nisk styrd och vintertid evakueras den via den termiska stigkraften, s.k. självdrag. Den övriga delen av vindsvåningen som vetter mot söder och som sommartid kan bli mycket varm har fått ett separat mekaniskt till- och frånluftssystem med kylning och värmeåtervinning. Aggregatet är placerat i ett fläktrum på övre råvinden.


Tilluft Ersättningsluften tas inte längre in via fönstren och på så vis slipper man smutsig luft, trafikbul- ler och obehagligt drag. Fönstren är naturligtvis öppningsbara om man vill ha extra fönstervädring sommartid. I källarplanet, som ligger i samma nivå som innergårdarna, har två tilluftsaggregat


Bakom det nytillverkade gallret ligger tilluftsaggregatet. Luf ten renas och värms vintertid för att sedan blåsas ut genom gallret som finns längst ner i trapphuset.


Via trapphuset stiger tilluften vidare uppåt i byggnaden och ventilerar alla rum.


installerats. Dessa är placerade invid byggnadens två trapphus. Aggregaten som innehåller filter, värmebatteri och fläkt med ljuddämpare, tar sin luft från gårdarna och blåser in den i trapphusen. Luften på gårdarna är renare än på gatusidan. Eftersom huset har en ganska öppen planlösning utan stängda dörrar kan varje rum tillföras erfor- derlig luftmängd via trapphus och korridorer. De rum som ofta måste ha stängda dörrar har för- setts med överluftsspringor i dörrkarmen, alterna- tivt ljuddämpande överluftsdon. Tilluftsfläktarnas flöde styrs av tryckgivare på plan 4 för att säker- ställa undertryck i byggnaden.


Frånluft Efter inventering av byggnadens 17 tegelskorste- nar (med sammanlagt 66 kanaler) konstaterades att det fanns kanaler som passerade de flesta kontorsrummen. Det fanns alltså möjlighet att förse samtliga rum med ventiler för frånluft genom att ta upp nya hål i tidigare ej utnyttjade kanaler. Alla kanaler har därefter rengjorts och tätats med keramisk massa. De frånluftsgaller som var ursprungliga har behållits och rengjorts och omlackerats. De galler som var av nyare sort i plast ersattes med nytillverkade liknande de ur- sprungliga. Några galler kommer från en tidigare ombyggnad av Manillaskolan. Sedan de befint- liga frånluftskanalerna har fått sin ursprungliga funktion kan ventilationen vintertid fungera med självdrag. För att säkerställa luftflödet sommartid försågs varje skorsten med en varvtalsstyrd fläkt, placerad på vindsplanet. Fläkten ska bara vara i drift under den varma årstiden när de termiska stigkrafterna inte räcker till och regleras så att rätt flöde erhålls. Fläkten, som är en axialfläkt, är av- stängd vintertid. Den ger knappt något motstånd i avstängt läge och motverkar därför inte det naturliga självdraget vintertid. Eftersom fläktarna Kakelugnen i sessionssalen har kompletterats med frånlufts galler på ovansidan. Koldioxidhalten i frånluftskanalen mäts kontinuerligt och frånluftsflödet forceras automatiskt vid behov.


Bakom frånluftsgallren har kontrollventiler för injustering av frånluftsflödet monterats.


i skorstenarna är  gemensamma för alla kanaler i respektive skorsten, har alla frånluftsgaller i rummen försetts med dolda kontrollventiler för injustering av luftflödet. Våtrummen är anslutna till frånluftsfläktar som är igång dagtid året runt. Den största samlingssalen, Sessionssalen, är försedd med en frånluftsfläkt vars flöde styrs av koldioxidhalten. Koldioxidhalten mäts även konti- nuerligt centralt på plan 5.


Erfarenheter Fastighetens brukare är nöjda med det nya ven- tilationssystemet. Luften upplevs som behaglig. Brukarna har inga problem med att anpassa sig till husets förutsättningar. Genom att markiserna är väderstyrda och att ventilationssystemet vid behov körs nattetid så hålls innetemperaturen ner på sommaren. I kontorsrummen är det viktigt att inte fler arbetsplatser anordnas än vad rummets ventilation är dimensionerat för. De som arbetar här måste känna till att om dörrarna till kontoret stängs så minskar flödet. Vid utnyttjandet av samlingssalarna måste man tänka på att inte ha för långa sittningar utan ta pauser ofta. Man får öppna dörrar och fönster. När man som i denna byggnad använder trapphus och korridorer för tilluft är det extra viktigt att ha effektiv och nog- grann städning så att inte damm och smuts sprids runt. När byggnadens nya ventilationssystem hade varit i gång under en tid upptäcktes att puts- bruk då och då lossnar och faller ner på skorstens- fläktar och orsakar fläktstopp. Lärdomen är att kanalerna måste tätas även ovanför fläktarna.


Tryckstyrda tilluftsfläktar med filter och värme batteri


Genom att förse bygg nadens soliga fasader med markiser som är sol och väderstyrda kan kylanläggning undvaras.


Historik I Stockholm på Eols kulle, Blockhusuddens hög- sta punkt på Djurgården, lät finansmannen och konstmecenaten Ernest Thiel under åren 1904–07 uppföra ett palats till sig och sin familj. Arkitekt var Ferdinand Boberg. Thiel var en stor samlare av samtida konst och hans palats blev en av Stock- holms vackraste jugendbyggnader.


Renovering Byggnaden genomgick en större renovering i början av 1930-talet för att bättre passa musei- verksamheten. En ny lägenhet för en intendent inreddes i byggnadens västra del. Vid 1960- talets mitt putsades fasaderna om med grå och fel- aktig puts. På 1970-talet kläddes väggarna i utställningssalarna med glasfiberväv, målades med halvblank plastfärg och lysrörsarmaturer sattes upp i taken. Byggnaden genomgick en återställande renovering 1999-2004 i olika etap- per. Fasaderna återfick en slät och vit puts och salsväggarna bredspacklades och målades i en svagt grå nyans för att påminna om det ylletyg som ursprungligen täckt väggarna. I samband med fasadrenoveringen monterades ett nytt  galler i gammal stil på entréfasaden för kylning  av Munchsalen.


Palatset ägdes av Ernest Thiel fram till  1924 då svenska staten köpte det inklusive hela hans konstsamling. Idag ägs byggnaden av Statens fastig- hetsverk.


Palatset var en privatbostad fram till 1924. Thielska Galleriet öppnades 1926 för allmänheten och är än idag ett  museum med den mest kompletta  samlingen av förra sekelskiftets nordiska konstnärer med verk av bl a Edvard  Munch, Anders Zorn, Bruno Liljefors och August Strindberg.


På Eols kulle på södra Djurgården ligger Thielska galleriet.


Ventilationen före renoveringen Byggnaden uppfördes ursprungligen med ett ka- lorifersystem för ventilation. Salarna ventilerades med luft som förvärmts i en värmekammare i käl- laren och som distribuerades via plåt-och tegel- kanaler. Dessa hade med tiden blivit igensatta av löv och damm. Ventilationen fungerade dåligt. Munchsalen som har ljusinsläpp via en glaslanter- nin var sommartid mycket varm beroende på att utrymmet ovan lanterninen var dåligt ventilerat.


Förutsättningar för renovering av ventilationssystemet Byggnaden är unik och konsten kräver ett visst klimat för att inte ta skada. Att göra en modern och synlig ventilationsanläggning var inte möjligt. Ambitionen har varit att underhålla det gamla sys- temet och komplettera det med installationer som inte påverkar byggnadens arkitektur.


Antikvariska ställningstaganden 1993 fick byggnaden skyddsföreskrifter som anger att vare sig inre eller yttre förändringar av byggnadens ursprungliga utseende får göras utan tillstånd från RAÄ. Vid renoveringen 1999–2004 gällde det att återställa byggnadens ytskikt såväl in- som utvändigt. Tillstånd gavs för att komplet- tera en av fasaderna med ett tillvarataget tillufts- galler i gammal stil.


Byggnaden är statligt byggnadsminne  sedan 1993 och omfattas av skydds- föreskrifter som bl. a. säger att ingrepp i byggnadens stomme ej får göras utan  tillstånd från Riksantikvarieämbetet.


Utställningssalarna i Thielska galleriet ventileras med bygg nadens kalorifersystem.


Närmast syns Munchsalens tak med frånluftshuv, längre bort kupolen. Lilla bilden visar kupolens frånluftsöppning.


Ventilationen efter renoveringen Byggnadens kalorifersystem behölls och gavs bättre funktion genom att tilluftskanalerna rensa- des. På så vis iordningställde man ventilationens ursprungliga funktion. Trots detta var Munchsalen med sitt lanternintak alldeles för varm om som- maren. För att lösa detta problem tog man i an- språk en oanvänd tegelkanal i vilken man place- rade en kanalfläkt ansluten till en plåtkanal som mynnar i lanterninutrymmet. Ett nytt tilluftsgaller till denna fläkt monterades i museets entréfasad som vetter mot norr. På så vis leds sval luft upp till lanterninen som sedan avluftas uppåt via tak  huvar.


Tilluft Byggnaden har två olika system för att tillföra ute- luft till rummen. De stora tavelsalarna har tilluft som vintertid förvärms via tegelkanaler som tillhör byggnadens kalorifersystem. Luften tillförs salar- na via högt placerade tilluftsgaller. Övriga rum har ett traditionellt självdragssystem. Där tillförs luf- ten direkt utifrån via ventiler i ytterväggarna och via springor mellan fönstrens bågar och karmar.


I kalorifersystemets värmekammare värms luften av radia torer som är monterade i taket.


Här tas luften in till kaloriferkammaren. Spjället är manu ellt ställbart för önskat luftflöde.


Munchsalens lanterninutrymme kyls numera med sval luft som tas in genom detta nyinsatta galler. Gallret är återvunnet från en tidigare rivning på Manillaskolan.


Ny kanalfläkt för kylning av Munchsalens lanternin.


Luftintag via värmekam mare, s. k. kalorifer


Lanterninen ovanför Munchsalen kyls sommartid med sval luft.


Frånluftsgaller i tornrummet. 1978 utförde Karl Axel Pehr son denna kupolutsmyckning.


Genom tegelkanaler distribueras den värmda luften uppåt i huset från värmekammaren.


Frånluft Alla rummen har frånluft via självdrag i tege l- kanaler. Utrymmena ovanför de stora salarnas lanterniner avluftas via huvar.


Erfarenheter Kalorifersystemet fungerar dåligt sommartid. I värmekammaren finns en håltagning tänkt att användas för installation av en propellerfläkt för sommardrift. Fläkten installerades aldrig men om man skulle göra detta nu skulle möjligen effektivare kylning av salarna erhållas. Kylning av Munchsalens lanterninutrymme har förbättrats efter utförda åtgärder.


Avluft = luft som förs till det fria Axialfläkt = propellerfläkt Behovsstyrning = systemet är i drift, automatiskt eller manuellt, när behov finns. Cirkulationsluft = luft som cirkulerar inne i ett  rum Deplacerande ventilation = undertempererad luft tillförs rummet i golvnivå Don = ventil Drag = besvärande luftrörelser Driftstid = tid då systemet är på eller i drift Emissioner = gaser som avges av färg, möbler etc Fancoil (fläktkonvektor) = apparat försedd med fläkt och värme- och/ eller kylbatteri avsedd att klimatisera rummet Fläktluftvärmare/kylare = batteri i ventilations- systemet avsett att värma alt kyla luft Fläktventilation (mekanisk ventilation) = venti- lation med hjälp av fläkt eller annan mekanisk anordning Forcerat flöde = största luftflödet i ett rum (vid ökad värme- eller personbelastning) Frikyla = kylsystem utan kylmaskin som utnyttjar kylan i luft eller vatten Frånluft = luft som förs från rum F-system = system där frånluftsflödet är fläktstyrt FT-system = system där både från- och tillufts- flödet är fläktstyrt, kallas ofta för balanserade ventilationssystem FTX-system = system där både från- och tillufts- flödet är fläktstyrt och som dessutom innehåller värmeväxlare för återvinning av värme ur från- luften Grundflöde = lägsta luftflödet i ett rum Inomhusluft = luft i rum Installationssystem = värme-, kyl- eller ventila- tionssystem Kanalsystem = sammansatt system av ventila- tionskanaler


Klimatiseringssystem = ventilationsanordning avsedd att hålla önskat rumsklimat Klimatskärm (klimatskal) = byggnadens ytter- väggar, fönster, dörrar, tak och golv Komfortkyla = kylanläggning som kyler rummet till en behaglig temperatur Kontrollventil = ventil i rum avsedd att justera in rätt frånluftsflöde Kylbaffel = rumsplacerat kylbatteri LCC (Life Cycle Cost) = begreppet inbegriper både investering och driftskostnader under syste- mets livslängd Nattkylning = kylning av rum nattetid med hjälp av svalare uteluft Nockvind = överdelen av vindsutrymmet OVK = obligatorisk ventilationskontroll Radialfläkt = Fläkt med hjul som roterar i en snäckformad kapsel och som suger in luften axiellt och slungar ut den radiellt, även kallad centrifugalfläkt. Radonsug = frånluftsfläkt placerad under en byggnads grundplatta avsedd att bortföra markradon Reversibel installation = installation som kan avlägsnas utan att lämna större spår i byggnadsstommen Roterande värmeväxlare = värmeväxlare be- stående av en rotor försedd med luftkanaler och som passerar ömsom från- och tillluftströmmen för att överföra värme SFP = står för specifik fläkteffekt och anges i en- heten kW/m³,s. Talet ger en uppfattning om hur eleffektiv en ventilationsanläggning är Självdragsventilation = ventilation som utnyttjar termisk stigkraft och alltså fungerar utan hjälp av fläkt eller annan mekanisk anordning Spirokanal = cirkulär plåtkanal Spjäll = anordning för injustering av luftflöde


Springventil/spaltventil = springformad ventil för tillförsel av uteluft Temperaturgradienter = skillnaden i temperatur mellan olika mätpunkter Termisk stigkraft = effekt av att luften när den blir varmare utvidgar sig, blir lättare, och stiger uppåt Tilluft = luft som tillförs rum (t.ex. uteluft, över- luft, återluft eller cirkulationsluft) Tilluftsradiator = radiator som förvärmer uteluften Tillsynsmyndighet = myndighet som har till uppgift att tillse att lagar och förordningar som berör myndighetens verksamhetsområde efterlevs Timer = tidur Tropikfläkt (takfläkt) = fläkt placerad vid tak avsedd att jämna ut temperaturgradienter i rummet Tvärpost = horisontell karm som avskiljer det övre ventilationsfönstret från det nedre fönstret Undercentral = utrymme för teknisk utrustning avseende uppvärmning Uteluft = luft i det fria Ventilation = utbyte av luft i ett rum eller i en byggnad Ventilationsdon = oftast den del av ventilations- systemet som syns. I donen tillför eller suger man ut luften till/från rummet Ventilationsflöden = luftmängd per tidsenhet. Mäts oftast i liter per sekund, l/s Ventilkonvektor = väggplacerad apparat för till- försel av uteluft försedd med värmebatteri Verkningsgrad = ett mått på maskiners effektivi- tet med avseende på energiförbrukning VVS = förkortning för Värme, Ventilation och Sanitet


Vårdprogram = ett förvaltningsprogram för kulturhistoriskt värdefulla byggnader eller anläggningar Värmepump = uppvärmningsanordning som utnyttjar den gratisenergi som finns i t.ex. frånluft, uteluft eller marken Värmeväxlare = anordning placerad i kana l- systemat avsedd att överföra värme mellan från- och tilluft Återluft = luft som tas från rum och återförs  till detta Överluft = luft som förs från ett rum till ett annat


Under årens lopp har ett antal kompendier, läroböcker och handledningar skrivits i ämnet, t.ex. Geoteknikdelarna i handboken Bygg samt Svenska Geotekniska Föreningens labo- ratoriekommittés anvisningar.


Under senare år har förändringar skett i no- menklatur, jords indelning och klassificering, synen på jords deformationsegenskaper och i viss mån på jords hållfasthetsegenskaper. Forskningsrapporter om nya rön har skrivits med som regel etablerade geotekniker och forskare som målgrupp. Mer praktiska råd och handledningar baserade på dessa ges i SGI:s informationsserie.


I denna informationsskrift görs en någorlunda kortfattad sammanställning av det grundläggande om jords uppbyggnad, geotekniska begrepp, jords klassificering sett ur geoteknisk synvinkel och dess hållfasthets- och deforma- tionsegenskaper som de bestäms och används vid SGI i dag.


Allmänt En jord sägs vara uppbyggd av tre faser, fast fas, flytande fas och gasfas. Den fasta fasen utgörs huvudsakligen av mineral- och lerpar- tiklar vilka bildar jordens lastbärande skelett, men kan också utgöras av organiskt material. Hålrummen i skelettet, porerna, är fyllda med porvatten eller porgas eller bådadera. En jords sammansättning är beroende av under vilka geologiska betingelser jorden bildats. Kunska- per i geologi är därför av stort värde inom geotekniken.


Mineralkornen består främst av kiselförening- ar som kvarts, fältspat, glimmer, hornblände, klorit, pyroxen m.fl., men också av karbonater (t.ex. kalciumkarbonat) och olika sulfider (t.ex. järnsulfid).


Det dominerande lermaterialet i Sverige är illit. Klorit, kaolinit och montmorillonit före- kommer också men i mindre omfattning.


Partiklarna inom lerfraktionen < 2 μ m är som regel flata. De uppträder dels som enskilda partiklar, primära partiklar, dels som aggregat av partiklar, sekundära partiklar. I Figur 1 vi- sas frekvensen av storlek och form för enskil- da partiklar i en svensk lera. Det organiska materialet består huvudsakligen av växtrester i olika grad av förmultning.


Materialet i mineralkornen kan identifieras med polarisationsmikroskop medan lermineral vanligtvis bestäms med hjälp av röntgendiff- raktionsanalys.


Lermineralen klorit och montmorillonit före- kommer i berg i skölar 1) och lerslag. Montmo- rillonit och vissa former av klorit sväller starkt vid avlastning och vattenuppsugning. Ras kan av denna orsak inträffa i bl.a. vägskärningar, tunnlar och bergrum.


Porvattnets sammansättning beror på jordens bildningsmiljö och efterföljande kemiska pro- cesser samt vattenströmningar i jorden. I jor- dar som avsatts i marin miljö och där ingen urlakning eller kemiska processer ägt rum har porvattnet samma sammansättning som det havsvatten jorden avsatts i. Urlakning medför en minskning i salthalt och infiltration kan tillföra nya ämnen. Vittring kan medföra frigö- rande av tidigare bundna joner och kemiska förändringar.


I jord ovanför grundvattenytan består porga- sen huvudsakligen av luft. Under grundvatten- ytan finns också koldioxid, svavelväte och metan, dels som blåsor i porvattnet, dels löst i porvattnet.


Figur 1. Histogram över partikelstorleken uttryckt som största partikelmåttet samt partikelformen uttryckt som kvoten mellan största och minsta partikelmåttet i lerfraktionen (jfr Pusch,1962). 1) Sköl: Zon i berggrunden med krossat eller förskiffrat berg.


Struktur I jordarter som främst består av större mineral- korn är de enskilda kornen i direkt kontakt med varandra. Strukturen hos kornskelettet och relationen mellan fasta partiklar och hål- rum beror på kornfördelning, avsättningsför- hållanden och efterföljande belastning. En ensgraderad jord (se sid. 20) som fått sedi- mentera långsamt och sedan fått vara ostörd har en mycket öppen struktur med stora porer och ett högt förhållande mellan porernas och den fasta substansens volym, Figur 2


En månggraderad jord (se sid. 20) som utsatts för högt tryck och knådats (t.ex. en bottenmo- rän) uppvisar däremot en mycket tät struktur med små porer och litet förhållande mellan porernas och fasta substansens volym, Figur 3 .


Lerpartiklar i en grovkornig jord lägger sig som en hinna på ytan av större korn och som aggregat av lerpartiklar vid kontaktpunkterna mellan större korn.  De grövre mineralkornen åtskiljs helt av lera då lerhalten uppgår till 15 à 25 % av den fasta fasen. Strukturen hos le- rorna varierar främst med lerhalt, lermineral, avsättningsmiljö och belastningshistoria.


I de svenska illitiska lerorna uppträder sällan lerpartiklarna som enskilda partiklar utan bil- dar aggregat av lerpartiklar eller binds till större korns ytor. Strukturen hos leror med låg lerhalt liknar ofta strukturen för grovkornigare jordar, men de större kornen är omgivna av ett skikt av lerpartiklar och en del korn i skelettet är ersatta av aggregat av lerpartiklar, Figur 4 .


Figur 4. Lerig silt – slitig lera (Sergeyev et al, 1979). Figur 2 (till vänster). Partikelarrangemang i löst lagrad jord vid grundvattenytan.


Vid högre lerhalt och långsam sedimentation bildar aggregaten ett nätverk med mycket öp- pen struktur.  Aggregat och porer är störst för saltvattenavsatta leror. Lerinbäddade siltkorn ersätter en del aggregat i nätverket, Figur 5 .


Den öppna strukturen är mycket kompressibel och ändras med ökande belastning. Belastade och måttligt packade leror får ofta en matris- struktur med mindre porer och leraggregat och siltpartiklar utan någon speciell orientering, Figur 6 .


Matrisstrukturen kan också uppstå vid lerans avsättning och är relativt vanlig för kvartära glacialleror.


Ytterligare vertikal sammantryckning ger i siltiga leror upphov till en strömningslik struktur där huvudriktningen för lerpartiklarna är horisontell, men de böjer sig runt de grövre kornen, Figur 7 . Är de grövre kornen få, blir strukturen mera parallell. Lerpartiklarna är då horisontellt orienterade, Figur 8 .


En parallell struktur har också observerats i en del varviga glaciala sötvattenavsatta leror. I dessa varierar också ofta kornstorlekarna i varven.


De här skisserade strukturerna är huvudtyper och alla former av övergångsstadier förekom- mer. Leror med parallell struktur och strömnings- struktur och en del varviga leror har uttalad Figur 5. Lera med öppen nätverksstruktur (Sergeyev et al, 1979)


Figur 6. Lera med matrisstruktur (Sergeyev et al,1979). strukturanisotropi (olika struktur i olika rikt- ningar) medan någon sådan inte kan ses i de övriga lerorna.


Strukturanisotropin påverkar främst permeabi- litetsegenskaperna (se sid. 26) men har också inverkan på deformations- och hållfasthets- egenskaper.


Torrskorpelera bildas i de övre lerlagren ge- nom uttorkning, tjälning och vittring. I sam- band med vittringen kan jonbyten och om- vandling av lermineralen ske. Torksprickor och rotkanaler påverkar makrostrukturen så att exempelvis dränering går mycket fortare än vad permeabillteten i mikrostrukturen skulle medge. Rottrådar påträffas ofta ned till 4 à 5 m djup.


Organiskt innehåll i jorden skapar öppnare och därmed mera kompressibel struktur. Organiska jordar med låg humifieringsgrad, som filttorv, har uttalad strukturanisotropi med horisontella partiklar (fibrer). Strukturanis- otropin avtar med ökande humifieringsgrad. Figur 8 (till höger). Lera med parallell struktur (Sergeyev et al, 1979).


Figur 7 (till höger). Lera med strömnings- struktur (Sergeyev et al, 1979),


Allmänt Jordmaterials geotekniska egenskaper påver- kas i hög grad av relationen mellan volymen av fast massa, porvatten och porgas.  Denna uttrycks i storheter som portal, porositet, vat- tenkvot, vattenmättnadsgrad, densitet och tunghet. Definitionerna åskådliggörs i Figur 9 . Vid beräkningar antas som regel att porvatt- nets densitet ρ w är 1 t/m 3 , (1Mg/m 3 ), och att dess tunghet är 10 kN/m 3 . Tabell 1. Korndensitet för några olika mineral.


Amfibol 2,8-3,4 Bergartsbildande mineral Blotit 2,7-3,1 huvudsakligen förekom- Kalcit 2,7 mande i fraktioner grövre Kvarts 2,65 än silt. Dock kan kvarts och Fältspat 2,5-2,9 fältspat utgöra mer än Muskovit 2,8-3,0 50 % av lerfraktionen. Pyrit 5,0-5,1 Pyroxen 3,1-3,6


Illit 2,6-2,7 Lermineral, huvudsakligen Kaolinit 2,6-2,7 förekommande inom ler- Montmorillonit 2,4-2,6 fraktionen. Klorit 2,6-3,0


Figur 9. Principskiss av jordelement med uppdelning i fasta, flytande och gasformi- ga beståndsdelar.


Densitet Kompaktdensitet ρ s Kompaktdensitet betecknar den fasta fasens densitet och är kvoten mellan fasta fasens massa m s och volym V s .


För grovkorniga jordar antas vanligtvis ρ s = 2,65 –2,70 t/m 3 och för leror ρ s = 2,70–2,80 t/m 3 . För filttorv har uppmätts ρ s = 1,45 t/m 3 och för dytorv ρ s = 1,70 t/m 3 .


Korndensitet ρ k Korndensiteten är förhållandet mellan kornens massa m k och volym V k inklusive i kornen inneslutna porer och sprickor.


Korndensiteten har som regel samma värde som kompaktdensiteten men för grövre korn av speciellt sandsten och kalksten kan skillna- den bli påtaglig.


Korndensiteten bestäms vanligen med pykno- meter. Typiska värden visas i Tabell 1 . Skrymdensitet ρρρρρ Skrymdensiteten är förhållandet mellan total massa m och total volym V .


För vattenmättad jord används beteckningen ρ m .  Om vattenkvot w och kompaktdensitet ρ s är kända kan ρ m beräknas ur


Densiteten under vatten, reducerad enligt Archimedes princip (effektiv densitet), blir Tunghet γ I de flesta beräkningar används jordens tung- het, där tungheten γ i kN/m 3 är


Värdet på tyngdaccelerationen g sätts normalt till 10 (9,81). Typiska värden på olika jordarters tunghet ges i Tabell 2 .


Tungheten varierar något med jordens fasthet och ökar om jorden innehåller block och sten. I vattenmättad  mineraljord med känd vatten- kvot w kan den vattenmättade tungheten upp- skattas ur


Torrdensitet ρ d Torrdensiteten ρ d används främst vid pack- ningskontroll och anger förhållandet mellan kornens massa m k och total volym V


Vattenkvot w Vattenkvoten betecknar förhållandet mellan vattnets massa m w och fasta fasens massa m s


Vattenkvoten bestäms genom vägning av ett prov före och efter torkning i ett dygn vid 105 o C. För vattenmättade jordar kan w beräknas ur


Vattenkvoten i naturligt tillstånd betecknas ofta w N . Vattenmättnadsgrad S r Vattenmättnadsgraden anger hur stor del av porvolymen V p som är fylld av vatten. S r = V w / V p  (uttrycks vanligen i %)


För helt torrt material är S r  = 0 och för vatten- mättad jord är S r = 100 %. Portal e Portalet anger förhållandet mellan porvolymen V p och fasta fasens volym V k


Portalet kan för jord vars korn är fria från po- rer och sprickor beräknas ur sambandet


För samma material helt vattenmättat gäller Portalet brukar variera mellan 0,3 – 3,0 för lera och silt och mellan 0,15 och 0,9 för sand och grus. Porositet n Porositeten anger förhållandet mellan porvoly- men V p och totala volymen V


Mellan porositet n och portal e råder samban- det Tabell 2. Typiska värden på jords tunghet.


Vattenmättad, Effektiv tunghet Naturfuktig jord *) Vanligen kapillärt under ovan vattenmättade grundvattenytan grundvattenytan ovan grundvattenytan γ m γ ’ γ


Sprängsten 21 11 18 Makadam 21 11 18 Grus 22 12 19 Grusig morän 23 13 20 Sand 20 10 18 Sandig morän 22 12 20 Silt 19 9 17 Siltig morän 21 11 20 Lera 17 7 17 * Lermorän 22 12 22 * Gyttja 14 4 14 * Torv 11–13 1–3 11–13 *


för jord vars korn är fria från porer och sprick- or kan porositeten beräknas ur Porositeten brukar variera mellan 25 och 75 % för lera och silt och mellan 15 och 45 % för sand och grus. Densitetsindex I D Densitetsindex (även kallat lagringstätheten) definieras av


e max = portalet i lösaste lagring e min = portalet i fastaste lagring I D används främst för grovkorniga jordarter men i vissa fall också för silt.


Lösaste lagring bestäms genom att med så låg fallhöjd som möjligt (< 10 mm) försiktigt stri- la ned det torra materialet i en packningscylin- der.


Fastaste lagring bestäms genom att materialet packas till högsta möjliga densitet.  Detta sker vanligen med vibrering.


Packningsgrad R D Packningsgraden anger förhållandet mellan torrdensiteten ρ d och maximala torrdensiteten vid tung stampning eller vibrering ρ dmax


Packningsgraden varierar mellan 0,5 – 0,7 vid lös utfyllnad och är ca 1,0 vid hård packning. Organisk halt Organisk halt beräknas som viktförhållandet mellan organisk massa och total fast massa. I organisk jord (organisk halt ≥ 20 %) bestäms den organiska halten genom att mäta viktför- lusten då ett prov som torkats vid 105 o C glöd- gas vid 800 o C under 60 min.  En stor del av viktförlusten orsakas av att fast bundet vatten och koldioxid avgår.  Glödgningsförlusten måste därför reduceras med erfarenhetsvärden baserade på lerhalt och karbonathalt.


I jord med organisk halt lägre än 20 % är fel- källorna vid glödgningsförlustmätning för stora. Den organiska halten bestäms då via bestämning av halten organiskt kol med kolo- rimetermetoden eller kolanalysator. Figur 10. Bestämning av organisk halt med kolorimeter- metoden.


Konsistensgränser Allmänt Konsistensen hos omrörda finkorniga jordar ändrar sig med vattenkvoten. Om konsistensen från början är flytande övergår den successivt till plastisk och halvfast-sönderfallande alltef- tersom vattenkvoten minskar. De gränser som används för att beskriva hur materialets kon- sistens ändras med vattenkvoten, kallas Atter- bergs konsistensgränser. Som illustreras i Fi- gur 11 betecknar flytgränsen w L övergången mellan flytande och plastisk konsistens, plasti- citetsgränsen w P övergången mellan plastisk och halvfast konsistens och krympgränsen w S är den gräns, där en ytterligare sänkning av vattenkvoten resulterar i att vattnet i porerna ersätts med luft i stället för att volymen mins- kar.


Flytgräns w L Flytgränsen definierar övergången mellan fly- tande och plastisk konsistens. Den bestäms som konflytgräns med fallkonapparat. Kon- flytgränsen mäts genom att det omrörda pro- vet fylls i en skål. Denna placeras i en fallkon- apparat och en kon med massan 60 g och spetsvinkeln 60 o förs ned så att spetsen tange- rar provets yta, Figur 12 . Konen får sedan falla fritt och konintrycket (nedträngningsdju- pet) mäts. Försöket kan upprepas vid olika vattenkvoter och koninträngningen plottas då mot vattenkvoten. Vattenkvoten då konens inträngning är 10 mm motsvarar konflytgrän- sen. Figur 12. Utrustning för bestäm- ning av konflytgräns.


Figur 11. Konsistensformer och konsistensgränser. En enpunktsmetod har utarbetats så att flyt- gränsen kan beräknas ur konintryck mellan 7 och 15 mm.


Vid bestämning av konsistensgränser bör pro- vet inte få torka innan bestämningen görs.


Plasticitetsgräns w P Plasticitetsgränsen, eller utrullningsgränsen, definieras som den lägsta vattenkvot vid vil- ken ett jordprov kan rullas ut till en 3 mm tjock tråd utan att falla sönder. Utrullningen görs för hand, vanligen på ett vattenabsorbe- rande papper.


Krympgräns w S Krympgränsen är den vattenkvot där ytterliga- re minskning av vattenkvoten inte medför nå- gon volymminskning. Vid krympgränsen skif- tar jorden färg och blir ljusare då luft tränger in i porerna. Krympgränsen kan bestämmas genom att mäta det vid 105 o C torkade provets massa m s och volymen V . w S kan sedan beräk- nas ur


Plasticitetstal eller plasticitetsindex I P Då vattenkvoten i en jord är mellan plastici- tetsgränsen och flytgränsen har jorden en plas- tisk konsistens. Differensen mellan w P och w L kallas plasticitetstal eller plasticitetsindex I P . Flytindex I L Flytindex definieras av ekvationen.


Flytindex ger en indikation på strukturens känslighet för mekanisk störning. För kvickle- ror är I L alltid större än 1 och i torrskorpa kan det vara så lågt som 0.


Konsistensindex I C Konsistensindex definieras av ekvationen Tabell 3. Samband mellan konintrycket i (60 g – 60 o kon) och faktorer- na M och N i formeln w L = M · w + N Flytindex används för lösa jordar medan kon- sistensindex lämpar sig bättre för fasta jordar.


Aktivitetstal a C Aktivitetstalet är ett mått på hur plasticitetsin- dex I P ökar med ökande lerhalt.


Lerhalten är lerfraktionens andel av hela pro- vets massa. a C beror på hur stor del av lerfrak- tionen som består av lermineral och vilka ler- mineral som ingår. Med hänsyn till aktivitetstalet klassificeras leror enligt följande


Benämning Aktivitetstal a C Låg aktivitet < 0,75


Svällande leror som innehåller lermineralet montmorillonit har högt aktivitetstal. Kvickle- ror har låg aktivitet. De svenska illitiska leror- na har vanligen normal aktivitet. Aktivitetstal för några olika mineral framgår av Tabell 4 .


Tabell 4. Aktivitetstal för olika lermineral.


Mineral Aktivitetstal Referens Kvarts 0,0 von Moos (1938) Kalcit 0,18 von Moos (1938) Glimmer (muskovit) 0,23 von Moos (1938) Kaolinit 0,33 Nortey (1950) Kaolinit 0,46 Samuels (1950) lllit 0,90 Northey (1950) Ca-montmorillonit 1,5 Samuels (1950) Na-montmorillonit 7,2 Samuels (1950)


Kornfördelning Allmänt Kornstorleksfördelningen, vanligen förkortat kornfördelningen, och formen av de enskilda partiklarna i en jord påverkar dess geotekniska egenskaper. Kornfördelningen är därför en viktig grund för klassificering av jordar (se sid 18). Kapillaritet och permeabilitet beror på porstorlek och porvolym. Kompressibilitet och skjuvhållfasthet påverkas av kornfördel- ning och relativ lagringstäthet. Kornfördel- ningen har främst betydelse för grövre fraktio- ner av jorden. För leriga jordar har lerhalten stor betydelse, men lerans egenskaper beror på struktur och spänningshistoria snarare än på storleken hos enskilda partiklar.


Sten- och blocksortering Vid sten- och blockrik jord sker ofta en sorte- ring av sten och block i fält. Stensortering görs med hjälp av galler eller perforerade plå- tar och stenfraktionerna vägs. Blocksortering görs med hjälp av grova galler eller genom direkt mätning. Då vägning medför praktiska problem mäts ofta blockhögarnas volym och hålrumsprocenten antas vara 40 – 50 %.


Sten- och blocksortering blir ofta så omfattan- de att sten- och blockhalt hellre bedöms indi- rekt med ledning av upptagna jordprover, ut- förda sonderingar och geologiska förhållan- den.


Indirekt bedömning av sten- och blockhalt Jordprover som tagits med vanliga provtagare kan endast innehålla grovt grus och enstaka mindre stenar. Om ett jordprov benämns som stenigt eller grusigt (se Tabell 7–9), måste man förutsätta att jordlagret även innehåller sten och block. Inte ens sand kan förutsättas vara helt sten- och blockfri utan särskilda under- sökningar eller speciella geologiska förhållan- den (t.ex. dynsand eller svämsand). Är grade- ringstalet C U större än 9 måste man räkna med en relativt hög sten- och blockhalt även i sand. Samma gäller om jordprovet benämnts som morän. I stort sett kan moränernas blockhalt sägas följa nedanstående schema:


Moräntyp Blockhalt Grovkornig morän Mycket blockig Blandkornig morän Blockig – mycket blockig Finkornig morän Något blockig – blockig Observera att moräner kan ha hög stenhalt även om blockhalten är låg.


Rullstensgrus och övriga avlagringar av gröv- re sediment förekommer vanligen i åsar och vallar. De kännetecknas ofta av snabb växling mellan lager av finare och grövre fraktioner, t.ex. rullstensåsar.  Ofta benämns allt material i en rullstensås som åsgrus och man måste vid sådan klassificering räkna med förekomst av sten och block.


I en ås som huvudsakligen är uppbyggd av sten och grus är en blockhalt av 5 – 10 vikt- procent vanlig, liksom en stenhalt av 40 – 60 viktprocent. I en ås som huvudsakligen är uppbyggd av grus och sand är blockförekom- sten normalt liten.


Generellt gäller att stenhalten kan uppgå till ca 25 viktprocent i sandigt grus och till ca 15 viktprocent i grusig sand.


Vid sondering med lätt utrustning stoppar sondspetsen mot större stenar och block, vilket ger mycket varierande stoppnivåer i närlig- gande borrhål. Vid jordbergsondering fås di- rekta uppgifter om genomborrade block. Vid bedömning av sten- och blockhalt från sonde- ring måste man observera den lilla sannolikhe- ten att sonden skall träffa en sten eller ett block då förekomsten av dessa är måttliga.


Siktning Vid siktning används en serie siktar av trådnät med kvadratiska hål. Kornstorleken antas mot- svara den fria maskvidden hos trådnätet. Nor- malt siktas material mindre än 63 mm. En siktserie som är avpassad för fraktionsgränser- na vid jordartsklassificering och som ansluter till internationell standard bör användas. Sikt- serien bör därför innefatta siktar med fri mask- vidd av 0,063, 0,2, 0,63, 2,0, 6,3 och 20 mm samt, beroende på materialets sammansätt- ning, lämpliga siktar med maskvidder däre- mellan.


Är finjordshalten (se Tabell 6, sid 19) låg kan siktningen utföras som torrsiktning utan före- gående tvättning. Vid högre finjordshalt måste material finare än 0,063 mm tvättas bort före siktningen. Alternativt kan siktningen utföras som våtsiktning med vattenspolning. Torrsikt- ning utförs i skakapparat och skakningstiden är normalt ca 10 min.


Sedimentationsanalys Vid sedimentationsförsök får ett uppslammat jordprov sedimentera i vatten. Normalt utförs försöket på material finare än 0,063 mm, men för naturliga leror med mycket låg grovjords- halt kan material upp till 2 mm tas med. Korn- storleken beräknas ur partiklarnas sedimenta- tionshastighet med hjälp av Stokes lag.  Den partikeldiameter som utvärderas är en diame- ter som motsvarar diametern hos en sfärisk kropp med samma fallhastighet och densitet som jordpartikeln.


Före försöket kan jorden behöva förbehandlas så att organiskt material, järn, kalk och salter tas bort.


Sedimentationsförsök används för att bestäm- ma kornstorlekar mellan 0,1 mm och 0,001 mm. Korn större än 0,1 mm orsakar turbulens och för korn mindre än 0,001 mm blir metoden mycket tidskrävande och felkäl- lor som flockulering, temperaturvariationer och s.k. Brownska rörelser blir svårkontrolle- rade.


För sedimentationsförsök används ett flertal metoder, som hydrometermetoden, pipettme- toden, vågkroppsmetoden och metoden med fallande droppe.


Kornform Kornformen bestäms som regel okulärt. Detta görs normalt endast för grövre korn och utförs då okulärt med hjälp av jämförande standard- diagram. För finare korn kan kornformen be- stämmas med hjälp av mikroskop. För be- skrivning av kornform används termer enligt nedanstående tabell:


Kantighet/rundhet Mycket kantig Kantig Mindre kantig Mindre rund Rund Mycket rund Figur 13. Sedimentationsanalys med vågkropps- metoden.


Allmänt Flera olika klassificeringssystem används för närvarande i Sverige. Dessa är grundade an- tingen på jordarternas bildningssätt, på deras sammansättning eller på deras tekniska egen- skaper i olika sammanhang. Exempel på jord- artsbenämningar som hänför sig till bildnings- sätt är morän, svämlera, flygsand etc. Dessa benämningar ger värdefulla upplysningar om jordens uppbyggnad och därmed dess geotek- niska egenskaper.


Jordarterna uppdelas efter de ingående be- ståndsdelarna i mineraljordar och humusjor- dar.  Kornstorleken och kornfördelningen hos en mineraljord är en av de viktigaste faktorer- na för dess mekaniska egenskaper. En klassifi- cering efter kornstorlek i olika kornfraktioner är därför en första nödvändig åtgärd. Därutö- ver kan egenskaper som tjälfarlighet, relativ lagringstäthet, konsistensgränser, sensitivitet etc. användas för klassificering av jorden.


Klassificering efter kornstorlek Mineraljordarna klassificeras efter kornstorlek och kornfördelning. Denna klassificering har tidigare varit likartad i de flesta länder men fraktionsgränserna har skilt sig något åt. Se- dan år 2004 finns en gemensam europeisk och internationell standard för geoteknisk klassifi- cering av jord, SS-EN ISO 14668. Enligt den- na skall jord klassificeras på basis av dess sammansättning med hänsyn till kornfördel- ning, plasticitet, organiskt innehåll och till- komst. Denna klassificering följs i denna skrift.


För att kunna läsa och förstå äldre geotekniska utredningar måste man dock känna till något om tidigare klassificeringssystem. Ett äldre klassificeringssystem från 1953 var i bruk för geotekniska ändamål i Sverige fram till 1981. Systemet från 1953 har dock fortsatt att an- vändas inom angränsande ämnesområden. Det äldre systemet är beskrivet i Bygg.1 B.1972.


För att nå större enhetlighet inom Norden och internationellt framlade SGF:s laboratorie- kommitté 1980 förslag om nya regler för be- nämning. Dessa antogs av SGF 1981 och har använts för geotekniska ändamål fram till dessa dagar.


En jämförelse mellan tidigare fraktionsindel- ningar i några olika länder visas i Tabell 5 . En detaljerad redovisning av den nya interna- tionella standarden ges i Tabell 6 .


Jordartsgrupper Med avseende på block- och stenhalt respekti- ve finjordshalt indelas mineraljordarna i fyra huvudgrupper :


• Mycket grov jord jordar som huvudsakligen består av block och sten • Grovjord grus- och sandjordarter • Blandkornig jord siltiga eller leriga grus- och sandjordar • Finjord silt-och lerjordar


Riktvärden för indelningen ges i Tabell 7 .


Benämning Halt av block+sten Halt av finjord i viktprocent av i viktprocent av totala jordmängden material < 63 mm Mycket grov jord > 40 – Grovjord < 40 < 15 Blandkornig jord < 40 15 – 40 Finjord < 40 > 40


Anm. Jorden kan också indelas på basis av bildningssätt. I Sverige gäller detta t.ex. olika former av moräner.


Klassificering efter kornfördelning och graderingstal Klassificering av grovkornig och mycket grovkornig jord baseras enbart på kornfördel- ningen, se Tabell 8.


Fraktion Viktprocent Term Block < 5 Något blockig 5 till 20 Blockig > 20 Mycket blockig Sten < 10 Något stenig 10 till 20 Stenig > 20 Mycket stenig


Finjordshalten skall normalt vara minst 40 % av material < 63 mm för att huvudbenämning- en skall vara silt eller lera. Lerhalten skall Tabell 7. Riktvärden för indelning av mineraljordar i huvudgrupper.


Tabell 8. Indelning av grovkornig och mycket grovkornig jord med avseende på block- och stenhalt.


Huvudfraktion Underfraktioner Beteckning Fraktionsgränser mm Mycket grov jord Stora block LBo > 630 Block Bo > 200 till 630 Sten Co > 63 till 200


Grovjord Grus Gr > 2 till 63 Grovgrus CGr > 20 till 63 Mellangrus MGr > 6,3 till 20 Fingrus FGr > 2 till 6,3 Sand Sa > 0,063 till 2,0 Grovsand CSa > 0,63 till 2,0 Mellansand MSa > 0,2 till 0,63 Finsand FSa > 0,063 till 0,2


Finjord Silt Si > 0,002 till 0,063 Grovsilt CSi > 0,02 till 0,063 Mellansilt MSi > 0,0063 till 0,02 Finsilt FSi > 0,002 till 0,0063 Ler Cl ≤≤≤≤≤ 0,002 Tabell 5. Fraktionsindelningar i några olika länder år 1981.


Tabell 6. Indelning av mineraljord i kornfraktioner.


dessutom normalt vara minst 20 % av fin- jordshalten för att huvudbenämningen skall vara lera. Utöver klassificeringen med ledning av kornfördelningen finns klassificeringstester och plasticitetsdiagram för bedömning av om jorden skall klassificeras som silt eller lera. Dessa kan medföra en annan klassificering, speciellt då jordens mineralsammansättning avviker från den som är vanlig i Sverige.


Om en fraktion förutom huvudfraktionen har väsentlig betydelse för jordens egenskaper används adjektiv vid benämningen t ex sandig silt.  Flera adjektiv kan användas för att be- skriva jordens karaktär och de placeras i så fall närmare huvudordet ju större betydelse fraktionen har för jordens egenskaper. I en stenig, sandig silt har sandfraktionen näst sil- ten den största betydelsen. Klassificeringen kan göras med ledning av Tabell 9 .


Som hjälpmedel vid klassificeringen efter kornfördelning kan också nomogram använ- das, Figur 14 . Kornfördelningen uppritas i en kornfördel- ningskurva, Figur 15 .


Kornstorleken betecknas med symbolen d . Kornstorleken hos de partiklar som på korn- fördelningskurvan motsvarar passerande vikts- mängd 60 %, 40 % etc. betecknas d 60 , d 40 etc.


Kornfördelningskurvans lutning anges genom graderingstalet C U . Krökningstalet C C är ett mått på kornfördel- ningskurvans form inom området från d 10 till d 60 .


C U och C C används för grovjord och blandkor- nig jord där gränserna d 60 , d 30 och d 10 avser den vid siktningen passerande jordmassan.


Storleken av graderingstalet och krökningsta- let ger ett mått på kornfördelningen och jor- darna kan indelas i ensgraderade, mellangra- derade och månggraderade jordar, Tabell 10 . Kornfördelning C U C C Månggraderad > 15 1 < C C < 3


Språnggraderad Vanligen högt Ingen regel (vanligen < 0,5)


Ofta är förhållandet d 60 / d 10 inte representativt för korngraderingen beroende på att kornför- delningskurvan har ett ojämnt förlopp. Om kornfördelningskurvan har ett språngartat för- lopp, genom att en eller flera mellanliggande kornfraktioner är underrepresenterade, kallas jorden språnggraderad.


Klassificering och benämning av jordar sker oftast okulärt. För att skilja lera och silt kan skakprov, konsistensgränserna och det torkade provets konsistens användas. I många fall har dock finjordshalten den största betydelsen och materialet behöver siktas och sedimenteras. Speciellt viktigt är det att i samband med packning av jord känna dess finjordshalt, då denna kan vara utslagsgivande för val av packningsmetod och också för packningsre- sultatet.


Tabell 9. Riktvärden för indelning av mineraljordarter på basis av ingående fraktionsstorlekar. Fraktion Fraktionsstorlek i Fraktionsstorlek i Jordartsbenämning viktprocent av material viktprocent av material Tilläggsord Huvudord* ≤≤≤≤≤ 63 mm ≤≤≤≤≤ 0,063 mm


Grus 20–40 grusig > 40 grus Sand 20–40 sandig > 40 sand Sill + ler 5–15 < 20 något siltig (finjord) 20 något lerig 15–40 < 20 siltig 20 lerig > 40 < 10 silt 10–20 lerig silt 20–40 siltig lera > 40 lera


* Som huvudord används också olika former av morän. Morän betecknas Mn. Tabell 10. Indelning efter korngradering.


Figur 14. Nomogram för klassifice- ring av mineraljord efter kornstorleksfördelning. Figur 15. Exempel på kornfördel- ningskurvor. Bestämning av graderingstalet exempli- fierad för den grusiga sanden.


Klassificering efter densitet (eller lagringstäthet) För grovkorniga jordarter ingår ofta densiteten (lagringstätheten) i klassificeringen, Tabell 11 .


Benämning Densitetsindex I D % Mycket lös 0 till 15 Lös 15 till 35 Mellanfast 35 till 65 Fast 65 till 85 Mycket fast 85 till 100


Fastheten i grovjord uppskattas normalt på basis av sonderingsresultat. Enligt Plattgrundläggningshandboken klassifi- ceras jordens fasthet på basis av sonderingsre- sultat enligt Tabell 12 .


Ovanstående relativa fasthetsindelning kan inte direkt översättas till lagringstäthet men i stort antas motsvara indelningen med avseen- de på densitetsindex.