Platser för lek behövs Tillgången på bollplaner gör att parkeringsplatser och gator blir mindre attraktiva för barn att använda för bollspel. Ytorna behöver inte har reguljära spelmått för att fungera. Gräsytor och grusplaner är bra under- lag för många olika lekar. Ibland kräver leken mjukt underlag, ibland behöver man kunna rita på marken för att kunna genomföra leken. Det är också bra med asfalterade ytor för hopplekar, att köra med cyklar och kärror liksom för bollekar där bollen ska studsa som till exempel landhockey och basketboll. Ytorna måste hållas rena från grus och sand, som annars gör dem hala. För vinterlek med pulka och kälke behövs en sluttning, som inte hindras av staket, sandlådor eller planteringar och som ligger så att barnen inte kommer i kontakt med trafikytor. Barn brukar använda de flesta tillgängliga sluttningar att springa och rulla i eller som iskanor och de bör utformas med tanke på det. Höga, branta stup bör skyddas med räcken. Skyddsräcken är viktiga också som avgränsning mot öppningar i mar- ken, där barn kan skadas genom fall eller genom an- nan olyckshändelse. Skyddsräcken utformas så att de inte inbjuder till klättring.


Bygg barnsäkert i byggnader på tomter och i utemiljon

Lekplatser har hittills tillförsäkrat barn en plats ut- omhus. Men lekplatser är inte längre en självklarhet i dagens stadsplanering. I dagens situation måste lek- platser integreras med andra funktioner i staden och stadsdelen. Det finns regler om friytor för barn i plan- och bygglagen, PBL, men de säger inte att en lekplast måste anordnas där. Svensk Byggnorm garanterar barn och unga en plats i det offentliga rummet. Ibland höjs röster för att lekplatser är onödiga och att inga sär- skilda platser behöver reserveras för barn. Ofta bottnar kritiken mot lekplatser i att de är dåligt underhållna och/eller tråkigt utformade. Men i de mycket täta bo- endemiljöer, som nu uppstår i storstädernas centrala delar, är lekplatser en tillgång och en fredad vrå för barn. Uppgiften för stadsplanerare, landskapsarkitek- ter och formgivare är att hitta konkreta lösningar, som möjliggör en riktigt spännande lekplats som ändå inte innebär några större risker.


Lekplatsen är en fredad vrå för barn som blir allt viktigare när boendemiljöerna i storstädernas centrala delar förtätas.


Barn söker spänning Barn leker överallt, om det är möjligt, både inom lekområdena och på andra ställen oavsett om dessa är planerade för lek eller inte. Därför bör gångstråk utfor- mas på ett variationsrikt sätt så att barnet kan leka sig fram medan de vuxna promenerar i jämn takt. Barn söker spännande och hemliga ställen och lekplatserna används inte alltid som planerarna tänkt sig.


För att vara säkra bör lekplatser inte vara för små, de bör vara utrustade med lekredskap och de bör vara i gott skick. Inslag av berg och stenblock liksom upp- vuxna träd och lummiga buskage som tål att barn bry- ter kvistar och plockar blad och frukter är en tillgång i barns lek. Det är viktigt att platser för lek har både sol och skugga så att barnen själva kan välja var de vill vara. Dåligt skötta lekplatser och trasiga lekredskap ut- gör säkerhetsrisker för barn. Barn använder miljöer på för vuxna oväntade sätt vilket inte kan ses som felaktigt utan är ett uttryck för barnets nyfikenhet och behov av variation och experimentlusta. Lekplatser bör också vara tillräckligt lockande och utmanande för att hålla barnen borta från farligare platser, vilket framhålls i Mer åt fler på lekplatsen .


Begreppet ”lekplats” omfattar i dag olika typer av lekområden för barn från traditionella lekplatser med viss likartad och standardiserad lekutrustning, äventyrslekplatser, som innehåller få lekredskap men material för barn att leka med, samt moderna lekplat- ser ofta uppbyggda kring ett tema och med varierade – ibland – unika lekanordningar. Hit hör exempelvis lekskulpturer och skateboardramper.


Det finns också ”parklek”, med vilket menas platser, där barn kan leka på egen hand och där det finns per- sonal som kan hjälpa barnen till rätta. På skol- och för- skolegårdar finns också lekplatser. På förskolegårdarna är dessa ofta en integrerad del av utemiljön, men på skolgården är de i regel en avskild del av gården.


Trafiken Trafiken är det största hotet mot barns fria rörlighet. Trafiksäkerheten är därför en förutsättning för att barn ska kunna ta sig till platser i sin närmiljö och i staden. Gång- och cykelvägar, som är separerade från biltrafik, är säkraste sättet för barn och unga att röra sig ute på egen hand. Det är bra att det finns cykel- och gång- vägar inom lekområdet och i direkt anslutning från bo- staden till förskola, skola, fritidshem och andra viktiga platser, där barnens vardagsaktiviteter äger rum. Ännu i 12–13 års åldern har barn svårigheter att klara sig ute i tät stadstrafik. Det framgår av olycksstatistiken men även av vad barn själva uppger.


Bestämmelser Reglerna för utformning av en barnsäker utemiljö är inte riktigt lika detaljerade som reglerna för enskilda byggnader. Regler för utemiljön finns i 8 kap. 9–12, 15–16 §§ PBL. Där anges ett allmänt krav på anord- nande av friyta för lek- och utevistelser samt kravet på att lekplatser och fasta anordningar på lekplatser ska underhållas så att risken för olycksfall begränsas. Dessutom anges att tomter och allmänna platser ska utformas så att de är tillgängliga för och kan användas av personer med nedsatt rörelse- och orienteringsför- måga.


Boverkets Byggregler, BBR, avsnitt 8:9, innehåller till- lämpningsbestämmelser till PBL. Ordningslagen, OL, reglerar villkoren för förhållandena på offentlig plats.


En obebyggd tomt som ska bebyggas ska ordnas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till stads- eller land- skapsbilden och till natur- och kulturvärdena på platsen. Tomten ska ordnas så att 1. naturförutsättningarna så långt möjligt tas till vara, 2. betydande olägenheter för omgivningen eller trafiken inte uppkommer, 3. det finns en lämpligt belägen utfart eller annan utgång från tomten samt anordningar som medger nödvändiga transporter och tillgodoser kravet på framkomlighet för utryckningsfordon, 4. det på tomten eller i närheten av den i skälig utsträck- ning finns lämpligt utrymme för parkering, lastning och lossning av fordon, 5. personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmå- ga ska kunna komma fram till byggnadsverk och på annat sätt använda tomten, om det med hänsyn till terrängen och förhållandena i övrigt inte är orimligt, och 6. risken för olycksfall begränsas.


Om tomten ska bebyggas med byggnadsverk som inne- håller en eller flera bostäder eller lokaler för fritidshem, förskola, skola eller annan jämförlig verksamhet, ska det på tomten eller i närheten av den finnas tillräckligt stor friyta som är lämplig för lek och utevistelse. Om det inte finns tillräckliga utrymmen för att ordna både friyta och parkering enligt första stycket 4, ska man i första hand ordna friyta. (PBL, 8 kap. 9 §)


En tomt ska hållas i vårdat skick och skötas så  att risken för olycksfall begränsas och betydande olägenheter för omgivningen  och för trafiken inte uppkommer. Om det på tomten finns en anordning som är avsedd att uppfylla kraven i 9 §, ska den i skälig utsträckning hållas i sådant skicka att den fyller sitt ändamål. Lekplatser och fasta anordningar på lekplat ser ska underhållas så att risken för olycksfall  begränsas. (PBL, ur 8 kap 15 §)


Om det finns öppningar i eller vid ytor som är avsedda att gå på ska öppningarna vara täckta av luckor, galler, trallar eller andra lämpliga skyddsanordningar. Öppning- arna kan också avgränsas med skyddsräcken eller dylikt. Utanför byggnader där barn kan vistas ska luckor, galler, trallar och dylikt utformas så att de inte kan lyftas av barn och så att risken för personskador begränsas. (avsnitt 8:92 BBR)


Av 3 kap  5 § ordningslagen (1993:1617) framgår att brunnar, bassänger och liknande anläggningar ska ha de säkerhetsanordningar  som behövs, beroende på var anläggningen finns och hur anläggningen är utformad. Skyd det mot barnolycksfall är särskilt viktigt. (avsnitt  8:95 BBR)


Fasta bassänger på tomter ska ha ett tillfreds ställande skydd mot barnolycksfall.  En fast plaskdamm eller mot- svarande med maximalt  0,2 meters vattendjup behöver dock inte ha något särskilt skydd. Bassängernas utloppsöppningar ska ut formas så att risken för olyckor begränsas. (avsnitt 8:951 BBR)


Dammar, fasta brunnar och fasta behållare som inte är slutna och där vatten eller annan vätska förvaras, ska ha skydd som begränsar risken för personskador till följd av fall i vattnet eller vätskan. (avsnitt 8:952 BBR)


Fasta bassänger avsedda för bad eller simning


Lämpliga skyddsanordningar för bassänger som är av- sedda för bad eller simning kan t.ex. vara: –  Ett minst 0,9 meter högt staket som barn inte kan krypa under eller klättra över. Grindar i staketet bör inte kunna öppnas av barn. – En skyddstäckning med presenning eller skyddsnät med högst 50 mm maskvidd. Skyddstäckningen bör ha ett sådant utförande att risken för olyckor begränsas.


Där hastighets- och flödesdimensionering inte kan ge tillfredsställande säkerhet mot olyckor, bör utloppsöpp- ningarna förses med galler eller dylikt. (avsnitt 8:951 BBR)


Dammar, fasta brunnar och fasta behållare Drunkningsolyckor är den näst vanligaste dödsorsa- ken på grund av olycksfall för barn över ett års ålder. Barn kan av misstag ramla i en bassäng, om det saknas skyddsanordningar. I jämförelse med trädgårdsdam- mar, som kan vara grunda vid kanten, är poolerna med sina tvära kanter och omedelbara djup, särskilt farliga. De minsta barnen står därför i fokus för lagstiftningen och Boverkets byggregler, BBR, stäl ler krav på att poo- ler, bassänger och liknande anläggningar på tomtmark utformas med ett tillfredsställande skydd mot barn- olycksfall.


Skyddet mot barnolycksfall är särskilt viktigt. Exempel på utformning som minskar risken för barnolycksfall är flacka stränder och nät som monteras i dammens djupaste del. (avsnitt 8:952 BBR)


Lock och galler på brunnar ska ha betryggande hållfast- het. Utformningen ska begränsa risken för barnolycksfall. (avsnitt 8:952 BBR)


Brunnslock bör ha en låsanordning, som inte kan öppnas av barn. (avsnitt 8:952 BBR)


Byggnadslagstiftningen omfattar fasta bas sänger på tomter. Ordningslagen omfattar alla bassänger, fasta som lösa, på tomtmark och på allmän platsmark. En- ligt ordningslagen är det anläggningens ägare som an- svarar för att be stämmelserna i lagen uppfylls. Polisen utövar tillsyn över ordningslagen.


Förbättring av tillgängligheten År 2001 kom ny lagstiftning i plan- och bygg lagen om förbättringsåtgärder i befintliga pu blika lokaler och på befintliga allmänna platser för att förbättra tillgänglig- heten för personer med nedsatt rörelse- eller oriente- ringsförmåga.


En byggnad ska 1. vara lämplig för sitt ändamål, 2. ha en god form-, färg- och materialverkan, och 3. vara tillgänglig och användbar för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. (PBL 8 kap. 1 §)


Om inte annat följer av detta kapitel eller av föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 2 § ska kraven i 1 § uppfyllas på så sätt att de, 1. vid nybyggnad uppfylls för hela byggnaden, 2. vid ombyggnad uppfylls för hela byggnaden eller, om detta inte är rimligt, den betydande och avgränsbara del av byggnaden som påtagligt förnyas genom ombyggna- den, och 3. vid annan ändring av en byggnad än ombyggnad upp- fylls i fråga om ändringen.


När det gäller kravet i 1 § 3 ska hinder mot tillgänglighet till eller användbarhet av lokaler dit allmänheten har tillträde trots första stycket alltid avhjälpas, om hindret med hän- syn till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna är enkelt att avhjälpa. (PBL 8 kap. 2 §)


Hinder i form av brister i lekplatsens utformning ska undanröjas. (BFS 2011:13 HIN 2)


Allmänna platser och andra områden Det som gäller i fråga om tomter enligt 9-11 §§ ska i skälig utsträckning tillämpas också på allmänna platser och på områden för andra anläggningar än byggnader. Allmänna platser ska dock, trots första stycket ordnas så att personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmå- ga kan använda platsen eller området i den utsträckning som följer av föreskrifter meddelade med stöd av denna lag. Ett hinder mott tillgänglighet eller användbarhet ska alltid avhjälpas, om hindret med hänsyn till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna är enkelt av avhjälpa. (PBL 8 kap. 12 §)


Boverket gav ut tillämpningsföreskrifter till den nya lagen 2003 (BFS 2011:13 HIN 2). Lekplatser omfattas av bestämmelserna.


Brister som gör det svårt för barn med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga att alls använda lekplatsen samt brister som gör det svårt för föräldrar med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga att vistas på lekplats tillsammans med sina barn, bör åtgärdas.


Nyanläggning av tomt När man gör iordning en ny tomt regleras krav på till- gänglighet i pbl och i BBR.


En obebyggd tomt som ska bebyggas ska ordnas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till stads- eller land- skapsbilden och till natur- och kulturvärdena på platsen. Tomten ska ordnas så att 1. naturförutsättningarna så långt möjligt tas till vara, 2. betydande olägenheter för omgivningen eller trafiken inte uppkommer, 3. det finns en lämpligt belägen utfart eller annan utgång från tomten samt anordningar som medger nödvändiga transporter och tillgodoser kravet på framkomlighet för utryckningsfordon,


Minst en tillgänglig och användbar gångväg ska finnas mellan tillgängliga entréer till byggnader och – bostadskomplement i andra byggnader, – parkeringsplatser, – angöringsplatser för bilar, –  friytor, samt – allmänna gångvägar i anslutning till tomten.


Tillgängliga och användbara gångvägar ska där det är möjligt utformas utan nivåskillnader. Där nivåskillnader inte kan undvikas ska de utjämnas med ramper. Tillgängliga och användbara gångvägar ska – vara lätta att följa, – kunna särskiljas från möblerade ytor, samt – kunna användas som sammanhängande taktila och  visuella ledstråk. (avsnitt 3:122 BBR)


4. det på tomten eller i närheten av den i skälig utsträckning finns lämpligt utrymme för parkering, lastning och lossning av fordon, 5. personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga ska kunna komma fram till byggnadsverk och på annat sätt använda tomten, om det med hänsyn till terrängen och förhållandena i övrigt inte är orimligt, och 6. risken för olycksfall begränsas.


Om tomten ska bebyggas med byggnadsverk som inne- håller en eller flera bostäder eller lokaler för fritidshem, förskola, skola eller annan jämförlig verksamhet, ska det på tomten eller i närheten av den finnas tillräckligt stor friyta som är lämplig för lek och utevistelse. Om det inte finns tillräckliga utrymmen för att ordna både friyta och parkering enligt första stycket 4, ska man i första hand ordna friyta. (PBL 8 kap. 9 §)


Avsnitt 3 och 8 i Boverkets byggregler genomgick en större revidering under åren 2006 till 2008. De revide- rade reglerna trädde i kraft 1 juli 2008. I avsnitt 3, som omfattar till gänglighet och användbarhet, har de delar som behandlar tillgänglighet och användbarhet på tom- ter utvecklats.


Exempel på friytor är lekplatser, bollplaner och gemen- samma uteplatser. En tillgänglig och användbar gångväg bör –  vara så horisontell som möjligt, –  inte luta mer än 1:50 i sidled, –  ha en fri bredd på minst 1,5 meter alternativt minst 1,0 meter och då ha vändzoner med högst 10 meters mel- lanrum, –  vid öppningar i t.ex. staket, häckar och liknande ha en fri bredd på minst 0,9 meter, –  vara fri från hinder, samt –  utjämnas med en 0,9–1,0 meter bred ramp till 0-nivå om det finns nivåskillnader vid övergången mellan olika typer av gångytor och platser.


Naturliga ledytor som gräskanter, murar, staket, kanter och fasader kan kompletteras med konstgjorda ledytor till ett sammanhängande ledstråk. Fasta sittplatser med rygg- och armstöd i anslutning till tillgängliga och användbara gångvägar och entréer ökar tillgängligheten och användbarheten för personer med nedsatt rörelseförmåga. Regler om kontraster och markeringar på tomter finns i avsnitt 3:1223 och regler om tillgängliga och användbara entréer finns i avsnitt 3:132. (avsnitt 3:122 BBR)


Exempel på hur fasta lekredskap kan utformas finns i SS-EN 1176-1 och SS-EN 1176 -7.  Exempel på stötdäm- pande underlag och provningsmetoder för stötdämpande underlag finns i SS-EN 1177. (avsnitt 8:93 BBR)


Olyckor med lekredskap har inträffat därför att lekred- skapen varit dåligt utformade, dåligt för ankrade, dåligt underhållna eller vandaliserade, att underlaget varit för hårt eller att redskapen använts på ”felaktigt” sätt. En vanlig typ av olycka med lekredskap är att barn fal- ler från hög höjd mot hårt underlag och får krosskador. Småbarn är ibland utsatta för olyckor genom att äldre barn springer eller cyklar på dem, eller att de springer in framför gungor eller får slag av gungor.


Fasta lekredskap ska anordnas så att risken för person- skador begränsas. Underlaget till gungor, klätterställ- ningar och dylika lekredskap ska vara stötdämpande och i övrigt utformas så att risken för personskador vid en olycka begränsas. (avsnitt 8:93 BBR)


Lekredskap I Boverkets byggregler finns regler om skydd mot olyckor vid fasta lekredskap på tomter.


I skriften Regler för lekplatser och lekredskap beskrivs vilken lagstiftning som är tillämp lig för lekplatser och lekredskap. Lägg märke till att flera lagstiftningar kan vara aktuella vid utformning av lekplatser och lekred- skap. Lekredskap på offentliga lekplatser är varor som omfattas av produktsäkerhetslagen, PSL. Konsument- verket är tillsynsmyndighet över PSL och har till upp- gift att utföra kontroller så att gällande säkerhetskrav uppfylls.


Skriften redogör också för de gemensamma europa- standarderna för lekredskap, som bör jade gälla 1999 och som reviderats 2008. Stan darderna innehåller minimikrav för säkerhet och kan användas vid bedöm- ning av säkerhe ten hos en produkt.


Alla anordningar som bygger på klättermo ment, eller som kan användas för klättring, bör ställas på stöt- dämpande underlag. Ett bra underlag är strid sand med jämn kornstorlek. Klätterredskap bör inte stäl- las i sandlådan eftersom man där använder en typ av sand som klumpar sig (baksand)som blir hård när den packas.


Lekredskap kan planeras och utformas så att de är en naturlig del av lekmiljön. Enkla klätterställen för de minsta barnen kan vara en sten eller ett räcke med låg höjd. Lekredskap för äldre barn kan utformas så att småbarn inte kan ta sig upp där.


Rutschbanor kan anläggas direkt på sluttan de mark och följa terrängen av säkerhetsskäl. Rutschbanor av plåt bör inte ligga mot söder, där de lätt blir brännande heta. De bör ha till räcklig lutning för att regnvattnet ska rinna av.


Underhåll och skötsel av lekplatser Kommunen är lokal tillsynsmyndig het för lekplat- serna i kommunen. Frågor om underhåll och skötsel ska man rikta till kom munen, som ska åtgärda even- tuellt eftersatt underhåll eller fel på de kommunala lekplatser na. De ska också ålägga annan fastighetsäga- re i kommu nen att åtgärda eventuella fel på lekplatser på dennes fastighet.


Behovet av tillsyn på lekplatser är beroende av hur mycket de används. Mer omfattande tillsyn kallas ibland funktionskontroll. Se vidare Säkra lekplatsen Olycksförebyggande utform ning av lekplatser och lek- redskap, SKL 2009.


Kommunen är lokalt tillsynsmyndighet för lekplatserna och ansvarar för frågor om underhåll och skötsel.


Enligt FN-konventionen om barnets rättigheter, barn- konventionen, som Sverige har antagit, är barnet en kompetent individ med egna rättigheter som har rätt till liv och utveckling men också till skydd och trygg- het. Barnet har rätt att få kunskap om sina rättig heter och att få uttrycka sin mening i de frågor som berör dem. Vuxna ska beakta deras åsikter och ta till vara de- ras erfarenheter och väga in dem i sina beslut.


Hur hanterar man riskerna i miljön? Hur före bygger man dem samtidigt som man uppmunt rar barn att vara aktiva? Svaren på dessa viktiga frågor kan vi få både genom att observera och studera barns beteen- den och de skador som de drabbas av och genom att samtala med barn och be dem beskriva sin omgivning och värdera de kvaliteter som finns just där – vad de anser vara bra och dåligt, spännande och farligt. Så- dant samarbete med barn berikar vuxnas kun skaper om barns upplevelser och värderingar och är tillfreds- ställande för barn i och med att barnen deltar i diskus- sionen om sin livsmiljö.


Av riksdagens handlingsplan från 1999 för att förverk- liga barnkonventionen framgår att barn är ”sakkun- niga informanter”. Barn görs också uppmärksamma på olycksrisker, när de själva ombeds rapportera om skador. Detta sker i dag i ett samarbete med FN:s världshälsoorganisa tion, WHO, där enkäter samlas in från svenska skolelever i åldern 11–15 år med frågor om såda na skador, som de fått i skolan och på fritiden och som de sökt läkar- eller sjuksköterskehjälp för. Denna statistik kompletterar skadestatisti ken från sjukhus och läkarmottagningar.


Barnkonventionen fastställer att hänsyn till barns bäs- ta ska komma i första hand i alla åtgärder som påver- kar och får konsekvenser för barn. Hur ska man förstå och främja barns bästa, när det gäller barnsäkerhet?


Länsstyrelsen i Skåne Länsstyrelsen i Skåne län har anslutit sig till reger- ingens sex barnpolitiska mål, som upp rättats utifrån barnkonventionen. Ett av dessa mål är en trygg upp- växt, vilket beskrivs som ”tid med föräldrarna, trygg- het och minskade olycksfall”. Barns säkerhet är alltså intimt förknippad med vuxna, med tillgången och när- heten till vuxna och med vuxnas omtanke om barn.


Hur man kan kommunicera information om säkerhet till barn och unga


En distinktion mellan hur vuxna förstår och uppfattar barns situa- tion, och hur barn själva upple ver och beskriver sin situation, är klargörande. De vuxnas pektiv uttrycker en omsorg om barns bästa, medan barnens perspektiv visar hur barn själva uppfattar och beskriver sin situation.


Samtal med barn När det gäller barnsäkerhet handlar de vuxnas per- spektiv om hur lagar, regler och förordningar kan tillförsäkra barn det skydd och den säkerhet som barn inte själva kan skaffa sig. Forskning kan bidra med kunskap om barns beteenden och upplevelser. Samtal och kontakter med barn, då barn förmedlar sina erfa- renheter, upplevel ser och reflektioner, kompletterar vuxenper spektivet på situationen för barn. Barn kan på olika sätt beskriva konkreta situationer, som de har erfarenheter av, och därmed klargöra för vuxna utifrån sitt eget, barnens, perspektiv hur de uppfattar och för- står specifika risker och faror i dessa situationer.


Kontakten med barn är av största betydelse för att vux- na ska förstå barn och veta hur de bäst samtalar med barn om risker och faror och hur de ska kunna väcka barns uppmärksamhet på oförutsedda farliga eller hotfulla situationer så att barnen själva tryggt kan han- tera dem, ifall de skulle uppkomma. Det krävs en insikt hos vuxna om att barn i olika åldrar, flickor och pojkar, i olika sociala och kulturella samman hang kommuni- cerar på olika sätt, att de ut trycker sig annorlunda än vuxna och förstår på olika sätt vad vuxna säger liksom att de förstår och uppfattar faror och risker på många olika sätt.


Myndighetsgemensamt arbete för barnsäkerhet Allt bättre möjligheter att samla in och sprida informa- tion om barnsäkerhet finns i dag bland annat tack vare samarbetet mellan statliga myndigheter. Barnmiljö- rådet (från 1980) och Barnombudsmannen (från 1993) har haft en viktig roll genom att i samarbete med sina nät verk av myndigheter och ideella krafter befästa sambandet mellan barnets rätt till säkerhet och trygg- het och rätten till utveckling och lek.


Myndigheten för samhällsskydd och bered skap, MSB, har i dag regeringens uppdrag att samordna olika myndigheters barnsäkerhets arbete. I Rådet för barn- säkerhet medverkar 13 myndigheter för utbyte om er- farenheter rörande barnsäkerhet. Dessa myndigheter är: Arbetsmiljöverket, Boverket, Barnombudsman nen (BO), Elsäkerhetsverket, Statens folkhäl soinstitut, Kon- sumentverket, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), Rikspo lisstyrelsen, Skolverket, Sve- riges Lantbruksu niversitet (SLU/Movium), Socialsty- relsen och Sveriges Kommuner och Landsting (SKL). I publikationen Att kommunicera barnsäkerhet (2006:1) redovisar dessa myndigheter hur de ser på frågan om att öka medvetenheten om barnsäkerhet i samhället. Rådet för barnsäker het betonar betydelsen av sam- verkan och sam ordning av myndigheternas insatser, eftersom inte en enda myndighet ”äger” frågan om barns säkerhet. Man understryker också vikten av att kontinuerligt följa upp och utvärdera de insat ser, som görs och att man anger vad som behöver förbättras.


Satsa på hem och fritidsområde Socialstyrelsen framhåller exempelvis att satsningar särskilt behöver göras på hem och fritidsområdet, ef- tersom 80 procent av barno lyckorna sker där. Bara 10 procent av olyckorna inträffar på skoltid och 10 pro- cent under trans porter. Man framhåller också betydel- sen av att nå ut till barn och unga. Man vill göra barn delaktiga i arbetet om barnsäkerhet.


Med hjälp av informationsteknologin och tillgången till Internet kan vi informera om barnsäkerhet i vida kretsar och sprida infor mationen snabbt. Det praktiska arbetet med barnsäkerhet underlättas av de nya möj- ligheter som i dag finns att nå ut till barnen och deras familjer med information liksom att direkt kommuni- cera med barn. När barn alltmer får möjlighet att själva beskriva och visa hur de uppfattar risker och faror i olika konkreta situationer tas ett viktigt steg mot ökad säker het för barn.


Arbete med barn- och ungdomsgrupper Barnombudsmannen, BO, arbetar sedan flera år med särskilda barn- och ungdomsgrupper, ”kontaktklas- ser”, som återkommande tillfrågas om viktiga frågor som rör barns liv, liksom med barn- och ungdomsråd samt expertråd, som man vänder sig till för diskutera med barn och unga kring olika frågor. Här har webb- platsen en stor betydelse. BO använder sig också av Inter net för att chatta med barn, något som man på BO upplever som värdefullt och relativt enkelt i och med att barn och unga idag använder Internet flitigt.


Också Trafikverket har utveck lat en rad olika sam- verkansformer med barn och flera av dem sker via Internet. Trafikverket har utvecklat och genomfört en mängd barnkonsekvensbeskrivningar för att ta reda på effekterna för barn av förändringar i trafiken. Tra- fikverket har kommit mycket långt i sina strävanden att kombinera både ett barn perspektiv på väg- och trafikfrågor och ett bar nens perspektiv på dessa frågor. De understryker vikten av att ha personlig kontakt med barn.


Barn behöver ett skyddsnät med vuxna personer runt omkring sig.


Kontakterna mellan vuxna och barn i vardagsmiljön Vuxennärvaro innebär en trygg het för små barn. Men också för äldre barn och unga innebär närheten till vuxna en möjlighet till snabb hjälp och räddande in- gripanden. Men vuxna finns inte alltid till hands och då är information riktad till barn och unga på platser, som kan med föra risker av olika slag för barn, ett sätt att få dem att uppmärk samma situationen mera nog- grant. På skyltar intill lekplatser, bollplaner, skridsko- banor, dam mar, badsjöar och längs stränder och andra platser utom- och inomhus, där barn och unga ofta vistas, kan uppgifter om exempelvis telefonnummer och kontaktadresser hjälpa barn och unga att få hjälp, om de skulle behöva det.


Lika viktigt som det är att barn och unga vid behov snabbt kan kom ma i kontakt med vuxna, lika viktigt är det att vuxna tar vara på den information som barnen och de unga förmedlar för att om möjligt förebygga framtida risker och olyckor. Sådan information kan skolan ta vara på – se exemplet från Källby Gård i Gö- tene i nästa kapitel – om det är i skolan och i skolans omgivning som olyckorna inträffar eller problemen finns; det kan också vara fritids och dagis som samlar informationen eller ortens trafikmiljöansvariga.


I dag finns olika typer av hjälpmedel – inte minst via elektroniska media – för att lätt samla information och att kommunicera den vidare till andra personer, insti- tutioner eller förvalt ningar, som kan bidra till att öka säkerheten och tryggheten för barn och unga inom- och utomhus – se exemplet med Barn-GIS i nästa ka- pitel.


Barn och unga behöver veta att det finns ett ”skydds- nät” omkring dem och varför att det finns till för deras skull och uttrycker vuxnas omtanke om dem. Denna omtanke ska inte bli eller uppfattas som ett hinder för barn och unga att själva utforska och undersöka sin omgivning, utan ses som ett stöd för deras aktiva ut- forskande och undersökande och en signal om att det finns risker.


Barn och unga söker utmaningar och måste själva möta faror Vad som lär barn något om livet är vad de själva ser, hör och förstår på ett tryggt sätt. Den egna erfarenhe- ten ger dem den bästa, mest lärorika, informationen. Bara barns och ungas egna erfarenheter kan lära dem vad som är riskabelt och vad som är farofyllt och hur de kan klara sig undan i farans stund. De måste lära sig hur de ska möta faror. ”Att barn får lära sig hantera faror är nog vår viktigaste uppgift i skola och hem. Men hur gör man det? Hur gör man det om barn aldrig får möta faror?”, skriver skolgårdsinspiratören i Malmö kommun, Emma Pålsson, och svarar själv på sin fråga genom att citera ur Astrid Lindgrens bok Ronja Rövar- dotter : ”Trilla i älven skulle hon akta sig för, hade Mat- tis sagt, därför skut tade hon med liv och lust på de hala stenarna vid älvkanten, där det bru sade som allra värst. Inte kunde hon gå borta i skogen och akta sig för att trilla i älven. Skulle det vara någon nytta med det, så måste det ju ske vid forsarna och ingen annanstans.”


Betydelsen av lagstiftning för planering med ett barnperspektiv


Barnkonventionen framhåller det generella värdet för barn av en trygg och hälsosam omgivning och fysisk miljö. Barnkonven tionen är ännu inte inarbetad i svensk lagstiftning men svenska lagar ska beakta de värden, normer och krav som uttrycks i den.


Barnkonventionen godkändes av Sverige 1990 Sedan barnkonventionen ratificerades av Sverige 1990 försö ker man på många olika håll i landet tillämpa den i samhällspla neringen. Många försök har blivit engångsförsök. I dag är intres set för barns villkor i sam- hället kanske större än tidigare och vi ser nya projekt med barnmiljöinriktning starta. På de platser, där man genomför barnkonsekvensanalyser, innan man plane- rar och genomför nya åtgärder, ser vi att man åstad- kommer föränd ringar med positiva konsekvenser för barn och unga.


Det är de konkreta förbättringarna i deras vardagsmiljö som ger barn och unga livskvalitet. För att sådana för- bättringar ska få genomslag i alla kommuner återstår att integrera barnperspekti vet i den fysiska plane- ringen och göra barnkonsekvensanalyser till obliga- toriska planeringsunderlag på samma sätt som miljö- konsekvensanalyser är det i dag.


Regeringen har utifrån barnkonventionen formule- rat sex barnpolitiska mål, varav ett handlar om barns trygga uppväxt. Genom att konkretisera och operatio- nalisera detta och övriga barnpolitiska mål i barnkon- sekvensanalyser skulle barn och unga överallt i landet komma att beröras och kunna dra nytta av barnkon- ventionen. I exemplet nedan om Partnerskap för barn- konventionens genom förande visar de enskilda aktiva kommunerna att de haft denna insikt när de förankrat sitt arbete med barn konventionen politiskt. Både för- troendevalda och tjänstemän arbetar aktivt i partner- skapet för att man ska nå de mål man satt upp.


Partnerskap för barnkonventionens genomförande Före ett av de senaste försöken att tillämpa barnkon- ventionen står en sammanslutning som kallar sig Part- nerskap för barnkonventionens genomförande , vilket är en sammanslutning av tolv kommuner.


Partnerskapet har inriktat sitt arbete på tre områden:


1 metoder för att öka barns och ungdomars inflytande


2 barnkonventionens genomslag i den kom munala styrprocessen


3 utveckling av indikatorer för att mäta resulta ten i ar- betet.


Resultat av arbetet har bland annat varit föl jande:


– en samarbetsorganisation för kommunens elevråd har bildats


– ett ungdomsråd har startat med representan ter för alla högstadieskolor och gymnasiet; kommunal-rådet har haft möten med ung domsrådet


– en barnpanel har skapats ”som metod för ungas in- flytande”


– barn från förskolan har fått ge sina synpunk ter på lekplatser i kommunens centrum i samband med en ombyggnad.


Örebro kommun, som varit drivande inom partnerska- pet, gjorde en särskild studie bland skolorna, där man bland annat tog reda på vilka områ den som eleverna upplever som otrygga och vilka de uppskattar och an- vänder mest. Man analyserade samarbetet med elev- erna och konstaterade att det fanns både för- och nack- delar med samarbetet med skolorna. Det gav värdefull information men tog också mycket tid i anspråk.


Kommun ordnar egna kurser för att utveckla arbetet med barnkonsekvensanalyser I Malmö kommun har anordnats kurser för tjänstemän om innebörden i barnkonventio nen och om hur man genomför barnkonsek vensanalyser. Dessa kurser har kommit till stånd på initiativ av projektanställda inom


Malmös satsning ”Lärande för hållbar utveckling” och har väckt intresse i kommunen. Syftet har varit att höja kompetensen hos tjänste män (lokalsamordnare, planeringssekreterare, rektorer och andra) i stadsdelar- na när dessa gör beställningar från fastighetsförvaltare av exempelvis skolgårdsmiljöer. Det finns inget krav att genomföra barnkonsekvensanalyser i stads planeringen i Malmö. Förhoppningen är att kursdeltagarna ska komma att intressera sig för och sträva efter att bevaka barns och ungas intressen i planeringen.


Barn-GIS – ett nytt och enkelt planeringsinstrument En svårighet i planerares samarbete med barn och unga som ofta förs fram är att detta tar lång tid i an- språk. I dag finns hjälpmedel som underlättar samar- betet mellan barn, unga och planerare och kan göra detta snabbt, smidigt och rutinmässigt. Ett hjälpme- del, som utveck lats för att underlätta samarbetet, är det som kallas för Barn-GIS. Denna planeringsme tod har utvecklats av landskapsarkitekter och forskare vid


Farliga och otrevliga platser elever och lärare åk 5 och 9 Örbyhus ht 06. (Inst. för stad och land, rapport 1/2010. Guide till Barnkartor i GIS - ett verktyg för barns inflytande i stads- och trafikplanering.  Copyright Lantmäteriet.


Sveriges lantbruksuniversitet, SLU, i Uppsala. Barn- GIS utgörs av digitala kartor, som kan lagras i stadspla- nerares vanliga geografiska informationssystem, GIS. De förutsätter därför inte någon ny planeringsmetod eller nya plane ringsrutiner.


Barn-GIS är utvecklat i skolmiljö för elever och lärare. Det finns Barn-GIS för barn i åldern 10–12 år och Barn-GIS för tonåringar. Barn-GIS innehåller en digital karta, på vilken barn mar kerar platser som planerare vill ha kunskap om, liksom en inbyggd enkät för even- tuellt kom pletterande information med kommentarer till markeringarna på kartan.


Följande planeringssituationer föreslår land- skapsarkitekterna, själva med erfarenhet från fysisk planering, för Barn-GIS:


• i översiktlig planering, grönstrukturplane ring, plane- ring av skötsel och underhåll av allmänna ytor.


• inom stadsplaneringen inför förtätning eller expan- sion av en stadsdel/ort


• vid lösningen av särskilda problem – exem pelvis tra- fikplanering, trygghetsproblem


• inför förändringar i skolans/bostadsområ dets när- miljö.


Barn-GIS har prövats i olika planeringssi tuationer, bland annat avseende trafiksäkerhet för barn på Örby- hus skola i Tierps kommun. I denna trafiksäkerhetsstu- die framkom att Barn-GIS kan utgöra en del i arbetet med barnkon sekvensanalyser genom att metoden passar bra för kartläggning och tolkning av trafiksä- kerhetssituationer såsom barn uppfattar dem. Man konstaterar att det är i planeringens tidiga skede som metoden passar in och har särskilt stort värde.


Viktigt att utvärdera miljöer för barn och unga och att ta vara på kunskapen I slutet av 1990-talet gjordes en utvärdering av sex nybyggda bostadsområden i Stockholm utifrån ett barnperspektiv. Kvaliteterna i utom husmiljön för barn i de nya bostadsområdena granskades. Resultatet pu- blicerades i rapporten. Kan ni gå ut och leka? Barns ut- omhusmiljö i Stockholms nybyggda innerstad . För varje bostadsområde beskrevs och sammanfattades vilka kvaliteter som är viktiga för att barn på ett tryggt och säkert sätt ska kunna vistas ute i sina bostadsområden, vad som var bra och vad som kunde bli bättre i de olika områdena. Rappor ten riktar sig till planerare och ar- kitekter med enkla och klara råd om, vad som gör en utom husmiljö bra för barn. Följande tips lämnas till planerare och arkitekter:


• ”Barns behov och intressen ändras med deras ålder


• Planera för barns utevistelse under alla årsti der och alla väder.


• Barn ska lätt kunna ta sig till platser. Tänk på hur deras verklighet ser ut med promenader till bland annat skola, lekplats och naturområden.


• Använd topografin för att skapa spännande och an- vändbara platser.


• Skapa omväxlande miljöer med olika sorters mate- rial.


• Glöm inte detaljerna och utsmyckningarna som barn kan relatera till på sin egen skala, utforska och ha som igenkänningstecken.


• Skapa möjligheter till social samvaro utom hus.


• Skilj barn och bilar åt. Små barn har rätt till en helt trafikfri lekmiljö.


• Se till att lekplatser och gångvägar inte fung erar som cykelgenomfarter.


• Använd kvalitetsprogrammet till att förankra frågor om funktioner för barn som tillgänglig het, trygghet och lekmiljöer.


• Kommunicera mera med de boende. Berätta hur området planerats – gör människor enga gerade i sin omgivning. Lyssna till de boendes åsikter och idéer, de känner området väl.


• Följ upp projekt i praktiken. Budgetera redan från början för uppföljningar och förbättringar och låt sedan de boende vara med i processen.”


Genomgången av bostadsområdenas kvali teter och möjligheter är kunskap som kan tas till vara i en data- bank med ett eget utrymme för varje bostadsområde där liknande information är samlad. Denna databank skulle sedan lätt kunna anlitas, när man vill ta reda på något om bostadsområdet och/eller tillföra ny informa tion av betydelse för bostadsområdets kva- litet. Att en sammanställning av information är be- tydelsefull för beslut om åtgärder men även för kom- munikationen med berörda intressenter visar nästa exempel.


Barn och vuxna samarbetar om säkerheten och tryggheten på sin skola – Källby Gård Källby Gård skola i Götene kommun har av FN:s världshälsoorganisation, WHO, som första skola i värl- den certifierats som ”a safe school”, en säker och trygg skola. I sin handbok Välkom na till Källby Gård i Götene kommun beskriver man sitt systematiska arbetsmiljö- arbete. Arbetet med säkerheten för barnen sker i fle ra steg. I alla dessa steg är barnen involverade så att frå- gan om deras säkerhet blir en sak såväl för dem själva som för skolans personal. När ett barn skadas samtalar skolsköterskan med bar net om händelsen för att få kännedom om hur skadan uppkommit och för att höra hur barnet uppfattat situationen. Skolbarnen fyller själva i en blankett, som de lämnar till skolsköterskan, där de beskriver hur de skadats. På blanketten mar- kerar de på en teckning över kroppen var på kroppen skadan skett – och de markerar på en karta över skolan var olyckan inträffade – inom- eller utomhus. Skolskö- terskan samman ställer informationen. Alla olyckor och tillbud blir registrerade.


På en karta sammanställs de farliga plat serna på sko- lan och i skolans närhet. Denna karta finns tillgänglig för alla barn och lärare på skolan att se och uppmärk- samma. Också annat material över olycksfallsplatser sam manställs och delas ut till eleverna på skolan. I ett stapeldiagram visar man exempelvis att de flesta ska- dorna sker på bollplanen, därefter på rutschkanan och linbanan.


Varje månad rapporterar skolsköterskan till rektor och arbetsmiljögruppen om inträffade skador. I arbetsmil- jögruppen ingår elevskydds ombud, rektor och skolans skyddsombud. Syftet med denna satsning på kommu- nikation om skadetillfällena och skadesituationerna på skolan är att öka medvetenheten hos skolbar nen om vilka risker som finns och om hur de kan undvika dem.


Vikten av att skapa lika villkor för barn och unga De finns flera exempel på strävan att följa barn- konventionens uppmaning att skapa sådana villkor i samhället att barns bästa befordras. För att dessa exempel inte ska bli engångsförsök utan förändra för- hållandena för barn långsik tigt behövs politiska beslut. Exemplet ovan om partnerskap mellan några kom- muner visar att i partnerskapet finns denna insikt. Ett politiskt beslut behövs för att alla barn ska omfattas av samma omtanke och få samma goda livsvillkor.


Trygghet och säkerhet i dess många olika aspekter är grundläggande för att barn och unga ska ha det bra, växa, utvecklas och själva vilja sträva efter ett gott liv för sig och för andra i samhället. Omsorgen om barn gäller i kon kreta detaljer som hur byggnader och platser utformas, förvaltas och utrustas liksom i mera principiella sammanhang, som att lyssna till och respektera barn och deras behov och att på bästa sätt uppmärksamma och ta tillvara deras erfarenheter av att som barn och unga leva i vårt samhälle.


Aldenberg, Elisabeht (1998). Med fokus på idrottsskador: självrapporterade skador bland 11–15 åringar. Tabellrapport från Skolbarns hälsovanor 1997/98. (Folkhälsoinstitutet: 2003:43). ISBN: 91-7257-234-5. Tillgänglig: http://www.fhi.se/PageFiles/7015/med-fokus-pa-idrottsskador.pdf (2011-01-04)


Berglund, Ulla & Nordin, Kerstin (2007). Barnkartor i GIS – ett verktyg för barns inflytande i planeringen. (Gröna fakta 2007:4). Alnarp: Movium, SLU


Berglund, Ulla & Nordin, Kerstin (2010). Guide till Barnkartor i GIS – ett verk- tyg för barns inflytande i stads- och trafikplanering. (Rapporter, Institutio- nen för stad och land, SLU : 2010:1) ISBN: 978-91-85735-19-8. Tillgänglig: http://www.sol.slu.se/publikationer/rapport 1_2010.pdf (2011-01-04)


Berglund, Ulla & Nordin, Kerstin Nordin och Malin Eriksson (2009). Barn- kartor i GIS och trafiksäkerhet. Ett forskningsprojekt i samarbete med Örbyhus skola. (Rapporter, Institutionen för stad och land, SLU: 2009:1). ISBN: 978-91-85735-12-9


Björklid, Pia (1992). Barns och ungdomars upplevelser av trafiksäkerhet i olika närmiljöer. En intervjustudie från tre boendemiljöer med olika tra- fiktekniska lösningar. (TFB-rapport 1992:2). Stockholm: Lärarhögskolan.


Björklid, Pia (2007). Barnkonsekvensanalys – erfarenheter och visioner. Väg- verksregionernas Barnkonsekvensanalyser: en processutvärdering. Stock- holm: Lärarhögskolan i Stockholm, ISBN: 978-91-7656-651-0


Björklid, Pia & Nordström, Maria (2009). När kommer barnen in i stadspla- neringen? Miljöforskning nr 1, http://miljoforskning.formas.se/sv/Num- mer/April-2009/Innehall/Tema-Nar-stader-vaxer/Nar-kommer-barnen- in-i-stadsplaneringen/


Boverket (1996). Barnsäkerhet i byggnader. Karlskrona: Boverket. ISBN 91-7147-204-5


Boverket (2000). Barnsäkra brunnar. Karlskrona: Boverket.  ISBN 91-7147- 575-3. Tillgänglig: http://www.boverket.se/Om-Boverket/Webbokhandel/ Publikationer/2000/Barnsakra-brunnar/ (2011-01-04)


Boverket (2000). Unga är också medborgare – om barns och ungas inflytande i planeringen. Karlskrona: Boverket. ISBN 91-7147-595-8


Boverket (2002). Barnsäkra containrar. Karlskrona: Boverket. ISBN 91-7147-654-7. Tillgänglig: http://www.boverket.se/Om-Boverket/ Webbokhandel/Publikationer/2002/Barnsakra-containrar/ (2011-01-04)


Boverket (2004), Boken om lov, tillsyn och kontroll: allmänna råd 1995:3 änd- rad genom 2004:2. (3. uppl.). (Boverkets allmänna råd: 2004:2) Karlskrona: Boverket. ISBN 91-7147-853-1. Tillgänglig: http://www.boverket.se/Om- Boverket/Webbokhandel/Publikationer/2004/Boken-om-lov-tillsyn-och- kontroll/ (2011-01-04)


Boverket (2005). Enklare utan hinder. Karlskrona: Boverket. ISBN 91-7147- 857-4. Tillgänglig: http://www.boverket.se/Om-Boverket/Webbokhandel/ Publikationer/2005/Enklare-utan-hinder-/ (2011-01-04)


Boverket (2007). Bostadsnära natur: inspiration och vägledning. Karlskrona: Boverket. ISBN 978-91-85751-35-8. Tillgänglig: http://www.boverket.se/ Om-Boverket/Webbokhandel/Publikationer/2007/Bostadsnara-natur/ (2011-01-04)


Boverket (2008). Regelsamling för byggande, BBR 2008, Boverkets byggregler (BFS 1993:57 med ändringar) . Karlskrona: Boverket. ISBN 978-91-86045- 03-6. Tillgänglig: http://www.boverket.se/Om-Boverket/Webbokhandel/ Publikationer/2008/Regelsamling-for-byggande-BBR-20081/(2011-01-04)


Boverket (2008). Regler för lekplatser och lekredskap , Broschyr. Boverket i samverkan med Konsumentverket och Sveriges Kommuner och Lands- ting


Cardell, Eva & Ader, Anders (2007). Välkomna till Källby Gård i Götene kom- mun : en liten handbok för dig som vill utveckla arbetsmiljön på din skola. Tillgänglig: www.av.se/dokument/Teman/Skola/Kallbysafe.pdf (2011-01- 04)


Cederborg, Ann-Christine (2000). Barnintervjuer: vägledning vid utred- ningsarbete. Stockholm: Liber. ISBN 91-47-04964-2


Cele, Sofia (2006). Communicating Place: Methods for Understanding Children’s Experience of Place. (Elektronisk). Diss. Stockholm: Stockholms universitet. ISBN 9789185445462.


Faskunger, Johan (2008). Barns miljöer för fysisk aktivitet: samhällsplanering för ökad fysisk aktivitet och rörelsefrihet hos barn och unga. (Statens folk- hälsoinstitut: 2008:33). Östersund: Statens folkhälsoinstitut). ISBN 978-91-7257-586-8. Tillgänglig: http://www.fhi.se/PageFiles/3850/ R200833_barns_miljoer_for_fysisk_aktivitet_webb.pdf (2011-01-04)


Gummesson, Mats (2007). Barns säkra tillgänglighet till skolan. (Publikation, Chalmers tekniska högskola, Institutionen för arkitektur: 2007:2) Licc. Göteborg: Chalmers Tekniska Högskola. Tillgänglig: http://www.vv.se/Pa- geFiles/9356/barns_sakra_tillganglighet_till_skolan.pdf?epslanguage=sv (2011-01-04)


Hansen, Mogens & Nagböl, Sören (2008). Det ny skoleliv: om krop, rum, be- vaegelse og pedagogik. Århus: Klim. ISBN 978-87-7955-620-1


Harvard, Ingegerd (2006). Mer åt fler på lekplatsen: bra lekplats för barn med funktionshinder blir bättre lekplats för alla. Stockholm: Sveriges kommu- ner och landsting. ISBN 91-7164-141-6


Henriksson, Sven Erik & Castenfelt, Ronald (2009). Säkra lekplatsen: olycks- förebyggande utformning av lekplatser och lekredskap. (4., omarb. uppl.) Stockholm: Sveriges kommuner och landsting. ISBN 978-91-7345-207-6


Herfelt, Susanne. (2007). Nordisk samarbede som löftestang. Miljö og sund- hed for börn i börnehaver. (Rapport ANP 2007:721)  Köbenhavn: Nordisk Ministerrådet.  Tillgänglig: http://www.norden.org/no/publikasjoner/ publikasjoner/2007-721 (2011-01-03)


Karsten, Luchien (2005). It all used to be better? Different generations on continuity and change in urban children’s daily use of space. Children’s Geographies, vol. 3, no. 3, p. 275-290. Abingdon : Carfax.


Kylin, Maria (2004). Från koja till plan: om barnperspektiv på utemiljön i planeringssammanhang, Diss. Alnarp: SLU. ISBN 91-576-6754-3. Tillgäng- lig: http://epsilon.slu.se/a472.pdf (2011-01-04)


Lenninger, Anna & Titti Olsson (2006) Lek äger rum. Planering för barn och ungdomar. Formas. ISBN 978-91-540-5957-7.


Lenninger, Anna (2008) Barns plats i staden. Movium. ISBN 978-91-85911-65-3.


Lindberg, Maria (2008). Barnkonsekvensanalyser i Länsstyrelsens beslutsfat- tande:  vägledande riktlinjer. Skåne: Länsstyrelsen. Tillgänglig: www.m.lst.se (2011-01-04)


Lindgren, Astrid (1981). Ronja Rövardotter. Stockholm: Rabén & Sjögren ISBN 978-91-29-66748-6


Lindholm, Gunilla (1995). Skolgården – vuxnas bilder, barnets miljö. Diss. (Stad & Land: 129) Alnarp: SLU


Mårtensson, Ferdrika (2004). Landskapet i leken: en studie av utomhuslek på förskolegården. Diss. Alnarp: SLU. ISBN 91-576-6489-7. Tillgänglig: http://epsilon.slu.se/a464.pdf (2011-01-04)


Nationellt centrum för lärande från olyckor & Räddningsverket (2005). Olyckor i boendet. Skadestatistik och risker. (NCO: 2005:8). Karlskoga: NCO & Karl- stad: Räddningsverket.


Nilheim, Jens (1999). Kan ni gå ut och leka? Barns utomhusmiljö i Stockholms nybyggda innerstad. Stockholm: Kungliga Tekniska Högskolan.Institutio- nen för infrastruktur och samhällsplanering, Avdelningen för Regional Planering. Examensarbete.


Nilsson, Nic (2006). Det saknade barnperspektivet i planeringen. Karlstad: IPA- Barns rätt till lek. ISBN 91-975129-1-5


Nordström, Maria (2005). Platsintressets skiftande innebörder för barn under uppväxten. I Johansson, Maria & Küller, Marianne (red.) Svensk miljöpsy- kologi. Lund: Studentlitteratur. ISBN 91-44-03424-5


Nordström, Maria (2010). Children’s Views on Child-Friendly Environments in Different Geographical, Cultural and Social Neighbourhood. Urban Studies, vol. 47. no. 8, p. 514–528. Tillgänglig: http://www.hphpcentral. com/wp-content/uploads/2010/09/Urban-Studies-47-2010-Childrens- Views.pdf (2011-01-04)


Räddningsverket (2007). Barn och unga ska fritt och säkert kunna leva och ut- vecklas: ett myndighetsgemensamt inriktningsdokument. Karlstad: Rädd- ningsverket. ISBN 978-91-7253-365-3. Tillgänglig: http://www2.msb.se/ Shopping/pdf/23490.pdf (2011-01-04)


Schyllander, Jan (2007). Olycksfall bland barn och ungdomar. (NCO 2007:6). Karlskoga: NCO & Karlstad: Räddningsverket. Tillgänglig: http://www. msb.se/RibData/Filer/pdf/23274.pdf (2011-01-04)


Strandlund, Lovisa. (2008). Säkra skolvägar: jämförelse av två nybyggda bo- stadsområden. Magisteruppsats på Samhällsplanerarlinjen, Kulturgeo- grafiska institutionen, Stockholms universitet, Stockholm.


Trivector (2006). Att kommunicera barnsäkerhet: intervjustudie med fjorton myndigheter – om kunskapen att kommunicera säkerhet med barn. (Tri- vector rapport: 2006:1). Lund: Trivector


Örebro kommun (2004). Rapport om tre års samarbete kring barnkonventio- nen. Tillgänglig:  htttp://www.orebro.se/barnkonventionen (2011-01-04)


I vårt samhälle fäster vi stor vikt vid att värna om barns liv, hälsa och rättigheter. Barn är speciellt utsatta för olycksrisker genom att de inte har samma möjligheter och förmåga att skydda sig som vuxna. Den här boken handlar om hur vi kan planera, utforma och underhålla byggnader och deras närmaste omgiv- ningar så att barn kan leva och utvecklas utan att skadas. Boken ger exempel på hur byggnader och utemiljö kan utformas barnsä- kert samtidigt som barnets rättigheter tillgodoses.


Boken kan vara ett praktiskt stöd vid utformningen av bostäder och byggnader inklusive utemiljön med barnsäkerhet som huvud- fokus. Den vänder sig till dig som är arkitekt, byggnadsingenjör, byggare, fastighetsägare, förvaltare och till politiker och tjänste- man på regional eller kommunal nivå. Den kan också vara läsvärd för dig som är förälder och som vill veta mer om barnsäkerhet.


Aktiva och kompetenta byggherrar är avgörande för en hållbar utveckling av den byggda miljön. Byggherren är den som leder utvecklingen av ett byggnads- och anläggningsprojekt från idé till genomförande. Som beställare väljer byggherren aktörer och avgör villkor i processerna från planering till idrifttagning. Som före- trädare för ägare, kunder och samhällets krav skapar byggherren redan i tidiga skeden förutsättningar för övriga aktörer under byggprocessen och även i den långsiktiga förvaltningen.


Byggherrerollen ställer höga krav på kompetens, både teoretiska kunskaper och praktisk erfarenhet från alla leden i planering, projektering, byggande och förvalt- ning. Därför är det viktigt att redan tidigt i grundutbildningen skapa förståelse för byggherrerollen och kravet att byggherren ska ha helhetssyn och förmåga att leda aktuella processer. Denna förståelse är också nödvändig för elevernas senare val av inriktning och fortsatta karriär inom ett livslångt lärande.


Den här informationsskriften om byggherrens roll och uppgifter vänder sig i för- sta hand till elever och lärare vid högskolor och universitet som stöd i undervis- ningen och inför valet av yrkesinriktning. Fördjupad information i ett appendix vänder sig till den som vill veta mer. Det kan till exempel vara forskare inför dia- log med verksamma byggherrar i anslutning till demonstrationsprojekt av olika slag. Skriften kan även vara till nytta för yrkesverksamma byggherrar och andra som på olika sätt berörs av byggherrerollen.


Skriften har sammanställts av ByggherreForums arbetsgrupp för FoU och hög- skolekontakter. Informationen bygger till viss del på tidigare arbeten inom Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA) som överförts till ByggherreForum av IVAs Byggherreråd.


Arbetsgruppen för FoU och högskolekontakter har bildats med särskild uppgift att utveckla samverkan med högskolor och universitet. I gruppen ingår Martin Bergdahl (Landstingsfastigheter Dalarna), Gillis Edholm (SABO), Anders Linde- borg (AstraZeneca), Lars Redtzer (Banverket) och Stefan Sandesten (Byggherre- Forum). Björn Svedinger (Research AB) är sekreterare. I arbetet har synpunkter även inhämtats från Sven Fristedt (Posten) och arbetsgruppens kontaktpersoner på de tekniska högskolorna.


Byggherren har en nyckelroll för en hållbar utveckling inom samhällsbyggnads- sektorn. Rollen ställer stora krav på kompetens. Byggherren ska utveckla ett byggprojekt från idé till genomförande så att kraven från ägare, kunder och samhället tillgodoses.


Byggherren är spindeln i nätet och ansvarig för helheten. Det är ingen överdrift att påstå att en kunnig byggherre har många strängar på sin lyra. Det gäller både byggherrefunktionen i dess helhet och de speciﬁka roller som byggherren har, bland annat som beställare, projektledare, projekteringsledare och byggledare. För att klara av sin uppgift behöver byggherren kompetens inom en rad olika ämnesområden: teknik, arkitektur, ekonomi, juridik och sociala ämnen. Rollen som coach i processen ställer också krav på ledarskap.


Byggherren står för den helhetssyn som ﬁnns bakom varje byggnad och anlägg- ning (väg, bro etc) från idé till förverkligande, över användning och ändringar och avslutningsvis till rivningen. Denna helhetssyn omfattar också anpassningar till krav från samhälle, ägare, verksamheter och nyttjare. Det gäller även frågor om tekniska system och samverkan med specialister. Helhetssynen gör att det redan i tidiga skeden kan skapas lämpliga förutsättningar för aktörerna i bygg- processen, under användningstiden och i den långsiktiga förvaltningen. Byggherrerollen – drivkraft för förändring


Byggherren som för- ändringsagent har ansvar för helheten (Från Byggherren i fokus, IVA)


Byggherrefunktionen är viktig drivkraft för förändring. Visionen är en aktiv och kompetent byggherre som förändringsagent inom sektorn. Målet är en hållbar utveckling av den byggda miljön, såväl när det gäller samhällets miljömål som sociala aspekter och ekonomi i vid mening. Med sin helhetssyn har byggherren en nyckelroll för en hållbar utveckling i sektorn.


 Byggherren som ägare och ﬁnansiär avgör vilken långsiktig kvalitet som  erbjuds kunden, och hur kraven från kunder och samhälle ska tillgodoses.


 Byggherren som beställare av byggsektorns tjänster och produkter är den som  styr processen från idé till genomförande och skapar förutsättningar för


användningen och den tekniska förvaltningen.  Byggherren bestämmer genom sitt val av samarbetspartner vilka kompetenser  som involveras i processen.


En byggherre med vilja och kompetens har stora möjligheter att agera som aktör på en kundorienterad marknad. Som beställare kan byggherren bli en stark ledare och drivkraft för sektorns förnyelse och utveckling. En aktiv byggherrefunktion är avgörande för att sektorn ska utvecklas mot ökat ansvarstagande och bättre kvalitet samt ökad produktivitet och konkurrenskraft. Byggherrefunktionen kan utformas på olika sätt, med egna resurser eller med stöd av konsulter.


Omfattande ansvar på byggherren Byggherre är enligt plan- och bygglagen (PBL 1995) ”den som för egen räkning utför eller låter utföra byggnads-, rivnings- eller markarbeten”. ByggherreForum har vidgat deﬁnitionen till att ”byggherre är också den som tolkar och översätter den egna verksamhetens (nyttjarens) behov, förväntningar och önskemål till krav och förutsättningar för byggnads- och anläggningsprojekt baserade på samhällets villkor för hållbart byggande”.


Enligt PBL har byggherren som juridisk eller fysisk person ansvar för att ”se till att arbetena utförs enligt bestämmelserna i denna lag och föreskrift som meddelas med stöd av dess bestämmelser”. Ansvaret gäller funktion, gestaltning, tekniska lösningar och kontroll av genomförandet. Arbetsmiljölagen ger byggherren ansva- ret att samordna projektering och byggande så att arbetsmiljön är tillfredsstäl- lande både under byggtiden och under användningsskedet. Miljöbalken pekar på byggherren när det gäller tillstånd och skador under byggtiden samt deﬁnierar uppgiften att ”tillhandahålla lokal/bostad” som en verksamhet som ska uppfylla miljöbalkens krav.


Byggherren företräder alltså både ägaren och slutkunden. Det är byggherren som ansvarar för att samtliga krav från ägare, kunder och samhället tillgodoses i ett byggnads- eller anläggningsprojekt, från idé till genomförande. Det är byggherren


som beställer byggbranschens tjänster och produkter, styr byggprocessen och ska- par förutsättningar för brukande och förvaltning under en lång användningstid.


Olika affärsidéer och organisation Byggherren kan vara ett statligt verk, en kommun, en industri eller en fastighets- ägare i form av ett företag eller en privatperson. Hos professionella byggherrar med kontinuerlig byggverksamhet är byggherrefunktionen som regel en tydlig del av organisationen. När det gäller kontinuerlig lokalanpassning ﬁnns byggherre- rollen ofta som en funktion inom den tekniska förvaltningens organisation för skötsel, drift och underhåll. Många så kallade engångsbyggare är formellt bygg- herrar i lagens mening, men väljer att handla upp en konsult för byggherrerollen eller låter entreprenören ta på sig även den funktionen.


I diskussioner om byggherrerollen används ofta begreppen brukarbyggherre, förvaltarbyggherre och försäljarbyggherre – med sina respektive olika krav och förutsättningar. Med brukarbyggherre menas företag inom till exempel industri- och kontorsverksamhet som använder fastigheter för ändamål som har stora krav på ﬂexibilitet, men utan krav på eget ägande. Förvaltarbyggherrar karakteriseras av långsiktig verksamhet med egen förvaltning av till exempel bostäder, offentliga lokaler eller olika typer av anläggningar. Försäljarbyggherrar (”developers”) har som affärsidé att snarast efter avslutat projekt avyttra fastigheten till en annan ägare, till exempel en bostadsrättsförening.


Byggherrefunktionen är mycket viktig för helhetssyn och långsiktighet, oavsett vilken affärsidé som är aktuell och oavsett hur funktionen är organiserad. Synsät- tet gäller även tillämpningar inom ”facility management” som uttryck för ett totalåtagande ur ett kundperspektiv, och för ”fastighetsföretagande” som uttryck för en helhet ur ett ägarperspektiv. Byggherrerollen är då som regel kopplad till investeringar i nyproduktion och större ändringar samt rivning.


Byggherren i byggprocessen Ett projekt kan initieras på många olika sätt. Idéarbetets inledande fas syftar till att kartlägga förutsättningar och om det behövs en investering i en byggnad eller anläggning. Förstudiens principbeslut om att inleda en investeringsprocess kan sägas vara projektets starttidpunkt, och också den tidpunkt då byggherren träder in på arenan. Formerna för denna projektstart varierar mycket inom sektorn. I många fall är den formella beteckningen ”byggherre” inte vedertagen förrän den används i samband med ansökan om bygglov.


Investeringsprojektet kallas i fortsättningen för byggprojektet. Det genomförs i form av en byggprocess som omfattar planering, projektering och byggande samt överlämnande till förvaltning. För ﬂergångsbyggherren är detta återkommande rutiner, vilket motiverar insatser för verksamhetsutveckling med utvärderingar och ständiga förbättringar.


Ett byggprojekt kan liknas vid en teaterföreställning med en ny pjäs som genom- förs utan repetition, på en ny scen och med nya skådespelare som inte känner varandra. Genomförandet är ett rollspel där varje aktör måste kunna sin roll, men också kunna spela sin egen roll i samverkan med övriga aktörer. Vid en total- entreprenad kan byggherrens roll jämföras med teaterchefens och författarens. Vid en delad utförandeentreprenad liknar byggherren mera regissören. Det är byggherren som väljer formen för genomförandet.


I byggherrens uppgift ingår att deﬁniera projektet, att skaffa de tillstånd som krävs och att säkerställa resurser, både ekonomiska och andra. Denna inledande fas kallas ofta ”produktbestämning” och inkluderar ett programarbete i syfte att identiﬁera mål och krav på funktioner (strategiskt program) samt att översätta dessa i byggtermer (operativt program). Detta skede kan också innefatta förslag, som till exempel arkitektskisser och tekniska systemhandlingar.


Nästa fas kallas ”produktframställning”. Då genomför byggherren upphand- lingar av konsulter och entreprenörer för projektering och byggande. Beroende på vilken genomförandeform som har valts ska byggherren också leda genomföran- det och svara för idrifttagning och överlämnande till förvaltningsorganisationen. Byggherren ska dessutom se till att kontroll, besiktning och provning utförs i till- räcklig omfattning, och att kontrakterade villkor om dokumentation, garantier och andra åtaganden är uppfyllda. Till slut ska byggherren också utvärdera och återföra erfarenheter som utgångspunkt för förbättringar i kommande projekt.


Byggherren ska greppa hela kvalitetskedjan Rådet för byggkvalitet har illustrerat byggprocessen med en ”kvalitetskedja”. Den uttrycker ett synsätt som rymmer både ”rätt produkt” (byggnad, anläggning, funktion) och ”rätt process”. ”Rätt” är vad kunden i varje led i kedjan har beställt. Byggherren är den aktör som ska ta initiativet till ett samlat grepp som omfattar hela kvalitetskedjan, från kundernas krav till den levererade produkten, och dess- utom genomföra utvärdering och erfarenhetsåterföring.


Byggherrens ansvar för ”rätt användning” kräver nära samarbete med den tek- niska förvaltningen. För att förvaltningen ska bli effektiv och resurssnål måste byggnaden eller anläggningen vara anpassad till kraven på skötsel, drift och underhåll. Det pågår arbete för längre garantier med avtal om så kallad garanti- förvaltning för att säkerställa leverantörernas villkor. Detta kommer att förstärka byggherrens uppgifter i samband med användningen. För verksamhetslokaler till- kommer vissa krav på ﬂexibilitet, eftersom det behövs anpassningar till ändrad eller ny verksamhet.


Kvalitetskedjan Byggherren måste greppa hela ”kvalitetskedjan” som länkar samman alla de beslut och aktiviteter som fordras för att nå målet nöjda kunder och ständiga förbättringar.


I avsnittet ”Byggherren och omvärlden” ﬁnns det mer att läsa om byggherrens relationer till ägare, kunder och samhälle samt branschens aktörer. Byggherrens mer speciﬁka uppgifter under processens olika skeden vidareutvecklas i avsnittet ”Byggherren i byggprocessen” i Appendix.


Den ursprungliga betydelsen av ordet byggherre är ”den som härskar på bygget” med rötter från 1600-talet. Byggherren svarade då för all produktion med hjälp av arkitekt och byggmästare, innan byggnaden/anläggningen överlämnades till en relativt passiv förvaltning. Idag är både tekniska lösningar och genomförande- processer mer komplicerade. Det ställer helt andra krav på helhetssyn, samverkan mellan specialister och medverkan av en aktiv förvaltning.


Byggherrerollen har en tid varit anonym, men genomgår idag en renässans när det gäller bostäder och anläggningar. Samtidigt väljer många industriföretag inom övrigt näringsliv att minska sin egen byggherrekompetens. Några stora ﬂergångs- byggherrar lyfter fram en kompetent byggherrefunktion som del av sin affärsidé. Fastighetsföretag söker en ny balans mellan byggande och förvaltning, där kom- petensen att agera byggherre kan betraktas som en resurs för både nyproduktion och ändringar. Engångsbyggherren är ofta hänvisad till extern kompetens, och har därför behov av att konsultmarknaden förnyas. En delvis ny aktörsgrupp ikläder sig byggherrerollen, nämligen konsulter och entreprenörer med ”manage- ment”- och ”developer”-inriktning.


Utmaningar för framtiden Inför framtiden möter byggherren nya utmaningar på många områden. Det gäller till exempel samhällets krav i lagstiftning och regelverk, teknisk utveckling och nya möjligheter genom IT-tillämpningar i processer och slutprodukter. Det gäller särskilt kraven på en hållbar utveckling där lokala opinioner gör sin stämma hörd på nya sätt. Det gäller också nya former för samverkan med både kunder och leverantörer. Längre garantier ställer nya krav på samverkan med förvaltningen.


Internationaliseringen och EU-samarbetet ökar möjligheterna till konkurrens i upphandlingar, men också utländskt ägande i Sverige och svenskt byggande ut- omlands i samband med export och bistånd. Det ställer nya krav på språk och kunskaper om andra länders regelverk och kulturer. Det ﬁnns också skäl att upp- märksamma skillnader i byggherrens status i olika länder, till exempel när det gäller synen på byggherrens respektive arkitektens ansvar.


Byggherrerollen behöver således utvecklas på många sätt med krav på ny och vid- gad kompetens med en internationell dimension. Byggherren måste alltmer förstå sin roll inom ägarens verksamhetsidé och sitt ansvar gentemot kunder, brukare, hyresgäster och samhälle – utöver uppgiften att styra byggprocessen. Detta ställer krav på bred kompetens med helhetssyn och förmåga att samverka. Samma krav på kompetens gäller också de personer och leverantörer som byggherren samar- betar med.


Byggherrerollens renässans fordrar således kompetensutveckling för både yttre och inre effektivitet och för anpassning till nya förutsättningar. Det är viktigt att förståelsen ökar inom hela sektorn både för byggherrens roll och för kraven på kompetens. Den ökade förståelsen måste skapas redan i grundutbildningen. En stärkt byggherrekompetens är avgörande för sektorns förnyelse, och den är nödvändig om det ska kunna ske en anpassning till samhällets krav på effektivi- tet, miljöhänsyn och andra kvaliteter.


Byggherren avgör långsiktig lönsamhet Det är ytterst byggherrens kompetens, det vill säga kunskap och förmåga att agera, som avgör om en byggnad eller anläggning blir lönsam i ett långsiktigt perspektiv. Byggherren väljer lokalisering, utformning och tekniska egenskaper. Hans val är avgörande för kostnaderna för investering, drift och underhåll, men också för intäkter, samhällsnytta och värdet på fastighetsmarknaden. Med hänsyn till den långsiktiga lönsamheten måste byggherren också tänka på ﬂexibiliteten hos bygg- naden eller anläggningen så att det går att tillgodose nya behov som kan uppstå under den ofta mycket långa livslängden.


I Sverige ﬁnns det totalt närmare 700 miljoner kvadratmeter bostäder och lokaler av olika slag. Till det kommer infrastruktur för vatten och avlopp, hantering av avfall, energiförsörjning, transporter (bil, tåg, båt, ﬂyg) och kommunikationer (tele, IT). Den totala driftkostnaden uppskattas till närmare 150 miljarder kronor. Kostnader för underhåll och investeringar i byggnader och anläggningar uppgår för närvarande till storleksordningen 200 miljarder kronor per år.


I byggprojekt får investeringar i många fall konsekvenser i 50–100 år. Som bestäl- lare påverkar byggherrekollektivet både investeringar och årskostnad på ett sätt som kan illustreras med två enkla sifferexempel: – En minskning av den totala investeringskostnaden med i genomsnitt 1 procent skulle kunna åstadkommas till exempel genom ett annorlunda val av teknisk lösning eller upphandlingsform; det skulle innebära en total besparing på cirka 2 miljarder kronor per år. – En motsvarande minskning med 1 procent av den totala driftkostnaden, till exempel genom energihushållning, innebär en årlig besparing på cirka 1,5 mil- jarder kronor.


Miljöåtgärder integreras med andra investeringar Byggherren har också avgörande betydelse för omställningen till en hållbar sam- hällsutveckling. Bebyggelsen som helhet svarar för cirka 40 procent av energian- vändningen och närmare 50 procent av elanvändningen. Sammantaget hanterar sektorn närmare 50 procent av Sveriges totala miljöbelastning. En förutsättning för lönsamhet är att byggherren tillsammans med förvaltningen lyckas integrera nödvändiga miljöåtgärder med andra investeringar.


Byggherrens kunskap och förmåga till framsynthet har också stor betydelse för samhällsutvecklingen som helhet och för städernas utveckling. Byggherren är där- för en viktig aktör i planprocessen. Det här samhällsansvaret ställer krav på kom- petens i frågor som rör design och arkitektur, varsamhet i förändringar, respekt för beﬁntliga miljöer, skönhet och gestaltning i färg och form. Byggherrens kom- petens påverkar också vilket värde en byggnad får på den öppna fastighetsmark- naden beroende på dess kvalitet i vid mening.


Motiv för rekrytering och kompetensutveckling Byggherrens viktiga och delvis förändrade roll gör att behovet av ny och ökad kompetens är stort. Det motiverar ökade satsningar på kompetensutveckling ge- nom FoU och utbildning vid högskolor och universitet. Sektorn behöver tillföras nya kunskaper både genom nyrekrytering och genom vidareutbildning av redan verksamma byggherrar. Det är viktigt att byggherrar i ökad utsträckning är med och påverkar inriktningen av sektorns kompetensutveckling.


Byggherrens betydelse för förändring inom sektorn bekräftas i betänkandet ”Skärpning gubbar” (SOU 2002:115), där det bland annat står: ”För att leda byggsektorns utveckling till bättre kvalitet och ökat ansvarstagande är det angelä- get att stärka byggherrerollen och utveckla byggherrekompetensen”. Uttalandet har bekräftats av regeringens byggsamordnare i ett förnyelseprogram.


Effekter på kort sikt På kort sikt och för skilda byggherrekategorier innebär en ökad satsning på kompetensutveckling möjligheter till förbättrad konkurrensförmåga genom bland annat:   produktutveckling : kompetens att ”bygga rätt produkt” ger ökat värde, ökad  nytta och ökad lönsamhet genom nöjda kunder, hyresgäster och brukare/


  processutveckling : kompetens att ”bygga rätt” genom effektiva processer ger  lägre investeringskostnader och ökad kvalitet


  verksamhetsutveckling och ett internt företagsklimat som stimulerar rekry-   tering av kompetent personal.


Effekter på längre sikt Insatser för att främja FoU och utbildning kan betraktas som en investering med ett ﬂertal positiva nyttoeffekter för hela byggherrekollektivet. En effekt är att en större andel av sektorns FoU-verksamhet ägnas åt byggherrefrågor. Bland andra positiva effekter på lång sikt märks möjligheter till:  ökad styrka i förhandlingar med sektorns aktörer  ökad kompetens att delta i samhällsutvecklingen och påverka opinioner  ökad status på högskolan och inﬂytande på utbildning och FoU-miljöer  ökad rekrytering av studenter och forskare.


Fyra omvärldsrelationer utgör det kraftfält som byggherren måste kunna hantera under hela byggprocessen. Det gäller relationer till ägare, kunder, samhället och byggsektorn. Varje relation ställer speciella krav på kompetens.


Byggherren ska leda hela byggprocessen så att resultatet blir rätt objekt, på rätt plats, i rätt tid och till rätt kostnad. För att göra detta måste byggherren kunna hantera de krav som ställs från ägaren, kunderna och samhället.


Byggherrefunktionens kraftfält Byggherren måste ha kompetens att hantera aktuella krav och relationer till ägare, kunder/ nyttjare, samhälle och byggbranschens aktörer i byggprocessen. (Från Byggherren i fokus, IVA)


Ägarperspektivet Byggherrefunktionen ska tillfredsställa de krav som ägarens verksamhetsidé innebär för projektet. Det innebär att investeringar i en byggnad eller anläggning måste uppfylla de krav på lönsamhet och ekonomiska villkor som gäller för ägarens verksamhet. Därför måste byggherren ha kompetens att förstå ägarens kärnverksamhet och innebörden av ägarens ekonomiska krav. Det gäller både privata och offentliga byggherrar, och lönsamhet kan uttryckas i både företags- och samhällsekonomiska termer.


Ägarperspektivet inkluderar också en relation till den tekniska förvaltningen med dess krav i samband med skötsel, drift och underhåll. Förvaltningen är i praktiken ofta byggherrens uppdragsgivare och ägarens ombud.


Ur ägarperspektivet måste byggherrefunktionen:  förstå och kunna motivera en aktuell bygginvestering utifrån de värderingar  och ekonomiska krav som styr ägarens verksamhetsidé


 förstå företagsekonomiska men även privat- och samhällsekonomiska värden,  analysmetoder och argument


 förstå ekonomiska analyser av investeringar, årskostnader och intäkter i ett  livslängdsperspektiv


 ha kunskap om ﬁnansieringsanalyser med olika krav på säkerhet från olika  ﬁnansiärer och ägandeformer


 kunna hantera alternativ till ett föreslaget projekt, till exempel ett annat  objekt, leasing eller hyra, samt kunna argumentera för den valda lösningen


 förstå det aktuella projektets roll i ägarens kärnverksamhet  känna till organisationsfrågor och affärsjuridik och förstå de ledningssystem  som tillämpas i ägarens kärnverksamhet


 förstå hanteringen av osäkerheter och risker  känna till förvaltningsprogram för drift och underhåll och förstå förvalt-  ningens krav på handlingar och dokumentation.


Relationen till ägaren handlar till stor del om att förstå den part som kommer att använda objektet för sina syften när det väl är färdigställt. Därför får relationen olika innebörd om projektet gäller en anläggning eller byggnad för ägarens egen förvaltning, en bostadsfastighet som ska förvaltas av en bostadsrättsförening, en industrifastighet som ska ägas och användas av ett tillverkande företag, eller en kontorsbyggnad som ska förvaltas av ett fastighetsbolag som hyr ut kontorsyta. Det gäller inte minst förståelsen för tidsperspektivet.


Kundperspektivet Kundens krav är utgångspunkten för alla värdeskapande processer. Olika typer av kunder har olika möjligheter att formulera sina krav. Det ingår i byggherrerollen att svara för att samtliga kundkrav blir identiﬁerade – för både kända och pre- sumtiva kunder och verksamheter. Det blir alltmer vanligt att förvaltningen träder in som professionell representant för kunden och formulerar kundens krav till- sammans med krav ur det egna perspektivet.


Kundorientering förutsätter att man känner till kundernas önskemål, behov och betalningsvilja. Som regel får byggherrefunktionen på ett eller annat sätt ansvara för att kraven blir formulerade. Kraven kan gälla lokalisering, gestaltning, utform- ning och tekniska egenskaper, men också arbetsmiljö och dokumentation för användningen. Det kan också gälla speciella krav på innemiljö och energihushåll- ning. Eftersom livstiden för en byggnad eller anläggning normalt är lång måste kundperspektivet också ta hänsyn till framtida kunder. Det måste ﬁnnas ﬂexibili- tet för teknisk utveckling och alternativ användning i framtiden.


Ur kundperspektivet måste byggherrefunktionen:  förstå behovs- och marknadsanalyser samt kunders och brukares olika krav  med tanke på den aktuella verksamheten (inklusive traﬁkantkrav)


 kunna värdera kundkrav i förhållande till kostnader och andra konsekvenser,  inklusive IT-användning och standardisering för detta


 kunna översätta kundkrav och formulera dem i byggtermer  kunna föra en dialog med kunder i tidiga skeden och under byggprocessen,  samt använda ny teknik för att visualisera och simulera funktioner  känna till metoder för att veriﬁera ställda funktionskrav gentemot kunden.


Samhällets regelverk – lagar, normer och föreskrifter –  reglerar byggnaders och anläggningars utformning och funktion. De reglerar också delprocesser i genom- förandet av planering, byggande och förvaltning. Byggherrefunktionen ska svara för att samhällets spelregler följs. Men relationen till det omgivande samhället gäller också opinioner i frågor om estetik och miljö i vid mening.


Samhällsperspektivet innebär dessutom att byggherrefunktionen ska medverka till att den kompetens som byggherren behöver ﬁnns tillgänglig. Byggherrefunktionen har också ett särskilt ansvar för att bevaka helhetsperspektivet bland annat i sek- torns utbildning, forskning och utveckling samt standardisering.


Ur samhällsperspektivet måste byggherrefunktionen:  ha kunskap om samhällets krav som de uttrycks i lagar, förordningar och  normer samt ha kompetens att hantera dem


 ha social kompetens att lyssna på lokala opinioner och kunna ge relevant  information under processens olika skeden


 kunna hantera miljöfrågor, inte minst när åtgärderna gäller beﬁntlig bebyg-  gelse; byggherrens miljöansvar inkluderar även arbetsmiljö


 kunna delta i formella och informella planprocesser och kunna hantera frågor  om samhällets infrastruktur, beredskap och robusthet


 kunna tolka politiska mål och formulera dem i hanterbara krav  kunna medverka i genomförandet av FoU-resultat så att innovationer kan  prövas och komma till praktisk användning, till exempel genom demonstra-  tionsprojekt som också bidrar till erfarenhetsåterföring.


Branschperspektivet (beställarrollen) Byggherrefunktionen har rollen av beställare gentemot aktörerna i byggprocessen. Här gäller det för byggherren att ställa relevanta krav vid upphandlingar och följa upp dem i genomförandet. Det ingår att organisera och leda byggprocessen bero- ende på vilken genomförandeform byggherren väljer för upphandling av konsul- ter, entreprenörer och leverantörer. Detta förutsätter kompetens att hantera pro- cessens olika skeden med tillhörande regelverk och förmåga att välja lämpliga partner för att samverkan ska bli så effektiv som möjligt.  Ur branschperspektivet måste byggherrefunktionen:  kunna samarbeta med branschens olika parter och genomföra nödvändiga  upphandlingar samt styra och följa upp genomförandet


 förstå och värdera tekniska lösningar ur ett livslängdsperspektiv vid val mellan  alternativ, bland annat med hänsyn till årskostnader och miljöaspekter


 kunna hantera frågor som rör IT-användning och miljöanpassning både i  tidiga skeden och i byggprocessen


 kunna svara för styrning av kvalitet, kostnader och kontroll ända fram till  idrifttagning och överlämnande till förvaltning och användning


 förstå de regelverk av dokument och hjälpmedel som används inom sektorn;  utöver normer gäller det även standarder och bestämmelser


 kunna hantera både tekniska och ekonomiska risker, inklusive skydd i form av  försäkringar och garantier


 förstå genomförandeformer som bygger på samverkan med gränssnitt som  fördelar ansvar och risker med olika incitament för de deltagande parterna


 kunna hantera anbudsvärdering som tar hänsyn till mjuka värden, till exempel  kompetens och trovärdighet för långsiktiga åtaganden


 förstå användning av funktionskrav i entreprenader, inklusive former för  uppföljning och veriﬁering


 kunna hantera ledningssystem för kvalitet, miljö och arbetsmiljö, som också  säkerställer den kvalitet som är beställd


 kunna hantera krav på rutiner för överlämnande och idrifttagning, inklusive  dokumentation, instruktioner för drift och underhåll samt garantiavtal som  förutsätter samverkan med den tekniska förvaltningen.


I det här avsnittet diskuteras byggherrerollen i byggprocessens olika skeden: Pro- duktbestämning, Produktframställning och Produktanvändning. Dessa begrepp från Bygghandlingar 90 används som uttryck för ett friare synsätt än de traditio- nella begreppen utredning, program, projektering etc, som var för sig ofta har fått olika innebörd hos skilda byggherrar. Beskrivningen av uppgifter ger ytterligare förståelse för byggherrefunktionens kompetensbehov.


Produktbestämning Med produktbestämning menas den process som syftar till att deﬁniera den öns- kade byggnaden/anläggningen när det gäller krav på funktion, utformning och tekniska egenskaper. För byggherren domineras detta skede till stor del av uppgif- ten att identiﬁera, formulera och kommunicera relevanta krav.


Illustration av produktbestämningens och tidiga skedens betydelse för totalkostnaden sett i byggherrens livslängdsperspektiv. (Från Anläggningar i fokus, IVA) Årskostnader och låsning av totalkostnader (principiell ﬁgur för ett anläggningsprojekt)


Andel möjlighet att påverka kostnadsmässigt Låsning av totalkostnad


Strategiskt och operativt programarbete Programarbetets övergripande syfte är att i samordnad form uttrycka aktuella krav, alltifrån verksamhetsrelaterade krav på en övergripande nivå i tidiga skeden till byggrelaterade krav på en detaljerad nivå i senare skeden av byggprocessen. Programverktyget utgör därför ett av byggherrens viktigaste redskap för att for- mulera och följa upp sina krav genom byggprocessen.


Programarbete genomgår för närvarande något av en renässans och röner stort intresse i internationell FoU-verksamhet. En orsak är att styrning i lagar och nor- mer har förändrats till ett ökat ansvar på byggherren, tillsammans med nya krav på samråd och nya möjligheter till kundorientering. Ökade krav på anpassning till verksamheters snabba förändringar har också ökat programarbetets betydelse. Dessutom har ny teknik medfört att traditionell indelning i skeden har ersatts av kontinuerliga och iterativa processer.


Lokalförsörjning är ett exempel där programarbetet ytterst handlar om att formu- lera relationerna mellan verksamhet och plats, mellan verksamhetsutveckling och lokalplanering. Eftersom lokalerna ska tillgodose verksamhetens behov måste dessa behov formuleras i tidiga skeden och genomsyra hela processen. Program- mets utformning är en avgörande framgångsfaktor.


Programarbetet består dels av en kontinuerlig strategisk process som är relaterad till verksamhetens utveckling, dels av en operativ process som är relaterad till det aktuella projektet. I programarbetet möts således två världar. Det är å ena sidan en verksamhetsstyrd förändringsprocess där programarbetet syftar till att på bästa sätt fånga upp och artikulera verksamhetens behov. Å andra sidan ska samtidigt behoven översättas till tydliga förutsättningar för konkreta lokalförsörjnings- projekt som har en början och ett slut.


Byggherren måste ha förmåga att agera i detta möte mellan den dynamiska verk- samhetsutvecklingen och en projektstyrd byggprocess. I uppgiften att tillgodose verksamhetens aktuella behov ingår att hålla alternativa valmöjligheter öppna så länge som möjligt, och samtidigt beakta att de allvarligaste felen uppstår i sam- band med förändringar under pågående byggprocess.


Det strategiska programarbetet resulterar bland annat i en anpassad beskrivning av verksamheten och ett översiktligt lokalprogram. Eftersom all verksamhet för- ändras över tiden ställs det också krav på generell och ﬂexibel lokalutformning. Med detta synsätt blir lokalförsörjningen en del i verksamhetsplaneringen vilket innebär att byggherren är en strategisk resurs i verksamhetsutvecklingen.


Programarbetet bör också resultera i tydliga projektmål som klargör projektets bärande idé och vilka problem det syftar till att lösa. Denna målformulering bör ingå i projektdirektiven som utgör de styrande förutsättningarna för byggherren


och det operativa programarbetet. Operativt programarbete är projektspeciﬁkt. Det syftar till att precisera mål, villkor och förutsättningar för byggprocessen. Arbetet sträcker sig över byggprocessens tidiga skeden.


Det operativa programarbetet ska inledningsvis identiﬁera verksamhetens (kun- dens/nyttjarens) behov i detalj, inklusive dess krav på samband och tekniska egen- skaper. Denna fas av programarbetet kan för lokaler dokumenteras i ett ”lokal- program”. Uppgiften är också att vidareutveckla kraven i relation till den valda platsen och övriga krav från ägare, förvaltare och samhälle. Ett ”byggnadspro- gram” inkluderar som regel en programskiss (rumsfunktionsskiss) som illustrerar en möjlig lösning av lokalprogrammet. I byggnadsprogrammet ingår även krav på tekniska system och byggnadsdelar.


Program kan utformas på många olika sätt med varierande detaljnivå. Val av ambitionsnivå och metod för programarbetet beror av byggherrens erfarenhet av verksamheten samt av projektets typ, storlek och komplexitet. Större byggherrar har som regel egna företagsunika standardprogram som också inkluderar krav relaterade till företagets verksamhetsidé och tillhörande värderingar. Detta slag av standardiserad upprepning främjar effektivitet och är ofta imageskapande.


Byggherrefunktionen måste ha kompetens att hantera förekommande metoder för programarbete, utöver kunskap om den egna organisationens standardprogram. Behovet av kunskap gäller metoder för insamling och analys av information om verksamheter samt metoder att utveckla samband mellan verksamhetens krav och lokalbehov. Det gäller också användning av till exempel arkitekttävlingar som stöd för idéutvecklingen under programarbetet.


För anläggningar är Vägverket och Banverket exempel på byggherrar med egna rutiner för sitt programarbete som här kallas Förstudie och Utredning som leder fram till Arbetsplan respektive Järnvägsplan. I processen sker dels ett strategiskt programarbete i förhållande till traﬁksystemens utvecklingsbehov och den till- gängliga budgeten, dels en operativ process som syftar till att utveckla det kon- kreta projektet. Projektet identiﬁeras i mötet mellan dessa delar och det är i detta möte som byggherrerollen blir tydlig och projektdirektiven kan formuleras.


Kravhantering Byggherrefunktionens unika uppgift är att deﬁniera kraven från ägare, förvaltare, kunder och samhälle samt kommunicera dessa krav i program och förfrågnings- underlag. Som beställare är byggherren ”kund” i byggprocessen, det vill säga den som ska formulera kraven på funktion, miljö och andra kvaliteter i upphand- lingar samt se till att dessa krav blir veriﬁerbara mål för genomförandet.


Utgångspunkt är verksamhetens krav. En del av dem är absoluta till sin karaktär, medan andra är mer subtila eller uttryck för personliga värderingar. Vissa krav kan vara förhandlingsbara. I tidiga skeden är kraven ofta vagt uttryckta som öns- kemål, behov och allmänna restriktioner. Byggherrefunktionen måste ha kompe- tens att hantera dessa olika typer av krav.


Innan deﬁnitiva krav fastställs måste deras konsekvenser vara värderade och accepterade. Byggherren har i det sammanhanget ett eget ansvar att värdera ställda krav och även säkerställa att det ﬁnns betalningsvilja för kraven. Till denna värdering hör att bedöma rimligheten i gjorda prognoser och analyser av osäkerheter – risker och möjligheter. Vidare måste byggherren värdera enskilda krav utifrån en helhetssyn som också inkluderar ett livslängdsperspektiv samt analysera hela ”kravbuketten” med avseende på inbördes konsekvenser.


Kraven kan exempelvis inom anläggningssektorn indelas i fyra kategorier:   Funktionskrav . Dessa krav formulerar anläggningens funktion som del i  infrastrukturen och byggherrens tolkning av krav från prioriterade kunder.


  Tillåtlighetsrelaterade krav , det vill säga krav som är bestämda av villkor i  formella tillstånd eller relaterade till acceptans gentemot olika opinioner.


  Systemtekniska krav . En anläggning ingår i ett överordnat system, till exempel  järnväg, vars systemkrav bestäms av systemets huvudman.


  Byggnadstekniska krav . Generella tekniska krav och restriktioner på utform-  ning och utförande enligt normer och regelverk.


För byggnader kan en motsvarande indelning av krav göras enligt följande:   Verksamhetsspeciﬁka krav , det vill säga krav som måste uppfyllas för att  byggnaden ska kunna användas för sitt avsedda ändamål.


  Byggnadsspeciﬁka krav , det vill säga krav som måste uppfyllas för att  byggnaden ska vara en bra byggnad och uppfylla gällande regelverk. Hit


räknas även krav som är relaterade till ägare och förvaltare samt krav som  är relaterade till den aktuella platsen, bygglov och lokala föreskrifter.


Programkrav kan beskrivas som föreskrivande tekniska speciﬁkationer vilket ligger nära till hands för en erfaren byggherre med kända lösningar. Krav kan även beskrivas i termer av funktion med visst utrymme för innovativt tänkande. Ur utvecklingssynpunkt är funktionskrav att föredra i tidiga skeden.


Programhandlingar Överenskomna krav dokumenteras i program som blir en gemensam plattform för alla aktörer. Programmet får på det sättet karaktär av måldokument för den efterföljande produktframställningen och även för användningen. Ofta förekom- mer följande programhandlingar:  Lokalprogram med verksamheter, krav på samband och lokalbehov, inklusive  Rumsfunktionsprogram med speciﬁkationer av egenskapskrav


Rollspel och samverkan  Byggherren svarar för att byggprocessen fångar upp samtliga krav och tillgodoser dessa så att den färdiga byggnaden/anläggningen motsvarar projektets mål.


 Miljöprogram med särskilda krav ur ett miljöperspektiv  Förvaltningsprogram med krav ur drifts- och underhållsperspektiv  Byggnadsprogram där programkraven knyts till den valda platsen (nyproduk-  tion) eller beﬁntliga lokaler/anläggningar (ändring).


Byggnadsprogrammet innehåller en sammanställning av de väsentliga krav som byggnaden ska uppfylla och utgör det samlade underlaget för den fortsatta pro- jekteringen. Den tänkta byggnaden bör i det skedet vara genomlyst från arkitekt- synpunkt och ofta även ur systemteknisk synpunkt för att ge det nödvändiga beslutsunderlaget. Programmet innehåller också uppgifter om projektets mål och idémässiga innehåll samt faktauppgifter, värden och spelregler för projektet.


Till programarbetet hör också att skaffa tillstånd eller åtminstone förbereda en process för tillståndsfrågor som också inkluderar acceptans i omgivningen. Myn- digheternas krav på underlag för dessa tillstånd kan vara betydande och därige- nom styrande för hela byggprocessen. Det gäller till exempel krav relaterade till bygglov enligt PBL som kan bestå av väl preciserade förutsättningar för mark- anvisning och i vissa fall förutsätta ändring i gällande detaljplan. Det gäller också miljöprövning i vissa typer av anläggningsprojekt.


För anläggningar har särskilda former skapats med hänsyn till de speciella krav på tillstånd enligt miljöbalken och samråd enligt PBL som ofta är aktuella. För vägar och järnvägar kan till exempel ”produktbestämningen” betraktas som av- slutad genom den arbetsplan respektive järnvägsplan som ligger till grund för fastställelse enligt Väglagen (VL) respektive Lagen om byggande av järnväg (JvL). Här är det också särskilt viktigt att byggherren har kompetens att hantera kraven på samråd med intressenter och berörda opinioner.


Framtagna program är alla viktiga dokument i byggprocessen som underlag för såväl interna beslut om projektdirektiv som för byggherrefunktionen inför fort- satt arbete under produktframställningen. Fastställda lokal- och byggnadspro- gram ger successivt förbättrade underlag för kalkyler och beslut om budget. För avtal med framtida hyresgäster är dessa program också viktiga som underlag. Programmen utgör även underlaget för byggherrens veriﬁkation av projektet.


Byggnadsprogrammet kan användas som underlag för förhandskontakter och ansökan om bygglov och tillstånd enligt miljöbalken. Det kan behöva komplette- ras beroende på speciﬁka krav som till exempel miljökonsekvensbeskrivningar och frågor rörande gestaltning och andra villkor i detaljplan. Byggnadsprogram- met kan också användas direkt i förfrågningsunderlag för upphandling av ett totalåtagande.


Illustration av skeden och traditionella entreprenadformer. (Från Byggnaden i fokus, IVA) I sektorns gemensamma regelverk ﬁnns två principiellt olika förfaranden:  Byggherren gör separata upphandlingar av konsulter och entreprenörer, det  vill säga en ”utförandeentreprenad” på basis av bygghandlingar (AB04).


 Byggherren gör en samlad upphandling av projektering och byggande, det vill  säga en ”totalentreprenad” på basis av byggnadsprogrammet (ABT94).


Med ”produktframställning” menas projektering och byggande sett som en helhet efter det att produktbestämningen är avslutad. Byggherren är spelförare och av- gör hur genomförandet ska organiseras, vilka aktörer som ska medverka och hur dessa ska upphandlas. Byggherren som förändringsagent och aktiv beställare måste därför ha förmåga inte bara att ställa relevanta och veriﬁerbara krav utan också säkerställa att dessa verkligen uppfylls i den levererade byggnaden eller anläggningen.


Genomförandeformer För byggherren handlar genomförandet till stor del om upphandling av olika tjänster från konsulter, entreprenörer och leverantörer av skilda slag. Denna upp- handling är till sitt väsen en process för att välja personer, precisera vad som ska göras och under vilka förutsättningar samt komma överens om priset. För upp- handling av projektering och byggande tillämpas ett antal etablerade former inom sektorn där byggherrens val bland annat beror av projektets karaktär, marknaden och den egna kompetensen.


Var och en av de olika handlingar som tas fram under processen kan göras till förfrågningsunderlag för upphandling av det fortsatta arbetet. En ytterlighet är att använda byggnadsprogram eller till och med lokalprogram som underlag för ett totalåtagande. En annan ytterlighet är att byggherren leder projekteringen och använder bygghandlingarna som underlag för en delad entreprenad där byggherren själv till och med kan svara för upphandling av byggmaterial.


För vissa typer av projekt är den så kallade systementreprenaden ett sätt att sti- mulera helhetssyn och samverkan. Här avses ett förfarande där byggherren driver programskedet fram till väl utvecklade systemhandlingar som underlag för upp- handling av detaljprojektering och byggande.


Spänningen mellan byggherrens krav på egen handlingsfrihet och kraven från konsulter och entreprenörer på incitament för kreativitet, utveckling och kvalitet driver fram efterfrågan på alternativa upphandlingsmodeller. Den så kallade funk- tionsentreprenaden är ett exempel som vunnit gehör i många fall. ”Construction Management” och olika former av ”Partnering” som nyttiggör värdet av långsik- tiga relationer är andra exempel. För Sverige nya former är olika varianter av BOT och BOOT (Build, Operate, Own, Transfer) som också inkluderar ﬁnansie- ring och drift.


De nya samverkansformerna ger nya möjligheter men förutsätter en aktiv bygg- herreroll och ställer nya krav på byggherrefunktionens kompetens att genomföra upphandlingar och agera som spelförare i processen. Byggherrens roll som för- ändringsagent innebär också ett ansvar att utveckla hållbara leverantörsmark- nader både när det gäller kompetens och konkurrens.


Designprocess för ”rätt produkt” Med ”rätt produkt” avses här den byggnad eller anläggning (nyproduktion eller ändring) som uppfyller samtliga ställda krav till en kostnad som både byggherren och slutkunder kan acceptera.


Det är byggherren som väljer aktörer och skapar förutsättningar för samverkan mellan specialister under projekteringen – arkitekter, konstruktörer, bygg- och installationstekniker samt andra specialistområden som till exempel rör geotek- nik, grundläggning, markfrågor och ytskikt. Designteamets sammansättning och funktion är en avgörande framgångsfaktor.


Arkitektur kan uttryckas i egenskaper som funktion, estetik, form, färg och utformning i förhållande till ställda krav på byggnaden. I samarbetet med övriga specialister är arkitekten som regel den som närmast företräder bygg- herrens krav vad gäller helhetssyn och samband mellan verksamheter.


Byggteknik avser bland annat grundläggning, stomsystem och klimatskal med olika byggnadsdelar som ytter- och innerväggar, golv och tak, dörrar och föns- ter samt ytskikt av skilda slag. För anläggningar som exempelvis broar och tunnlar är konstruktörer och geotekniker viktiga specialister.


Installationsteknik avser de system som tillsammans med byggtekniken ska uppfylla de krav på inomhusklimat och teknisk service som människor och verksamheter ställer. Det gäller både klimatstyrande och betjänande installationer samt system för styrning och övervakning.


Projekteringen inleds med en utredande fas med utgångspunkt från byggnads- programmet för att välja alternativ bland tänkbara systemlösningar. Dessa sys- tem- eller förslagshandlingar ger grundläggande systemteknisk utformning som utgångspunkt för efterföljande detaljprojektering då byggnadsdelarna successivt preciseras i sina detaljer. Detaljprojekteringen redovisas i bygghandlingar.


Designarbetet vid såväl ändring som nybyggnad innehåller en iterativ process för optimering av grundelementen arkitektur, teknik och ekonomi, inklusive frågor om miljö och andra kvaliteter. För ett gott resultat får inte någon av dessa fakto- rer undervärderas och inte heller ges omotiverat stor vikt. Vidare måste processen säkerställa att gjorda avvägningar leder mot önskat mål.


Samverkan är alltså nödvändig. Här erbjuder användning av tredimensionell CAD-teknik en ny mötesplats för samtliga berörda, där man i datorn uppför en virtuell byggnad som sedan kan göras tillgänglig genom olika gränssnitt för skilda behov, inklusive tid som fjärde dimension. En jämförelse kan göras med de trä- modeller som byggdes innan ritningar blev ett sätt att kommunicera.


För byggherren erbjuder simulering nya möjligheter att skapa gemensamma syn- sätt och förståelse för alla inblandade, inklusive ägare, blivande användare och lokala opinioner. Simuleringen ger till exempel underlag att utifrån ställda krav diskutera samverkan mellan utformning, byggteknik och installationer för att undvika kostsamma konsekvenser av suboptimerade system.


Byggherren måste också under designprocessen driva nödvändiga processer för interna beslut, tillstånd hos berörda myndigheter och samråd med blivande för- valtning och användare. Dessa processer påverkar varandra, och byggherren an- svarar för att de koordineras. För anläggningar är acceptansprocessen ofta en avgörande framgångsfaktor som utöver formella krav på samråd och tillstånd också inkluderar en informell hantering av risker relaterade till lokala opinioner och förändringar i politiska värderingar.


”Rätt process” under byggskedet Byggskedet kan indelas i arbete med mark, stomme, installationer och inredning, som bland annat innefattar planering, inköp av material och komponenter samt genomförandet på byggarbetsplatsen.


Byggherren som beställare styr det speciﬁka projektet men påverkar också aktö- rernas utveckling och förmåga att på effektiva sätt samverka i processen. Det är ytterst byggherrefunktionen som kan skapa förutsättningar och incitament för kreativitet, kompetens och teknisk utveckling hos aktörerna. Tydliga beställar- krav och tydliga spelregler är avgörande, vilket ställer stora krav på byggherrens förfrågningsunderlag och kompetensen hos byggherrens konsulter.


I processen ﬁnns inbyggt ﬂera motstridiga önskemål som byggherren måste kunna hantera. Ett exempel är motsättningen mellan att å ena sidan kunna möjliggöra sena beslut, ändringar av krav, anpassningar till nya situationer och så vidare, och att å andra sidan gentemot såväl konsulter som entreprenörer kunna tillhanda- hålla ett ostört förlopp för en maximalt rationell process. Förmågan att hantera ändrings- och tilläggsarbeten avgör ofta projektets slutkostnad.