Inga negativa effekter av PVC under användningen har rapporterats. Eftersom PVC- belagd tunnplåt används som råvara för nya stålprodukter har uttryckts farhågor för att det vid omsmältningen bildas miljöfarliga klororganiska föreningar såsom dioxiner med mera. Vid olika försök kunde man dock inte påvisa någon större skillnad i bildad mängd klororganiska föreningar vid omsmältning av plast- och oljehaltigt skrot utan klor respektive oljehaltigt skrot med klor. Man har kommit fram till att andra driftparametrar har större betydelse för utsläppen av dioxin och andra klororganiska föreningar. Tilläggas bör att så gott som all användning av PVC-belagd plåt har upphört i Norden.


Exempel på miljö- och hälsofarliga ftalater är dibutylftalat och DEHP. Deras funktion bedöms inte vara nödvändig i bindemedelspolymerer i produkter till konsument- och yrkesmåleri. Bidraget av ftalater via dagvatten till kommunala reningsverk torde vara av underordnad betydelse i jämförelse med bidraget från andra källor. Användningen av hälsofarliga ftalater i färgbelagd plåt har upphört.


Blystabilisatorer och på senare tid även organiska dialkyltennföreningar i PVC- plastisol har kommit i fokus i miljödebatten. Blystabilisatorer förekommer inte i dagens plastisoler. På internationell nivå har det genomförts ett arbete med att ta fram data avseende miljöexponeringen av organiska tennföreningar i PVC-plast. Man kom fram till att mono- och dialkyltennföreningar inte är kemisk stabila i miljön och att förekomsten av dessa är negligerbar. Den sammanfattande bedömningen blev att det är mycket liten risk för negativa effekter i miljön och därmed ﬁnns inget behov av att begränsa användning av tennstabilisatorer i PVC-plast.


Inga indikationer ﬁnns på att människor i Sverige skulle utsättas för en alltför stor exponering av basmetaller. Sveriges befolkning, och då främst havande och ammande kvinnor, verkar istället behöva öka sitt zinkintag för att nå upp i nivåer som betraktas som optimala för hälsan. I djurfoder tillsätts större eller mindre mängder av zink och koppar i syfte att undvika skadlig brist av dessa metaller.


Krom och nickel är välkända kontaktallergener. Det ﬁnns produkter av låglegerat stål vilka avger krom och nickel och kan orsaka krom- och nickelallergi hos överkänsliga individer. Övergång till högre legerat stål torde minska detta problem.


Senaste års medicinska rön visar att de sjukdomstillstånd som tidigare ansågs vara relaterade till aluminiumexponering med största sannolikhet har andra orsaker.


Ämnen i färgbeläggningar på byggplåt Den största exponeringen och därmed risken för negativa effekter på människans hälsa uppkommer vid platsmålning av byggplåt.


Ur ett hälsoperspektiv är det generellt angeläget med minskade aromathalter i lösningsmedel för produkter till konsument- och yrkesmåleri. Aromatiska kolväten bör man i möjligaste mån undvika, bland annat beroende på deras höga fettlösande förmåga, vilket medför risk för skador på bland annat hud- och nervceller.


Polyuretan (uretanharts) tillverkas av isocyanater och små restmängder av dessa ﬁnns alltid i polymeren. Under senare tid har man upptäckt att när polyuretan upphettas frigörs isocyanater, som kan skada bland annat luftvägarna hos människor som exponeras. Man räknar med att sönderdelningen kan börja vid cirka 150 – 200 °C och ibland vid lägre temperaturer. Sådana temperaturer kan uppstå till exempel vid kapning med rondell. Denna typ av arbetsmetod är sällsynt i plåtslagarnas arbete.


Några biocider som används i färgprodukter har allergiframkallande och/eller cancerframkallande egenskaper. En avveckling av denna användning är angelägen i produkter för konsument- och yrkesmåleri. I EU-direktivet gällande biocider påpekas bland annat att substitutionsprincipen ska tillämpas vid prövning av verksamma ämnen som ingår i biocider. Detta innebär att mindre farliga alternativ ska användas när sådana ﬁnns tillgängliga.


Till de mest hälso- och miljöfarliga metallerna hör kvicksilver, bly, kadmium och kromater. Inom yrkes- och konsumentmåleri har både kvicksilver och kadmium tagits bort. Användningen av bly och kromater är reglerad sedan 1996. Användningen av blymönja är numera starkt begränsad av arbetsmiljöskäl och används undantagsvis bara av yrkesmålare på gamla hus. I många fall har zink i olika former ersatt blyet.


Takets primära funktion är att fungera som skydd mot klimatiska olägenheter. Vi kan lätt föreställa oss att mänsklighetens första byggnader i princip endast bestod av ett tak, en byggnad utan egentliga väggar. Beroende på var i världen man beﬁnner sig handlar det om att skydda sig mot regn, snö, vind, sol, kyla, sand eller andra klimatiska påfrestningar.


Efter hand som byggnadskonsten utvecklats har vi rest allt högre väggar och det som för ögat främst dominerar byggnader i dag är fasaden. Taket har nu också fått en ny funktion, att skydda underliggande byggnadsdelar mot klimatisk påverkan.


På våra breddgrader är takets funktion i första hand att skydda mot och avleda vatten i form av regn och snö för att underliggande byggnadsdelar inte ska skadas. En annan viktig funktion som numera ofta ingår som en del av takkonstruktionen är värmeisoleringen. Då denna inte på något avgörande sätt påverkar takets utformning eller ”planlösning” behandlas inte isolering av tak i denna handbok.


Ytterligare en och väl så viktig funktion är takets utseende. Takets form och färg skapar tillsammans med underliggande byggnad en helhet som helst ska vara i harmoni. Ett vackert tak på en byggnad med väl avvägda proportioner blir som kronan på verket. Just denna funktion, skönheten, tycks ha engagerat människor runt om i världen kanske mer än den rent tekniska funktionen.


Bild 4:4. Kupoler. Foto:Torbjörn Osterling. Bild 4:1. Lackerad stålplåt. Foto:Torbjörn Osterling. Bild 4:2.Stråtak. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:3. Stentak. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:5. Tak med få hinder. Foto:Torbjörn Osterling. Bild 4:6. Tak utan hinder. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:8. Koppartak. Foto:Torbjörn Osterling. Bild 4:7. Tak med få hinder.Foto:Torbjörn Osterling.


Vad är lämplig lutning på ett tak? En funktion vi redan berört är att avleda vatten och då helst bort från byggnaden.


Regn och smältvatten måste rinna av ordentligt. Ett helt horisontalt tak fungerar dåligt i vårt klimat. Inåtlutande tak har under årens lopp givit oss dåliga erfarenheter med läckande takbrunnar och frys- och vattenskador som följd. På horisontala eller ﬂacka tak riskerar vi att få vatten stående eller att vatten kapillärt sugs upp mellan till exempel överläggsplattor eller i falser. Taket bör således luta utåt och vattnet ledas bort. Ju mer det lutar desto bättre rinner vattnet av.


Vad menar vi med taklutning och hur deﬁnieras den? I detta kapitel används följande lutningsbegrepp:


Horisontala tak 1 ∞ – 1:100 0,0° – ~ 0,6° Flacka tak 1:100 – 1:16 ~ 0,6° – ~ 3,6° Låglutande tak 1:16 – 1:4 ~ 3,6° – ~ 14,0° Branta tak >1:4 >14,0° Mycket branta tak >1:3 >18,4° Extremt branta tak >1:1 > 45° Tabell 4:1.


I AMA Hus 21 används också lutningen 1:10 (~ 5,7°) som lägsta rekommenderade lutning vid dubbelfalsad bandtäckning eller täckning med proﬁlerad plåt.


Kostnaderna för den underliggande takkonstruktionen påverkas av vilken taklutning som väljs. Hela byggnadens kostnad påverkas i sin tur av på vilket sätt utrymmet närmast under taket ska användas. Under ett låglutande tak blir det normalt inget vindsutrymme som går att utnyttja medan denna möjlighet ökar ju brantare taklutningen blir. En lämpligt vald taklutning möjliggör också att det inte behövs uppbyggnader på taket för ventilationsrum eller hissmaskineri. Det ideala är om alla installationer ryms under ett och samma tak så att man undviker ett ”hus” på huset.


För underhåll och tillsyn av installationer skriver Arbetsmiljöverket i sin föreskrift 2009:2 i 115 § följande:


”Utrymmen och anordningar för fastighetsdrift och service liksom för underhållsarbete ska ﬁnnas och av en storlek och utformning som medger att sådana arbeten kan utföras på ett för kroppen skonsamt sätt och utan inbyggda risker för ohälsa och olycksfall. Detsamma gäller tillträdesleder till sådana utrymmen.


Byggprodukter, installationsdelar och övriga tekniska anordningar som fordrar skötsel eller normalt behöver förnyas under byggnadsverkets brukstid ska placeras så att detta kan ske med betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall samt på ett ergonomiskt lämpligt sätt.”


Med utgångspunkt från detta och kommentarerna i föreskriften rekommenderas att serviceutrymmet framför aggregatet är minst aggregatets bredd. Krävs det dessutom fritt arbetsutrymme utöver detta ska det vara minst 0,90 m. Måste man komma åt bakom och eller på sidorna bör det ﬁnnas en passage som är minst 0,60 m bred medan arbetsutrymme vid rensluckor, ställdon och liknande ska vara minst 0,90 m djupt och 0,60 m brett. Passage och dörröppningar till och från serviceutrymmet bör vara minst 0,90 m brett för att underlätta transport av materiel. Framför strömförande apparatskåp ska det vara minst 1,2 m fritt säkerhetsutrymme. Om aggregatet står på ben bör det under aggregatet vara minst 200 mm fritt för rengöring. Fri höjd ska vara minst 2,1 m i samtliga utrymmen och passager. Installationerna mår dessutom bäst av att vara i Bild 4:9. Kvarstående vatten. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:10. Kvarstående vatten. Foto: Okänd. Bild 4:11. Brant tak. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:12. Brant tak. Foto:Torbjörn Osterling 4:13. Branta tak kräver ställning vid omtäckning. Klara kyrka i Stockholm. Foto: Bo Selander.


uppvärmda utrymmen, alltså bör yttertaket vara isolerat.


Figur 4:1. Sektion genom vindsplanet med serviceutrymme. Illustration: Hans Sandqvist. Bildinformation i Älvsjö AB.


Lutningen påverkar också vilken taktäckning som kan väljas. Varje material har sina begränsningar. Takpannor lämpar sig till exempel inte på låglutande tak eller kräver särskild infästning vid lutningar över 1:0,7 (~ 55°). Band- eller skivtäckning med plåt eller täckning med proﬁlerad plåt lämpar sig på tak med lutning ner till på 1:10 (~ 5,7°).  Sömsvetsad rostfri täckning kan läggas på helt horisontala underlag, dock rekommenderas att taket alltid har viss lutning för att undvika kvarstående vatten.


Oavsett vilken utformning taket har måste det förr eller senare underhållas. Kostnader för tillsyn och underhåll är också beroende av lutningen. Ju brantare ett tak är desto svårare och därmed dyrare blir underhållet.


Arbetsmiljöaspekterna på takets lutning och utformning är inte heller att bortse ifrån. Varje projektör har skyldighet att beakta de risker som konstruktionen kan medföra för dem som ska bygga objektet, det så kallade projekteringsansvaret. I Arbetsmiljöverkets föreskrift ”Byggnads- och anläggningsarbete” (AFS 1999:3) ﬁnns uttryckliga regler för arbeten på tak som lutar mer än 1:4 (~ 14°). Se mer om detta under rubriken Projekteringsansvar.


Taklutningen påverkar också vilka krav som enligt Boverkets Byggregler, BBR, ställs på tillträdes- och skyddsanordningar. Kraven på tillträdes- och skyddsanordningar är lägre vid lägre lutningar. Se mer om detta i kapitel 11, ”Taksäkerhet”. Oavsett dessa tvingande regler bör följande grundläggande principer beaktas:


Det ska vara möjligt att på ett betryggande sätt kunna


fästa in sig ta sig upp på taket Bild 4:14. Snöskottning är i viss mån beroende av taklutning. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 4:15. Taksäkerhetsanordningar underlättar service och underhåll. Foto: Weland AB.


ta sig till nocken och förﬂytta sig utmed nocken Enligt Arbetsmiljöverkets regler för Byggnads- och anläggningsarbete ska man alltid var infäst om man arbetar så att fallhöjden är 2 m eller mera. Se vidare i avsnittet Projekteringsansvar  i detta kapitel.


Ett tak med god tillgänglighet minskar kostnaderna för tillsyn och underhåll. Just tillträdet till våra tak är ofta undermåligt, i synnerhet på äldre fastigheter. I samband med ombyggnad och inredning av gamla vindsvåningar blir dessvärre tillträdesmöjligheterna till taket också ofta sämre. Det ska inte vara nödvändigt att krypa på vinden fram till takluckan. Branschen rekommenderar dessutom att renoverade tak förses med taksäkerhets- och tillträdesanordningar som uppfyller dagens krav.


Erfarenhetsmässigt är lutningen 1:4 (~ 14°) en god utgångspunkt för ett fortsatt resonemang. Låt oss se vilka effekter på kvalitet och pris som vi kan förvänta oss om vi höjer eller sänker lutningen från 1:4 (~ 14°).


Tabell 4:2. En snabb blick på vidstående lista ger deﬁnitivt intrycket att ett ﬂackare tak än 1:4 (~ 14°) är att föredra framför ett brantare tak. För att åstadkomma tillräcklig takhöjd för installationer på vindsbjälklaget kan det på smalare hus därför krävas att ytterväggarna dras upp en bit över vindsbjälklaget.


Vid val av taktäckningsmaterial står mycket till buds. Bland de faktorer som påverkar valet ﬁnner vi lutning, materialkostnad, arbetskostnad, underhållsbehov, livslängd och utseende. Utseendet behandlas inte i denna skrift men väl de andra faktorerna.


Som vi tidigare avhandlat så påverkar lutningen materialvalet eller rättare sagt begränsar det samma. Minst 1:40 1,4° Tätskiktsmatta Takduk Sömsvetsad rostfri stålplåt


Minst 1:10 5,7° Dubbelfalsad plan plåt på underlagstäckt trä. (Bandtäckning eller skivtäckning) Trapetsproﬁlerad plåt på stålåsar – tätade överlapp (Vattenavledande underlagstak rekommenderas)


Minst 1:7 8° Trapetsproﬁlerad plåt på träåsar – tätade överlapp (Vattenavledande underlagstak rekommenderas)


Falsade takpannor av betong eller tegel på underlagstäckt trä – underlagstäckning YEP 2500 Plåt pressad som takpannor på vattenavledande underlagstak – frihängande takduk Skiffer på underlagstäckt trä – underlagstäckning YEP 3500


Enkelfalsad skivtäckning av stålplåt på underlagstäckt trä Falsade takpannor av betong på vattenavledande underlagstak – frihängande takduk Skiffer på underlagstäckt trä – underlagstäckning YEP 2500 Tvåkupiga takpannor av tegel på underlagstäckt trä – underlagstäckning YEP 2500


Minst 1:2,5 22° Ofalsade enkupiga takpannor av tegel på underlagstäckt trä – underlagstäckning YEP 2500 Tabell 4:3. Tabell RA 41.C/1 i RA Hus 21 rekommenderar ovanstående lägsta lutningar.


Betongpannorna är alltid falsade i sidöverlappen och räknas således som falsade takpannor. Ändöverlappen kan varieras och klackarna i framkant innebär också en typ av fals där luftutrymmet minskar risken för vatteninträngning. Bild 4:16. Släta betongpannor. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:17. Sjöstadshallen, proﬁlerad aluminiumplåt. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:18. Dubbelfalsad plåt.Foto:Torbjörn Osterling. Bild 4:19. Sömsvetsad rostfri plåt. Foto:Torbjörn Osterling. Bild 4:20. Tätskiktsmatta. Foto:Torbjörn Osterling.


Tegelpannorna kan vara dels falsade dels ofalsade. De ofalsade är de som kan betraktas som de vanligaste. Ändöverlappen kan inte varieras, därför krävs större taklutning och underlagstak tak täckt med underlagstäckning . De falsade tegelpannorna kan vara utformade som betongpannorna med falsade sidöverlapp men även vara falsade i ändöverlappen. Även här gäller att längden på ändöverlapp inte kan justeras utan varje panna läggs på plats med fasta mått. OBS! Respektive leverantör kan rekommendera andra lutningar än vad som angivits ovan. Detta bör då framgå av produktinformationen.


Generellt gäller i AMA Hus 21 att yttertak inte bör luta mindre än 1:40 och ytterbjälklag (terrasser och liknade) inte mindre än 1:100. Ju lägre lutning desto större risk för kvarstående vatten med frysskador som följd.


Enligt Boverkets Byggregler (BBR) rekommenderas ingen lägsta taklutning. Där gäller följande: ”6:5 Fukt 6:53 Byggnad 6:532 Mark och byggnadsdelar 6:5325 Yttertak och vindsutrymmen


Allmänt råd Vid val av material och detaljutformning för yttertak bör hänsyn tas till taklutningen. Om taktäckning sker med material som kan skadas av is så bör detta beaktas vid utformningen av taket.


Vindsutrymmen ska, om det inte är uppenbart onödigt, kunna inspekteras i sin helhet. Allmänt råd För vindsutrymmen anses kravet uppfyllt om det ﬁnns möjlighet att se in i hela utrymmet. I avsnitt 3:4 behandlas driftsutrymmen. Vindsutrymmen över värmeisolerade vindsbjälklag bör anordnas så att fukt inte orsakar tillväxt av mögel och bakterier. Vid kalla tak och välisolerade bjälklag ﬁnns ökad risk för mikrobiell tillväxt, till exempel på yttertakets insida. Särskild omsorg att åstadkomma lufttäthet bör iakttas vid ökad isolering av vindsbjälklaget. Om vindsbjälklaget utgörs av material med byggfukt, till exempel. betong eller lättbetong, som kan orsaka skada på material bör fuktavgången till vindsutrymmet minimeras.”


Vid en bedömning av vilket plåtmaterial som ska användas kan det löna sig att göra en livscykelkostnadsanalys (LCC-analys). De plåtmaterial som normalt står till buds på den svenska marknaden för planplåtstäckning är:


Färgbelagd metalliserad stålplåt Metalliserad stålplåt Färgbelagd aluminiumplåt Aluminiumplåt Rostfri plåt Kopparplåt Titanzinkplåt De plåtmaterial som normalt används för proﬁlering är:


Färgbelagd metalliserad stålplåt Metalliserad stålplåt Aluminiumplåt Rostfri stålplåt Titanzinkplåt De kostnadsparametrar som blir aktuella är:


Etableringskostnad (EK) Materialkostnad (MK) Arbetskostnad (AK) Underhållskostnad (UK) Underhållsintervall (UI) Livslängd (L) Ränteförluster (R) Etableringskostnaderna (EK) blir i stort sett de samma vid varje etablering oavsett vilket material som används. Ett material med kortare livslängd ökar den årliga kostnaden för etablering och tvärt om.


Materialkostnaden (MK) är även när det gäller plåt en marknadsfråga och beroende på valt material. Arbetskostnaderna (AK) är i likhet med etableringen i stort sett den samma oavsett material. Vissa plåtmaterial kräver något större varsamhet och kan därför ta lite längre tid att montera. Den årligen utslagna kostnaden för arbetet är beroende av materialets livslängd.


Inget byggmaterial eller färgskikt är beständigt och livslängden är oftast mycket beroende av hur materialet underhålls och sköts. Detsamma gäller olika plåtmaterial. Varje tak, oavsett material, måste regelbundet rengöras från fuktsamlande löv och skräp för att begränsa korrosion eller andra skador. Målade ytor måste regelbundet underhållsmålas. Intervallet mellan dessa underhållsmålningar varierar beroende på väderstreck, geograﬁsk placering, rengöring med mera. Underhållskostnaden (UK) är beroende av materialval och underhållsintervall (UI). De ﬂesta leverantörer har i sina produktblad information om lämpligt underhåll för sina respektive produkter.


Livslängden (L) hos olika metaller är främst beroende av metallens benägenhet att korrodera. Ädla metaller korroderar långsammare än oädla. Stålplåt är regelmässigt försett med ett korrosionsskydd av zink eller liknande. Detta är i sin tur förstärkt med ett färgskikt som skyddar zinken. Underhållet är som sagts ovan mycket viktigt inte minst när det gäller färgskikten. Bild 4:21. Även gamla inkapyramider behöver underhållas. Foto: Torbjörn Osterling.


Ränteförlusten bör sättas till den förväntade avkastningen på hela kapitalinsatsen per år (R).


En LCC-analys kan då se ut på följande sätt: LCC/år = EK/L + MK/L + AK/L + UK/UI + R


Ser man sedan på kostnaderna för den bärande takkonstruktionen påverkas den av såväl vald lutning som taktäckningens vikt och täthet. Vissa taktäckningar innebär en väsentlig vikt i jämförelse med plåt.


Figur 4:2. Jämförelsen mellan två olika material. Ett med hög investeringskostnad, låg underhållskostnad och lång livslängd respektive ett med låg investeringskostnad, hög underhållskostnad och kort livslängd.


Plan plåt, proﬁlerad plåt eller kassetter Att välja mellan plan plåt och proﬁlerad plåt på tak är alltid en utseendefråga men oftast också en fråga som berör den totala takkonstruktionen.


Den plana plåten kräver ett komplett bärande underlag medan proﬁlerad plåt kan utnyttjas som en integrerad del av konstruktionen. Den kan utgöra en både bärande och stabiliserande funktion. Det senare blir särskilt tydligt vid exempelvis hallbyggnader. Det går alltid att lägga proﬁlerad plåt på varje underlag som lämpar sig för täckning med plan plåt. Detta förekommer inte sällan vid omtäckningar av äldre tak som tidigare haft tegel, tätskiktsmatta, takduk eller liknande som taktäckning.


Proﬁlerad plåt eller kassetter är vanligare på väggar än plan plåt. Vid tilläggsisolering är proﬁlerad plåt eller kassetter ofta en lämplig lösning. Det blir förhållandevis billigt i jämförelse med andra alternativ och är dessutom billigt att underhålla. Även vid byggande av väggar kan proﬁlerad plåt utnyttjas som en integrerad del av konstruktionen. Detta är en vanlig konstruktion på hallbyggnader. Vid montage av proﬁlerad plåt är det viktigt att följa leverantörens montageanvisningar.


Detta hindrar inte från att väggtäckningar av plan plåt också förekommer. Men, som tidigare nämnts krävs då ett komplett bärverk under plåten. Väggtäckning med plåt behandlas mera ingående i kapitel 5 .


När det gäller montering av plan plåt respektive proﬁlerad plåt eller kassetter är det två helt skilda metoder. Den plana plåten sammanfogas med falser och fästs till underlaget med klammer medan proﬁlerad plåt och kassetter sammanfogas med överlapp och fästs med skruv i ett uppreglat underlag.


Vid alla plåtarbeten krävs ett plant och stabilt underlag för att få bästa resultat. Ska ett arbete med proﬁlerad plåt eller kassetter bli bra krävs också att anslutningar och lister görs av kunniga hantverkare enligt montageanvisningar från leverantören. Bild 4:22. Kassetter av kopparplåt. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 4:23. Proﬁlerad plåt på vägg. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 4:24. Falsad väggtäckning av titanzinkplåt. Foto: Torbjörn Osterling.


Byggvarudeklaration – Miljövarudeklaration Både ”Byggvarudeklaration” och ”Miljövarudeklaration” förekommer som begrepp.


Många gånger kan dessa uppfattas vara i stort sett samma sak men det ﬁnns en avgörande skillnad. En ”Miljövarudeklaration” är en tredjepartsgranskad redovisning och har därmed en mera ofﬁciell status medan en ”Byggvarudeklaration” är en av tillverkaren själv upprättad redovisning.


Avsikten med byggvarudeklarationer eller miljövarudeklarationer är att underlätta för kunden att välja den vara som bäst passar hans behov men också att vid ett underhålls- eller rivningsarbete kunna bedöma vilka eventuella miljöhänsyn som bör tas. Nedan behandlas endast ”Byggvarudeklarationer”.


Mallen för hur byggvarudeklarationerna bör utformas har utarbetats av Svensk Byggtjänst i samarbete med Byggsektorns Kretsloppsråd. Kretsloppsrådet är ett samarbetsorgan där byggbranschens samtliga aktörer ﬁnns representerade. Man har gemensamt fastställt vad som ska ingå respektive vad som bör ingå i de byggvarudeklarationer som upprättas.


ska ingå: (utöver vad som krävs enligt lag) ingående material redovisning av ingående materials miljökonsekvenser vilka kemiska ämnen från Kemikalieinspektionens (KEMI:s) begränsningsdatabas ingår i produkten ett beaktande av livscykelaspekterna på ingående material uppgifter som andra i byggprocessen behöver för sina analyser uppgifter som behövs vid rivning, återvinning och/eller deponering. Bör ingå: (frivilliga åtaganden)


uppgifter om råvaruuttag och insatsvaror vilka ämnen, upptagna i KEMI:s Begränsningsdatabas, som ingår i produkten uppgifter om miljöpåverkande inslag under byggande uppgifter om resursbehov under byggprocessen uppgifter om energiförbrukning vid drift och underhåll uppgifter om varuförbrukning vid skötsel information om transporter (resursförbrukning och emissioner) information om avfallshantering (urlakning och emissioner) uppgifter som har betydelse för den ”inre miljön”. Utöver detta ska det naturligtvis ﬁnnas information om varans namn och företaget som producerat varan i fråga.


Miljöaspekterna på de metaller och de färgsystem som företrädesvis förekommer inom plåtslageribranschen behandlas i kapitel 3.


När det gäller materialval och framtida underhåll är det av vikt att eftervärlden lätt kan identiﬁera vilket material som ligger på taket.


Därför rekommenderas att det alltid vid lämpligt uppstigningsställe ﬁnns en märkbricka som innehåller nödvändig information; plåtleverantör, plåtkvalité, färgsystem, läggningsår och företaget som gjort arbetet. Bild 4:25. Märkbricka. Foto: Torbjörn Osterling.


Alla takmaterial är mer eller mindre hala att beträda, i synnerhet vid väta eller frost.


I Boverkets Byggregler, BBR, avsnitt 8:241 ”Allmänt” anges i sista stycket: ”Yttertak som kan beträdas ska ha skäligt skydd mot halkning och utformas så att risken för att trampa igenom takytan begränsas.”


Plåtslageribranschens parter har i överenskommelse med de fabrikanter som tillverkar ytbelagd plåt träffat överenskommelse om hur ovanstående regel ska tolkas. Plåtslageribranschen och då även dess fackliga motpart, Svenska Byggnadsarbetareförbundet, anser att kravet på ”skäligt skydd mot halkning” är tillgodosett om plåtytan inte blir halare efter ytbeläggningen.


I föregående avsnitt talade vi om märkbrickor vid uppstigningsstället. Plåtslageribranschens Centrala Arbetsmiljökommitté har tagit fram en liten varningsskylt som säger att ”Taket kan vara halt att beträda”. Denna varning vänder sig inte i första hand till plåtslagare utan snarare till övriga yrkesmän som av ett eller annat skäl måste upp på taket.


Taksäkerhet , en nödvändighet för god säkerhet på taken, behandlas i kapitel 11. Bild 4:26. Varningsskylt. Foto: Bo Selander.


Vid plåtslageriarbete gäller som vid alla andra arbeten att det ska utföras väl från början. Det dyraste sättet är att tvingas göra något två gånger.


Vid täckning med plan plåt måste plåten till stor del bearbetas på plats. Detta kräver att underlaget är stabilt och att det erbjuder tillräckligt motstånd vid falsningsarbetet.


Underlaget måste dessutom erbjuda tillräcklig dragkraft till infästningen av klammer. I RA Hus rekommenderas 23 mm underlagsspont eller 19 mm plywood som underlag för taktäckning med plan plåt.


Ett för vekt underlag fjädrar lätt och försvårar falsningen samtidigt som risken att få onödiga nedtrampningsskador i plåten ökar.


Nedtrampningsskador kan också uppstå om underlaget inte är helt slätt. Även uppstickande spikhuvuden kan förorsaka trampskador. Ett slätt underlag är vidare en nödvändig förutsättning för att inte få kvarstående vatten vid mycket låga lutningar.


Det är nu inte endast det direkta underlaget som avgör resultatet och livslängden på taket. Ett vindsutrymme med hög fukthalt kan leda till kondens på plåtens undersida och ett med tiden uppruttnande underlag.


Ett alltför varmt vindsutrymme kan leda till att snön, trots minusgrader ute, smälter och rinner ner mot takfoten där den åter fryser och bildar svallis eller istappar.


Vid montering av proﬁlerad plåt ska underlaget vara plant för att nå bästa resultatet. Tjockt gods i underlag för infästningarna kan öka kostnaden för såväl underlag och fästdon som infästningsarbetet. För klent underlag å andra sidan kan leda till undermålig infästning.


Se vidare i kapitel 6 Underlag för plåt och kapitel 7 Infästning av plåt i olika underlag. Bild 4:27. Falsningsarbete kräver ett stadigt underlag. Foto: Bo Selander. Bild 4:28. Istappar utgör en stor fara. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:29. Proﬁlerad plåt på lättbalk. Foto:Lindab AB.


Alla plåtytor som exponeras för väder och vind blir mycket snabbt uppvärmda av solen eller avkyld av regn och skugga.


Plåt kan därför snabbt anta en temperatur som markant avviker från underlagets temperatur. Denna omständighet, kombinerad med att plåtens respektive underlagets längdutvidgningskoefﬁcient dessutom ofta skiljer sig, kan medföra mycket stora relativa rörelser. Begränsas materialets möjligheter att röra sig kan mycket stora spänningar uppstå i plåten och dess infästningar. Vid långvarig stark sol är temperaturer i takmaterialet på + 80 °C eller mer fullt möjliga. Vid ett slagregn kan plåten snabbt kylas ned till under + 20 °C. Det är därför av stor vikt att taktäckningen har möjlighet att röra sig.


Spänningar på grund av temperaturvariationer eller rörelser på grund av vind kan leda till utmattning i plåten med sprickbildning som följd. Sprickor i plåten kan uppstå på två sätt. Materialet kan bli för sträckt vid nedkylning så att det med tiden dras sönder eller kan bli för buktigt vid uppvärmning så att vindsuget pumpar sönder materialet.


Kontrollerade rörelser i plåtmaterialet kräver att rörelsen utgår från en fast punkt, en så kallad fast zon. Hinder såsom uppstick och genomföringar i den plana plåtytan bör om möjligt placeras i den fasta zonen. Placeras dessa på annan plats på taket begränsar de rörelsemöjligheterna.


Vid täckningar av mycket långa takfall med bandtäckning, dubbelfalsad skivtäckning eller proﬁlerad plåt kan det bli nödvändigt med en särskild rörelsefog.


För att undvika framtida begränsningar i rörelserna eller låsningar i materialet kan det vara lämpligt att på takplan eller ritning tydligt anvisa var nya ﬂäktstativ, antenner eller liknande bör placeras. På falsad plåt går det med fördel att använda falsfästen som inte hindrar rörelserna.


Tätt sammanliggande plåtar kan bilda kapillärer. Detta gäller såväl falsad som proﬁlerad plåt. Kapillärkrafterna måste brytas med någon form av tätningsmedel. Mellan falsade plåtar påförs falsolja i falserna och mellan proﬁlerade plåtar påförs tätningsfett eller tätningsband. Det är väsentligt att tätningsmedlet tål de rörelser som uppstår. Detta gäller i synnerhet tätningsband till proﬁlerad plåt.


Se vidare i kapitel 8 ”Rörelse och rörelsefogar” . Bild 4:30. Rörelsefog enligt Rheinzink. Foto: Torbjörn Osterling. Figur 4:3. Rörelsefog i takbrott. Illustration: Torbjörn Osterling.


Vid val av hängrännor och stuprör är det den sannolika regnintensiteten som är dimensionerande.


Svensk standard (SS 824031) beskriver hur detta beräknas. Beräkningsmodellen är avancerad och för att underlätta valet av dimension ﬁnns det en hjälptabell i RA Hus 21.


Vid stora takytor i mindre utsatta lägen kan det dock löna sig att göra en noggrannare beräkning då framför allt hjälptabellen för stuprör är dimensionerad i överkant. Med utsatta lägen avses områden där mycket intensiva regn kan förekomma. Enligt SMHI återﬁnns den största intensiteten i ett band utmed Hallands och Bohusläns östra gräns medan vi har den lägsta intensiteten utmed östersjökusten och i en tunga in över Östergötland fram till Vänern.


Av erfarenhet vet man dock att smalare rör lättare fryser sönder varför en viss överdimensionering kan vara att föredra. Vidare är naturligtvis breda rännor lättare att rensa än smala. Silar i rännor och rör bör också undvikas om det inte ﬁnns särskilda skäl såsom bollar från lekande barn och liknande. Då är öppna silar i sockelns överkant att föredra.


Vid beräkning av takarean bör hänsyn tas till att regnets infallsvinkel inte nödvändigtvis är lodrät. Ett lägre liggande tak mot en fasad ska även avvattna det vatten som vid ogynnsam infallsvinkel också träffar fasaden.


Vid dimensionering kan det också ﬁnnas anledning att överväga om avvattningen ska klara de mest extrema och intensiva regnet eller om det kan godtas att regnvattnet bräddar över hängrännorna någon gång då och då. Hjälptabellen i RA Hus 21 för hängrännor stämmer tämligen väl överens med den regnintensitet på 0,013 l/sek och m 2 som SS 824031 rekommenderar som dimensionerande. Detta innebär att hängrännorna bräddar över minst en gång vart 5 år i de lågintensiva områdena och minst en gång vart annat år i de högintensiva områdena.


Vid invändig takavvattning är det viktigt att bräddavlopp utformas enligt anvisningarna i AMA Hus 21 och RA Hus 21. Ofta saknas möjligheter till bräddavlopp varför dimensioneringen bör ägnas extra stor uppmärksamhet. Risken för att invändiga avlopp sätts igen av löv och annat skräp eller fryser sönder måste beaktas. Varma tak bör ha varma avlopp.


AMA Hus rekommenderar ett högsta inbördes avstånd mellan stuprör på 20 m. Bästa ﬂödet i ett stuprör antas uppstå när tillﬂödet i hängrännorna är symmetriskt från två håll. Stupröret antas då svälja mellan 40 och 45 % mer än om ﬂödet endast kommer från en sida.


Figur 4:5. Regnmängden är beroende av husets utformning. Illustration: Torbjörn Osterling. Figur 4:4. Nederbörd under vegetationsperioden, SMHI. Bild 4:31. Stuprör med sil vid sockel. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:32. Vid invändiga avlopp krävs oftast bräddavlopp. Foto:Torbjörn Osterling. Bild 4:33. Stuprören måste hållas fria från is…. Foto: Åsa Ragnarsson.


Bild 4:34. …. uppifrån och ner. Foto:Torbjörn Osterling .


För att undvika hindrande isbildning i ränndalar, hängrännor och stuprör kan värmekabel installeras.


För att sådana system ska fungera är det nödvändigt att dessa dimensioneras, monteras och underhålls på rätt sätt. Vid projektering av värmekabel är takplaner en nödvändighet.


Olika takytor kan ha olika behov av frostskydd i rännor och rör beroende på väderstreck, skuggande grannfastigheter, takets konstruktion och värmegenomsläpplighet.


En kostnadseffektiv reglerenhet består av en dubbeltermostat där en givare monteras på den norra fasaden för att känna av luftens temperatur medan den andra monteras på den punkt på taket där snösmältning först kan förutsättas. Vid placering av givare bör hänsyn tas till större värmealstrande maskiner, ventilationsaggregat och andra värmeutsläpp som ﬁnns på eller direkt under taket. Dessa ger som regel tö på taket redan vid ﬂera minusgrader i luften.


Vid värmekabelanläggningar med endast en reglerenhet måste givaren placeras på den plats där snösmältning först kan förutsättas ske till följd av ovan nämnda faktorer. Genom att öka antalet reglerenheter kan funktionen hos anläggningen förbättras samt stora energibesparingar göras. Det krävs ett ﬂertal givare för att de olika sektionerna ska kunna fungera oberoende av varandra. Det är exempelvis viktigt att stuprören alltid är fria från is för att undvika att det bildas istappar när snön smälter på taket.


För att få bästa effekt av en värmekabel ska den monteras av montörer som har takvana och då tätt liggande mot plåten för att dels utnyttja plåtens ledningsförmåga dels bilda en kanal i botten av ränndalen eller hängrännan. Felaktigt monterade värmekablar kan lätt leda till att vattnet smälter på ett ställe för att sedan frysa till på ett annat och sämre ställe.


För att undvika skador på värmekabelanläggningen vid snöskottning är det viktigt att en takplan med kabelförläggningen ﬁnns tillhands på lämpligt ställe.


Underhållet av anläggningen är också viktigt. Givare som inte rengörs kan lätt ge felaktiga impulser och skador kan ha uppstått i samband med snöskottning. Anläggningen bör därför kontrolleras i god tid inför varje vinter.


Vid val av material för värmekabel bör följande beaktas: Kabelmaterialet måste vara anpassat för temperaturer ner mot -20 °C. Dosor och kablar ska vara UV-stabiliserade. Infästningsmaterialet måste vara anpassat till underlaget. Tänk på risken för bimetallisk (galvanisk) korrosion. Anläggningen bör vara enkel att felsöka. I automatikskåpet bör det ﬁnnas möjlighet att fastställa felets art samt de felande delarnas placering.


Bild 4:35. Värmekabel ska monteras så att metallens värmeledningsförmåga utnyttjas. Foto:Torbjörn Osterling.


Standardens beräkningsmodell liksom anvisningarna i AMA Hus 21 är baserad på en lutning i hängrännan på 2,5 mm/m.


Standarden föreslår dock något större lutning på smala hängrännor för att de ska vara självrensande. Självrensande innebär inte att fastighetsägaren slipper rensa bort större partiklar, löv och dylikt för hand. En sammanställning av dessa båda villkor ger följande tabell för halvrunda hängrännor.


Takarea i m 2 , högst enligt AMA 75 125 200 250 Takarea i m 2, högst enligt SS824031 70 120 180 Nominell diameter i mm 100 125 150 190 Minsta lutning för självrensning mm/m 7 6 5 Tabell 4:4. Diameter på hängrännor enligt RA Hus 21. Lindab AB uppger att 190- rännan klarar en takarea på 320 m 2 .


Vid större takarea än 200 m 2 är det viktigt att kontrollera i tillverkarnas produktkataloger om det ﬁnns några andra rekommendationer för hur detta kan lösas.


En avgörande förutsättning för att hängrännan i kombination med stupröret ska klara dessa ﬂöden är att det urklippta hålet i hängrännan har minst samma diameter som röret.


Bild 4:36. Det är viktigt att hålet i hängrännan är minst lika stort som stuprörets diameter. Foto: Torbjörn Osterling


På motsvarande sätt som för hängrännor ﬁnns i RA Hus en hjälptabell för stuprör. Även den är dimensionerad för att vara tillräcklig i de ﬂesta fall. Största avstånd mellan stuprören bör inte överstiga 20 m.


Takarea i m 2 , högst 80125180230300375 Nominell diameter, mm75 90 100110120150 Tabell 4:5. Stuprörens diameter enligt RA Hus.


En närmare studie av tillverkarnas dimensioneringstabeller baserad på SS 82 40 31 med en sannolik regnintensitet på 0,013 l/s och m 2 ger följande:


Takarea i m 2 vid ensidigt tillﬂöde, högst 160240350445580 Takarea i m 2 vid symetriskt tillﬂöde, högst 225345505645830 Nominell diameter i mm 75 90 100110120 Tabell 4:6. Stuprörens diameter enligt SS 424031. Bild 4:36. Hängrännor och stuprör tillverkas idag industriellt. Foto Lindab.


För att få bästa överblick över och optimal samordning mellan takets olika funktioner och detaljer är det nödvändigt att upprätta en eller ﬂera takplaner. Takplaner underlättar också samordningen mellan olika projektörsgrupper.


De funktioner som ska samordnas kan vara:


falsförläggning infästningar, fasta och rörliga zoner läggningsriktning av proﬁlerad plåt rörelsefogar skarvförläggning av proﬁlerad plåt takavvattning markavlopp De detaljer som ska samordnas kan vara:


antenner genomföringar av kablar eller rör lanterniner master skorstenar snöglidhinder snörasskydd stosar takfönster taksäkerhetsanordningar tillträdesvägar, vindsplan – tak uppstigningsöppningar ventilations- och kylanläggningar ventilationshuvar värmekabel åskledare Begreppet takplaner kan innebära att olika planer måste upprättas för ett och samma tak. Vissa funktioner och detaljer är mer beroende av varandra än andra. Exempelvis har vindlaster, infästning, rörelsefogar, rörelsehindrande genomföringar och uppstick eller förankringar för diverse utrustning mer eller mindre direkt samband.


Med en vindlastplan som utgångspunkt underlättas arbetet med en infästningsplan. Markera randzonerna och vilken klammertäthet för plan plåt eller skruvtäthet för proﬁlerad plåt som gäller. De beräknade vindlasterna enligt gällande Eurokoder är schematiska. Det faktiska suget längst ut i takkanten kan vara upp emot 8-10 gånger så högt som suget inne på takfallet. Det är därför ytterst viktigt att vinden inte får grepp i kanterna. I mycket utsatta vindlägen kan de yttre skivorna eller banden därför behöva vara smalare för att minska påkänningarna eller risken för utmattning i materialet.


På infästningsplanen anges också var den fasta zonen ska placeras. Fast monterad utrustning på taket såsom tillträdes- och skyddsanordningar med genomgående infästningar kan lättare samordnas med plåtens fasta zoner. Detsamma gäller stosar och genomföringar för rör, kablar med mera som mer eller mindre begränsar plåtens rörelser. För att undvika onödiga låsningar i plåtmaterialet kan falsfästen som följer plåtens rörelser användas för exempelvis infästningar av tillträdes- och skyddsanordningar.


Vidare har alla detaljer såsom stosar, takluckor och genomgående förankringar samband med takavvattningen och de vattengångar som kommer att ﬁnnas. Vattengångar måste hållas fria från alla former av hinder. Hinder såsom stosar, rör, Bild 4:37. Takplan? Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:38. Vattengångar ska hållas fria från alla hinder. Foto:Torbjörn Osterling. Figur 4:7. Falsförlägning, Idé 1. Torbjörn Osterling.


Figur 4:8. Falsförlägning, Idé 2. Torbjörn Osterling.


kabelgenomföringar eller luckor ska inte placeras i vattengångarna. Risken för framtida läckage är påtaglig.


En takplan underlättar också bedömningen av vattenﬂöden och var avloppen bör placeras. Vidare är det lättare att se var det ﬁnns risk för kvarstående vatten, is, smuts med mera. Markera särskilt låglutande ytor såsom kupplattor, terrasser och liknande. Takavvattningen måste dessutom samordnas med både fasadens utformning och eventuella markavlopp.


Undvik också att okontrollerat leda ner vatten från en högre nivå till en lägre. Fritt fallande vatten kan förorsaka nötning på det nedre taket med korrosion som följd eller stänk på fasadmaterialet. Vattnet bör ledas bort och ner från taket den kortaste och enklaste vägen och då i hängrännor och stuprör.


Vid anslutning av stuprör till markavlopp bör risken för påkörningsskador beaktas och materialvalet anpassas därefter. Det kan i vissa fall vara lämpligt med särskilda skydd.


Det ﬁnns också ett direkt samband mellan placeringen av tillträdes- och skyddsanordningar respektive takluckor, rensningspliktiga kanaler och skorstenar. Med takplanen som utgångspunkt går det att bedöma om det lönar sig att ﬂytta en skorsten lite i sidled eller placera gångbryggan lite längre ned på takfallet. Det blir också lättare att avgöra var uppstigningsluckan ska placeras i förhållande till de rensningspliktiga anordningarna.


Med en infästningsplan som utgångspunkt är steget inte långt till en falsförläggningsplan. På äldre kulturhus kan detta vara särskilt intressant. Det ökar möjligheten att utnyttja den speciella ytstruktur och det mönster som är karakteristiskt för framför allt en skivtäckning. Dessutom blir det lättare att undvika riskabla falsmöten. Två tvärfalser ska inte möta en längsgående fals i samma punkt eftersom det blir för mycket material i falsmötet. AMA Hus rekommenderar en förskjutning av tvärfalserna på minst 50 mm vid dubbelfals. Falsmötenas placering och vinkel är särskilt viktig vid vinkelrännor och andra sneda ytor.


Det ﬁnns säkert även andra kombinationer. Det viktiga är att man under projekteringsskedet får god överblick på alla takdetaljer för att uppnå den optimala lösningen. Bild 4;38 b. Falsförläggning, Idé 3. Så här blev det slutliga resultatet. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 4:39. Ett bra skydd vid mark förhindrar onödiga skador. Foto:Torbjörn Osterling.


Bild 4:40. En kraftig infästning av stuprör. Foto:Torbjörn Osterling. Bild 4:41. Vid puts på isoöering krävs särskilt underlag för infästning av stuprör. Foto:Torbjörn Osterling.


Som tidigare sagts utgör varje uppstick och genomföring i eller avvikelse från den plana takytan såsom stosar, kablar, rör, huvar med mera en potentiell risk för framtida skador i tätskiktet.


Ju längre ner på takfallet dessa uppstick och avvikelser sitter desto större vattenﬂöden utsätts de för och därmed ökar också risken för skador. Detta gäller oavsett vilket taktäckningsmaterial som används.


För att minska antalet riskpunkter är det viktigt att tänka igenom hur många genomföringar som verkligen behövs. Kan någon genomföring exempelvis placeras i fasaden under taksprånget eller ﬂyttas längre upp mot nocken? Kan ﬂera stosar sammanföras till en, eller kan de samlas i en gemensam huv?


På tak inträffar ofta att någon i efterhand borrat hål rätt igenom taktäckningen för att dra upp en kabel, en antenn eller liknande. Amatörmässigt utförda håltagningar och genomföringar innebär dels en stor risk för läckage dels ser det ofta fult ut. Varje förutseende projektör kan förse taket med en eller ﬂera kabelstosar för framtida bruk. Dessa kan då förslagsvis placeras över fastighetens stigarschakt.


Inte nog med att hål borras för kablar utan även annan utrustning placeras i efterhand på taken, helt utan hänsyn till den egentliga takkonstruktionen – parabolantenner, master, kylaggregat med mera. Detta görs inte sällan mycket oprofessionellt. För att undvika sådant kan taket vara förberett med stadiga infästningsmöjligheter, förslagsvis i anslutning till annat smide såsom gångbryggor eller liknande. Det är även möjligt att använda särskilda anordningar på skorstenar. Detta bör sedan dokumenteras i fastighetens pärm med drift- och skötselinstruktioner.


En ny typ av montage på taken är solenergisystem av olika typ och utförande. Här är det extra viktigt att den som projekterar detta har god kännedom om den underliggande konstruktionen. Vindlasterna kan bli betydande och man måste fråga sig om takkonstruktionen klarar de belastningar som uppstår eller krävs det förstärkningar. Är klamringen av bandplåten så tät så att falsfästen kan fungera. Här gäller det att ha en god dialog med producenten av solenergisystem.


Vid täckning med plan plåt kan plåtslagaren ges viss frihet att själv dra upp stosarna genom taket. Han får då möjlighet att placera dem mitt i en skiva eller ett band och därmed underlätta sitt eget falsningsarbete och höja kvaliteten.


Genomföringar och uppstick kan också begränsa plåtmaterialets rörelser och kräver en genomtänkt detaljutformning. Det är därför också lämpligt att alla sådana begränsningar placeras i eller så nära den egentliga fasta zonen som möjligt.


Genomföringar, stosar, kablar, takluckor och liknande får aldrig placeras i vattengångarna. Dessa ska hållas fria från alla hindrande detaljer. Bild 4:42. En genomtänk kabelgenomföring.


Bild 4:43. Stosen sitter mitt i skivan. Bild 4:44. Bra kabelgenomföring.


Bild 4:46. Här hade man kunnat samla alla stosar i en och samma huv. Det hade blivit både säkrare och billigare.


Det som sagts om stosar och andra genomföringar avseende placeringen på taket i förehållande till den fasta zonen gäller naturligtvis även takluckor, skorstenar och huvar.


Skillnaden mellan de båda grupperna är yttermåtten. De sistnämnda har ofta ett breddmått som överstiger skiv- eller bandbredden. Av tradition placeras dessa med översidan vinkelrätt mot takfallet. Detta leder till att det bildas en ﬁcka där vatten, snö, is och smuts lätt samlas. Visserligen går det att undvika en del problem genom att bygga upp en skorstensränna bakom varje hinder. En intressant fråga är varför dessa uppstick på taken måste ligga vinkelrätt mot takfallet.


En vridning av skorstenens eller huvens baksida eliminerar de största problemen med kvarstående vatten, smuts eller annat. I Finland placeras ofta takluckor på snedden, det vill säga i 45° vinkel mot takfallet. Snö och is glider lätt förbi. Dessutom anses den plåttekniska lösningen bli både bättre och enklare. Ett annat alternativ är att endast översidan är något sned i förhållande till takfallet. Alla huvar, skorstenar och luckor behöver inte vara rektangulära.


Ett annat sätt att undvika dessa ﬁckor eller behovet av skorstensrännor är att placera skorstenen eller huven i nocken. För att då begränsa falsningsarbetet är det lämpligt att den ena sidan av skorstenen, huven eller liknande ligger i linje med nocken. Det går också att dra upp ena högbenet på takstolen över nocken och utnyttja den spalt som bildas mellan toppen på högbenet och motstående takfall som ventilationsöppning eller luftning. Se ﬁgur 10:90.


Ett annat problem med placeringen av uppstickande detaljer på taken är avståndet till andra närliggande hinder. En plåtslagare kommer helt enkelt inte åt var som helst. Avståndet mellan till exempel två takkupor bör bestämmas med hänsyn till att plåtslagaren ska kunna komma ner med hela kroppen mellan kuporna för att falsa plåten. För bästa resultat bör då avståndet mellan kupväggarna helst vara över 0,6 m. Vill man ha mindre utrymme mellan kuporna är det bättre att bygga ihop dem.


En huv, stos eller andra smala eller låga hinder bör inte placeras närmare ett annat hinder än 300 mm. Tänk på att normal skiv- och bandtäckning bygger normalt 600 mm mellan falserna. För att en svängd fals ska kunna göras funktionellt krävs att avståndet till närmaste falsmöte är cirka 250 mm. I trånga utrymmen blir detta mycket svårt. Där svängda falser möts vid hinder som ligger parallellt med varandra bör det fria avståndet vara minst 500 mm. Bild 4:47. En ﬁnsk taklucka. Bakom denna krävs ingen skorstensränna.


Bild 4:48. Ventilationshuv med snedställd baksida. Bild 4:50. Trånga utrymmen försvårar ett bra arbetsresultat.


Om skorstenar och ventilationshuvar har placerats med ena sidan i nockfalsen är den lämpligaste placeringen av nockräcke eller gångbrygga på motsatt sida av nocken.


Om skyddsanordningarna måste ligga på samma sida som skorstenen behöver nockräcket eller gångbryggan inte nödvändigtvis sitta nära nocken. Genom att ﬂytta anordningarna exempelvis ett stycke ner på takfallet kan de dras förbi hindret utan avbrott. Härigenom underlättas och förbilligas monteringen samtidigt som det dessutom oftast blir stabilare. På ett brantare takfall är det tryggare att gå på en brygga placerad 1 – 1,5 m ner på takfallet eftersom nocken då upplevs som en handledare.


Fast montering av tillträdes- och skyddsanordningar låser fast plåten och bildar en fast zon. I dag monteras nästan uteslutande falsfästen som medger nödvändiga rörelser i plåten. Falsfästen krävs framför allt på längre takfall.


Ytterligare information om snörasskydd ﬁnns i kapitel 11, ” Taksäkerhet” . Bild 4:51. Falsfästen medger att plåten rör sig. Foto: Weland stål AB.


I följande resonemang bortser vi från de rent utseendemässiga aspekterna på valet mellan fotränna respektive snörasskydd och hängränna. Vi koncentrerar oss på teknik och ekonomi.


En fotränna fungerar inte som snörasskydd. På tak med fotrännor där det även krävs takfotstöd/snörasskydd måste ett sådant monteras ovanför fotrännan.


Hängränna är billigare att montera och att byta ut än fotränna. Vid läckage i en hängränna blir inte heller skadorna på fasaden lika omfattande som vid läckage i en fotränna, och läckaget är dessutom lättare att upptäcka.


På långa takfall kan snörasskydd behövas på ﬂera ställen utmed takfallet. Figur 4:9 är en tolkning av SS 831335 och anger längsta tillåtna avstånd mellan snörasskydd i meter beräknad efter snölastens grundvärde.


Även här framgår att lutningen 1:4 (~ 14°) är ganska gynnsam. Mest ogynnsamt är lutningen 1:1,5 (~ 33°).


Ett snett monterat snörasskydd kan, beroende på underlag, styra den glidande snön på ett sådant sätt att den hamnar där den inte kan skada någon.


Ett komplement till snörasskydd är snöglidhinder monterade i ﬂera rader på takfallet. Snöglidhinder syftar till att förhindra att snön glider ner mot takfoten. I snörika regioner på kontinenten monteras snöglidhinder i ﬂera rader längs takfallet. Ytterligare information om snörasskydd ﬁnns i kapitel 11, ” Taksäkerhet” .


Tabell 4:7. Längsta avstånd mellan snörasskydd. Bild 4:52. Fotrännan fungerar normalt inte som snörasskydd.


Bild 4:54. Snöglidhinder med snöstopper. Bild 4:55. Snöglidhinder i Österrike.


Kablar av olika slag monteras ofta av personal som dels inte har full kännedom om hur takets tätskikt är uppbyggt och konstruerat dels saknar tillräcklig takvana och yrkeskunskap för att göra ett kvaliﬁcerat arbete.


På plåttak bör kabelgenomföringar och förläggning av kablar såsom värmekablar och åskledare utföras av plåtslagare. Det vill säga allt arbete på taket utförs av den som dels känner underlaget dels har tillräcklig takvana.


För att undvika framtida felaktig och skadlig kabelförläggning på taken bör anvisningar för detta ﬁnnas i pärmen för fastighetens drift- och skötselinstruktioner. I anvisningen bör anges om det ﬁnns särskilda kabelstosar och var kablar inte ska förläggas.


Elförsörjning till apparater som placeras på taket bör så långt möjligt förläggas under taket i vindsutrymmet.


Vidare bör det av anvisningen framgå hur kablarna bör och får fästas. Klammer i falserna är att rekommendera. Tyvärr förekommer det att kablar klamras rakt igenom taktäckningen. Efter en tid har värmerörelserna i plåten medfört att klamringen kryper ut, med läckage som en ofrånkomlig följd.


Framför allt bör kablar i vattengångarna undvikas – med ett undantag, värmekabel, som förläggs i vattengångarna dikt an mot plåten för att motverka isbildning och säkerställa fri vattengång. Genom att värmekabeln har god kontakt med takplåten utnyttjas också metallens ledningsförmåga.


För att kablar som förlagts på taket inte ska skadas i samband med snöskottning rekommenderas att en förläggningsplan monteras intill uppstigningsstället. Bild 4:57. Falsfästen för kabel.


Flaggstänger eller master, framför allt av trä, vars infästning på grund av förväntade påkänningar har förts genom taktäckningen och ner i den underliggande konstruktionen, har ofta vållat problem med läckage och ruttnande träunderlag som följd.


Kyrkspiror och kors eller liknande utsmyckningar hör också hit. Trästolpar som går genom en taktäckning kräver mycket tillsyn och underhåll för att minska risken för skador.


Motsvarande problem kan uppstå med genomgående smide, även om risken är mindre. Det är därför angeläget att välja lösningar som minimerar läckageriskerna och underlättar framtida underhåll.


Flaggstänger med gångjärnsliknande fästen är en bra lösning. Fästet kan monteras med genomgående bult i ett stabilt underlag. Genom att fälla ﬂaggstången kan tätheten kontrolleras och eventuella tätningsbrickor bytas. Tänk dock på vad som tidigare sagts om fasta zoner. Liknande lösningar är att rekommendera vid andra typer av master.


Krävs en genomföring av en pelare eller liknande bör den genomgående delen inte vara av trä. Ett mera beständigt material är att föredra.


I avsnittet ”Genomföringar och stosar” har vi tagit upp problemet med parabolantenner, master, solenergisystem och annat som monteras i efterhand på taken. Detta behöver inte innebära oplanerade håltagningar och infästningar om det på taket ﬁnns förberedda lämpliga infästningsanordningar och kabelstosar. Alternativet är att fastighetens pärm med drift- och skötselinstruktioner har tydliga anvisningar om var och hur detta ska utföras.


När det gäller genomgående infästning av räcken på altaner utgör de med nödvändighet en fast zon för att undvika risken för läckage. Falsfästen för räckeshållare medger däremot full rörlighet i altantakets plåt. Ett sätt att underlätta plåtens rörelser kan vara att omge altanen med ett krön och fästa räcket i sidan på den. Det minskar dessutom risken för framtida läckage eftersom infästningen aldrig kan omges av stående vatten. Montering måste göras utan att falserna på murkrönet kläms sönder.


Figur 4:10. Räckesinfästning på sidan av krön är bättre och säkrare än infästning uppe på krön. Illustration: Torbjörn Osterling. Figur 4:11. Räckesinfästning på tak. Illustration: Torbjörn Osterling.


Bild 4:58. Räckesinfästning på sidan av ett krön. foto: Bo Selander.


Inget byggmaterial är beständigt. Allt påverkas av väder och vind. Varje byggnad och varje tak måste underhållas och i sinom tid renoveras om inte byggnaden ska förfalla. God långsiktig ekonomi är att begränsa de framtida underhålls- och renoveringskostnaderna. Detta kan göras dels genom ett lämpligt materialval dels genom lösningar som underlättar underhålls- och renoveringsarbetet.


En stor kostnad vid renovering av tak blir oftast byggnadsställningen. Gällande föreskrifter från Arbetsmiljöverket föreskriver byggnadsställning vid mera omfattande arbeten i anslutning till takfoten. Se också under Projekteringsansvar.


Även om takfotsarbetet inte är omfattande blir det enklare och sannolikt bättre av att utföras från en byggnadsställning eller plattform. Framtida ställningskostnader kan enkelt och utan stora extrakostnader förebyggas genom att mura eller gjuta in bryggkonsoler i fasaden strax under takfoten.


Även de traditionella taksäkerhetsanordningarna underlättar förﬂyttning längs och arbete på taken. Att skotta snö från ett tak som har bristfälliga taksäkerhetsanordningar blir, om det över huvud taget är möjligt, både dyrt och farligt.


Inte sällan händer det att man måste bryta upp takkonstruktionen för att komma åt att byta ﬂäktar till ventilationssystemet. Om ﬂäktaggregaten vid nybyggnad måste lyftas in uppifrån ﬁnns det i regel heller ingen annan väg ut än upp genom taket. En mindre uppbyggnad med löstagbart tak försedd med fästöglor kan vara en enkel lösning som spar onödigt arbete i framtiden. Byggs den upp ytterligare något kan dess väggar förses med ventiler för till- eller frånluft i stället för separata ventilationshuvar spridda på taket. Bild 4:59. Infästningen i takstolstassarna kan användas många gånger.


Figur 4:12. Det går även att fästa skyddsräcke i fotrännan.


Figur 4:13. Permanenta infästningar för arbetsbrygga. Källa: Skyddsräcken för byggarbetsplatser, Bygghälsan. Bryggkonsol för ingjuten plasthylsa Tak 1


Figur 4:14. Permanenta infästningar för arbetsbrygga. Källa: Skyddsräcken för byggarbetsplatser, Bygghälsan.


Takets konstruktion och lutning är väsentliga arbetsmiljöfaktorer att ta hänsyn till. Varje projektör har skyldighet att beakta de risker som vald konstruktion kan medföra för dem som ska bygga och förvalta objektet, det så kallade projekteringsansvaret. I Arbetsmiljölagen kapitel 3, 6 och 7 §§ anges bland annat följande:


6 §. Den som låter utföra ett byggnads- eller anläggningsarbete ska 1.  under varje skede av planeringen och projekteringen se till att


arbetsmiljösynpunkter beaktas när det gäller såväl byggskedet som det framtida brukandet, 2.  utse en lämplig byggarbetsmiljösamordnare för planering och


projektering av arbetet med de uppgifter som anges i 7 a §, och 3.  utse en lämplig byggarbetsmiljösamordnare för utförande av arbetet med de uppgifter som anges i 7 b och 7 f §§.


Den som låter utföra ett byggnads- eller anläggningsarbete kan utse sig själv eller någon annan till byggarbetsmiljösamordnare. Om någon annan har utsetts befrias dock inte den som låter utföra ett byggnads- eller anläggningsarbete från ansvar för sådana arbetsuppgifter som anges i första stycket 2 eller 3. (Paragrafen ändrad genom 2008:934).


7 §  Under varje skede av planeringen och projekteringen av ett byggnads- eller anläggningsarbete ska arkitekter, konstruktörer och andra som medverkar, inom ramen för sina uppdrag, se till att arbetsmiljösynpunkter beaktas när det gäller såväl byggskedet som det framtida brukandet. (Paragrafen ändrad genom 2008:934).


7 a § Den byggarbetsmiljösamordnare som enligt 6 § första stycket 2 har utsetts för planering och projektering av ett byggnads- eller anläggningsarbete, ska samordna tillämpningen av relevanta arbetsmiljöregler som under varje skede av planeringen och projekteringen ska följas i fråga om såväl byggskedet som brukandet av byggnaden eller anläggningen. Det gäller särskilt då frågor om planeringen av arbetsmoment som ska utföras samtidigt eller efter varandra avgörs och när tidsåtgången


-för sådana arbetsmoment beräknas. Byggarbetsmiljösamordnaren ska beakta en sådan arbetsmiljöplan och annan dokumentation som avses i 4 kap. 8 § andra stycket 1-3. (Paragrafen ändrad genom 2008:934)---


Vidare anger Arbetsmiljöverket i sin föreskrift ”Byggnads- och anläggningsarbete” (AFS 1999:3) följande i 5 §:


”Den som låter utföra byggnads eller anläggningsarbete ska under varje skede av planeringen och projekteringen se till att arbetsmiljön under byggskedet särskilt uppmärksammas när det gäller


-1. objektets eller anläggningens placering och utformning, 2. val av byggprodukter, 3. val av konstruktioner för grundläggning, stomsystem eller andra bärande element 4. val och utformning av stomkomplettering, 5. val av installationer, deras placering och infästning samt 6. val av inredningar. (AFS 2008:16)-- Och 5 b § inleds med följande ord:-


Den som låter utföra ett byggnads- eller anläggningsarbete ska se till att planering och projektering skar i så god tid före arbetets utförande att det är möjligt att samordna arbetena utan att arbetsmiljörisker uppstår på grund av tidsbrist vid samordningen


Även de som medverkar vid planeringen och projekteringen ska, inom ramen för sina uppdrag, i tillämpliga delar följa det som sägs i 5 - 5 b §§ föreskrivs för den som låter uppföra ett byggnads- eller anläggningsarbete. (AFS 2008:16)


Från och med 1 januari 2014 införs kraftfulla sanktioner mot den som bryter mot dessa föreskrifter. (AFS 2014:26)


Inom ramen för detta projekteringsansvar faller helt klart även taket och dess utformning. Detaljer som påverkar arbetsmiljön under såväl byggskedet som förvaltningsskedet ska beaktas. Projekteringsansvaret måste rimligen också sträcka sig fram till den dag då taket kan behöva en mera genomgripande renovering.


Till förvaltningsskedet kan hänföras: •  tillträdes- och skyddsanordningar för tak Till reparationsskedet kan hänföras:


De arbetsmiljöaspekter som påverkas av takets lutning är främst risken för fall men också besväret med att arbeta på ett lutande plan.


I Arbetsmiljöverkets föreskrift ”Byggnads- och anläggningsarbete” (AFS 1999:3) anges följande i 90 §:


Vid arbete på tak som lutar mer än 1:4 (~ 14°) ska horisontellt arbetsplan anordnas om arbetet utförs på en liten yta och beräknas pågå mer än 4 timmar.


Sådan arbetsplattform torde bli aktuell vid exempelvis helbeslagning av skorsten. Se vidare i tidigare avsnittet  Lutning .


I kommentarerna till § 57 i Arbetsmiljölagen rekommenderar man vidare att ”risken för fall till lägre nivå i allmänhet förebyggas med skyddsräcke, arbetsplattform, arbetskorgar eller ställningar när nivåskillnaden är 2 m eller mer”.


Mera omfattande takfotsarbeten förutsätts bli utförda från en byggnadsställning. Skälen är tre, dels är förutsättningarna större för att arbetet blir välgjort dels är det en minskad fallrisk med byggnadsställning dels blir arbetsställningen mycket obekväm om arbetet ska utföras från taket.


Bryggkonsoler och skyddsräcken Även om det inte kommer att behövas någon byggnadsställning mer än låt säga vart tjugonde år blir det en onödigt hög kostnad jämfört med vad det kostar att redan under byggskedet projektera och bygga in fästen för bryggkonsoler. Flera lösningar ﬁnns på marknaden. Se tidigare avsnittet Underhåll och reparationer .


Det inbördes avståndet mellan uppstickande detaljer såsom huvar, stosar, vindskupor med mera är inte endast avgörande för att komma åt att utföra ett bra arbete.


Är det för trångt mellan olika uppstick kommer det också att innebära en besvärlig arbetsställning för plåtslagaren.


Som tidigare nämnts bör avståndet mellan till exempel två takkupor bestämmas med hänsyn till att plåtslagaren ska kunna komma ner med hela kroppen mellan kuporna för att falsa plåten. För bästa resultat bör då avståndet mellan kupväggarna helst vara 1,2 m. Blir utrymmet trängre kan en bättre lösning vara att bygga samman kuporna helt.


Motsvarande resonemang gäller huvar, stosar eller andra smala eller låga hinder. De bör inte placeras närmare ett annat hinder, stort eller litet, än 300 mm. Tänk på att normal skiv- och bandtäckning bygger ungefär 600 mm mellan falserna. För att en svängd fals ska kunna göras funktionellt krävs att avståndet till närmaste falsmöte är cirka 250 mm. Där svängda falser möts vid hinder som ligger parallellt med varandra bör det fria avståndet vara minst 500 mm.


Fläktrum under taket måste utformas med hänsyn till de utrymmen som krävs för underhåll och tillsyn. Framför aggregaten rekommenderas en servicekorridor som är minst 2,1 m hög och 1,5 m bred. För passage bakom aggregaten bör dessutom ﬁnnas ett fritt utrymma på minst 0,6 m.


Figur 4:15. Sektion genom vindsplanet med serviceutrymme. Illustration: Hans Sandqvist. Bildinformation i Älvsjö AB. Bild 4:61. Blir det ett bra resultat här emellan?


Det mesta som ﬁnns att veta om tillträdes- och skyddsanordningar framgår av kapitel 11 med samma rubrik som ovan.


Som projektör kan det dock ﬁnnas anledning att fundera ett steg längre. Är tillträdeslederna och infästningsmöjligheterna tillräckliga med hänsyn till det framtida underhållet. Boverkets regler är generella och ibland otillräckliga för en optimal lösning. Exempelvis föreskrivs inte någon stege från takfot och upp, på samma sätt som från uppstigningsöppning till nock. Särskilt behövs stege på det nedre takfallet på brutna tak för att underlätta förﬂyttning vid snöskottning. Att ta sig upp på ett halt och lutande underlag utan stöd för fötterna är mycket påfrestande.


Vidare föreskrivs enligt AMA Hus 21 och Branschrekommendationen att takluckor på takfall ska ha ett dagermått på 0,7 x 0,9 m eller om luckan är snedställ 0,8 x 0,8 m. (Enligt Boverkets Byggregler, BBR, ska takluckor ha dagermåttet 0,6 x 0,9 m.) Kostnadsökningen blir obetydlig. Slutligen är ofta tillträdesvägarna från översta våningen genom vindsvåningen och upp på taket i äldre eller för all del även i ombyggda fastigheter undermåliga. Det är oftast för trångt eller för brant att ta sig fram. Se också kapitel 11 ”Taksäkerhet” avsnittet ”Råd vid projektering”.


Väderskyddade byggen blir allt vanligare. De ﬂesta inser fördelarna. Väderskyddet är inte endast en arbetsmiljöförbättrande insats. Studier visar att både kvalitet och arbetstempo ökar högst väsentligt. Störningar på grund av väder, regn, vind, snö och kyla, stjäl upp emot 20 % av årsarbetstiden för plåtslagarna. Även andra yrkesgrupper och andra arbetsmoment har mycket att vinna i tid och kvalité med väderskydd. Rätt dimensionerade bryggkonsoler bör även kunna bära upp ett väderskydd över taket den dag det är dags för en reparation eller annat ingrepp i takkonstruktionen.


Bild 4:64. Väderskydd på klätterställning följer bygget upp i höjden. Foto: Hallbyggarna Jonsereds AB. Bild 4:65. Väderskyddat takarbete.


Plåt är ett ﬂexibelt och formbart material som klarar alla former av tak och takdetaljer.


Ett material som väl lämpar sig för att åstadkomma ett bra tak. Beaktas dessutom synpunkterna i denna handbok är förutsättningar goda att åstadkomma ”det bästa taket”. Oavsett vilket takmaterial som väljs vet vi att det inte ﬁnns något tak utan plåt.


Sammanfattningsvis bör genomtänkta takplaner för infästningar, taksäkerhet med mera upprättas. Tak ska ha en tillfredsställande lutning och avvattning. Begränsa antalet genomföringar så långt som möjligt samt undvik trånga utrymmen mellan olika uppstick såsom huvar och stosar.


Fasaden är den byggnadsdel som ger byggnaden dess karaktär och är dess ansikte utåt. Därför har det genom tiderna lagts ned mycket arbete på det yttre intrycket. Utsmyckningar och ornament av olika slag var mycket vanliga förr, i synnerhet på ståndsmässiga byggnader. Många av stadens äldre fastigheter uppvisar exempel på detta med friser, lister, pilastrar, maskaroner och burspråk.


Plåtklädda fasader framstår sannolikt för de ﬂesta som en relativt modern företeelse. Det ﬁnns dock exempel på plåtfasader redan under 1700-talet. De vanligaste plåtformaten på denna tid var mindre än dagens och plåtarna spikades ofta med överlapp direkt på underlaget. Särskilt mindre väggpartier på exempelvis burspråk beslogs på detta sätt.


Med dagens rationella byggmetoder och begränsade ekonomi är fasaderna ofta av enklare utseende. Vi ska dock inte ägna oss åt estetiska frågor utan överlåter dessa till arkitektkåren. Boken ”Plåt i arkitekturen (Byggforskningsrådet) ger många goda exempel på estetiskt tilltalande fasadlösningar och vad som kan åstadkommas med plåt.


I denna handbok behandlar vi i första hand plåt och plåtarbeten varför funktionskravet skydd mot värme och kyla blir en underordnad fråga. I stället ska vi här koncentrera oss på fasadens två övriga grundläggande tekniska funktioner; att skydda mot väta och vind. Därför behandlas inte isolering av plåtklädda ytterväggar.


Utöver skyddet mot väta, vind, värme och kyla ﬁnns det en rad tekniska funktioner som bör beaktas vid utformningen av en fasad och då i synnerhet en plåtfasad. Hit hör exempelvis olika typer av ytbehandling, rörelser, kondens, underlag och infästning. De ﬂesta av dessa frågor behandlas i detta kapitel men hänvisningar till andra kapitel förekommer.


Fyra typer av plåtfasader behandlas; traditionell slättäckning med band eller skivor, trapetsproﬁlerad plåt, paneler och kassetter. Plåtdetaljer på andra typer av fasader behandlas också. Bild 5:1. Rundade paneler. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:2. Skivtäckning, villa. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:3. Skivtäckning, Tyskland. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:4. Garneringar på putsad fasad. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:5. Kopparbeslagen takkupa. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 5:7. Paneler och kassetter. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:9. Ett genomtänkt kassettsystem ger en spännande fasad. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:6. Den falsade plåten ger liv åt fasaden. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:8. En kombination av proﬁlerad plåt och kassetter. Foto: Torbjörn Osterling.


Det primära funktionskravet är ett väderbeständigt och hållbart tätskikt – en yta som skyddar mot både väta och vind och är lätt att underhålla.


Här erbjuder plåt en rad goda lösningar. Effektiv energihushållning kräver dock att plåten kombineras med ett lämpligt isoleringsmaterial. En mängd beprövade lösningar ﬁnns. Tillverkarna av trapetsproﬁlerad plåt tillhandahåller ofta egna system och förslag till lösningar för väggens uppbyggnad. I samband med energikrisen utvecklades en mängd system för tilläggsisolering och mycken erfarenhet vanns beträffande plåtfasaders utformning och estetik. Mycket litteratur ﬁnns som behandlar detta.


Figur 5:2. Exempel på justerbar distansregel. Illustration från SBI:66. Figur 5:1. Exempel på plåtfasad med tilläggsisolering. Illustration från SBI:66.


En estetisk funktion hos alla ytskikt är kulören. Därmed följer också kravet på fasadmaterialets kulörhärdighet.


De obehandlade plåtmaterialen – aluminium, koppar, rostfritt och zink – antar sina speciﬁka kulörer i förhållande till ålder, läge och miljö. Vissa plåtmaterial, särskilt rostfri plåt, kan också fås med olika präglingar i ytan.


I första hand metalliserad stålplåt men också aluminiumplåt och rostfri stålplåt saluförs med en industriellt påförd färgbeläggning. Denna färgbeläggning tjänar också som ett extra skydd mot korrosion. Tekniken att industriellt färgbelägga plåt är i dag väl beprövad. Även dagens färgsystem får anses som beprövade. Däremot är utvecklingen av nya färgsystem långt ifrån slut. Nya miljökrav och allt längre erfarenhet av olika färgsystem påverkar alltjämt utvecklingen mot bättre kvaliteter.


De färgsystem som främst förekommer vid industriell färgbeläggning är i dag polyester, PVDF, akrylat, polyuretan, putsbeläggning och emalj.


Polyester är lösningsmedelsburen tunnskiktsbeläggning (17 – 30 μm). Den är inte lika kulörhärdig som PVDF. Den är inte lika repkänslig som PVDF. Den används främst till trapetsproﬁlerad plåt.


PVDF är en tunnskiktsbeläggning (25 – 30 μm) som erbjuder mycket god kulörhärdighet. PVDF är lösningsmedelsdispergerad polyvinylidenﬂuorid blandad med akrylat, oftast i proportionerna 70/30. Då denna färgbeläggning är relativt tunn och hård är den förhållandevis repkänslig.


Akrylat är en vattenburen färg för tunnskiktsbeläggningar (~ 25 μm). Dess egenskaper är i stort sett desamma som redovisas för polyester.


Polyuretan är en färgbeläggning av polyestertyp men något ﬂexiblare än denna. Den kan läggas i något tjockare skikt (~ 50 μm) än de vanligaste tunnskiktssystemen.


Putsbeläggning består oftast av marmorkross som binds vid plåtytan med en akryldispersion. Beläggningen påföres på kassetter efter det att dessa tillverkats. Plåten kan därefter inte bearbetas.


Emalj är en borsilikatbaserad beläggning som smältsintras på företrädesvis stål, gjutjärn och aluminium. Den ger ett mycket gott korrosionsskydd men är känslig för slag. Emaljerad plåt kan inte bearbetas varför denna metod främst lämpar sig för kassetter. Bild 5:10. Pastellfärgade putsade fasader, Tyskland. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:11. Fasadens kulörsättning är avgörande för det estetiska intrycket. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 5:3. Principskiss på den färgbelagda plåtens uppbyggnad. Källa: SSAB.


Ett annat viktigt funktionskrav är fasadmaterialets underhållsbehov. Alla byggmaterial som utsätts för vädrets makter påverkas i olika grad. Färgskikt av olika typer bryts i första hand ner av UV-strålning och värme. Målade eller färgbelagda ytor måste därför förr eller senare underhållsmålas. De ﬂesta obehandlade metallytor korroderar i kontakt med väta och syre. Se vidare i kapitel 12 ”Underhåll” och kapitel 13 ”Målning” !


Bild 5:13. och 5:14. Partier som utsätts för fukt och smuts under lång tid korroderar snabbare. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:12. Genom en lupp syns tydligt att plastisolbeläggningen är nedbruten. Förstoringsgrad cirka 15 gånger. Foto: Bo Selander.


Den falsade plåtklädda väggen med band eller skivor fordrar på samma sätt som det traditionella plåttaket ett fast underlag under hela ytan, ett underlag som tål normal bearbetning av plåten och som medger traditionell infästning med klammer. Underlaget bör därför helst vara av antingen 23 mm underlagsspont eller 19 mm plywood.


När det rör sig om trapetsproﬁlerad plåt, paneler och kassetter är de tekniska kraven och villkoren på underlaget till dessa i huvudsak gemensamma.


Med kassetter avses här fasadelement som har förstyvning i alla fyra sidorna medan panelen saknar förstyvning i tvärled.


Oavsett om det är en ny byggnad eller en fasadbeklädnad på en gammal byggnad är ett av de viktigaste kraven på underlaget att det är ”plant”. Skevheter i infästningspunkterna ger sig snabbt till känna även för ett otränat öga. I synnerhet blir detta än mer tydligt om man väljer en blank yta. I dag ﬁnns justerbara distansreglar av plåt som medger ett enkelt och plant montage även på gamla ojämna ytor.


En avgörande skillnad vad avser trapetsproﬁlerad plåt, paneler och kassetter är infästningsmetoderna. Den proﬁlerade plåten skruvas utifrån med synliga fästdon direkt i distansreglar av plåt på den bärande konstruktionen. Panelerna har i regel en helt osynlig infästning i exempelvis distansreglar medan kassetter oftast hängs upp i specialanpassade och dolda konsoler.


Det förekommer också att kassetter skruvas med synliga fästdon från utsidan i en distansregel. Alla fästdon bör vara av rostfritt stål.


Tidigare skruvades eller spikades proﬁlerad plåt ofta i träreglar. Erfarenheterna visar att spikning är en lämplig metod. Ett underlag av träreglar försvårar också möjligheten till helt plan vägg. Värmerörelser i plåten innebär dessutom att ljudeffekter ofta uppstår mellan metall och trä. Vidare kan skruvhålen förstoras när plåten värms upp eller kyls ner eftersom en träregel oftast inte är lika eftergivlig som en riktigt monterad distansregel av plåt.


Lister och detaljer är avgörande för att en fasad med proﬁlerad plåt, paneler eller kassetter ska bli bra och ge ett gediget intryck. Det krävs därför särskilt underlag för hörnlister, fönster och dörrinfattningar, hängskivor och dropplister.


På alla fasader, oavsett om de är klädda med plåt eller inte, förekommer lister och bleck i slät plåt i någon form. Underlaget är alltid avgörande för infästningen och stabiliteten i alla plåtarbeten och därmed också det slutliga resultatet. Även enklare fasadlister och fönsterbleck behöver ett lämpligt och stadigt underlag. Om hörnlister, hängskivor och liknande ska ha dolda infästningar kräver även detta ett bra underlag.


Breda hörnlister och fönsterinfattningar kan förstärkas med en extra knäckning. Otillräckligt underlag för lister och bleck minskar beständigheten i utsatta lägen och kan lätt leda till skador på plåten vid olämplig eller felaktig belastning. Ett stadigt underlag är en förutsättning för ett bra plåtslageriarbete.


Vid projekteringen av varje fasad måste man beakta vad som ska monteras och om möjligt vad som kan komma att monteras på fasaden. Reklamskyltar, klockor, brandstegar, ﬂaggstänger med mera kan kräva extra förstärkning av underlaget. Bild 5:15. Ett stadigt underlag är förutsättningen för ett bra resultat. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:16. Kassetter med synliga fästdon.Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:17. Icke korrosionshärdiga fästdon ger snabbt missfärgningar. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:18. Ett mycket stadigt underlag för fönsterblecken. Foto: Torbjörn Osterling.


Även fasader av puts på isolering kräver särskilt underlag för plåtarbetena, inte minst underlag för infästning av stuprör och lister. Se vidare om underlag i kapitel 6 ”Underlag för plåt”.


Figur 5:6. På putsade fasader krävs också underlag för infästningar. Illustration: Torbjörn Osterling. Bild 5:19. Flaggstänger behöver inte sitta på taket. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 5:4. Ett stadigt underlag till hörnbeslagen underlättar ett bra montage. Illustration från SBI:66. Figur 5:5. Breda beslag kan förstyvas med en extra rillor. Illustration från SBI:66.


Det enda som i någon mån gör en falsad väggbeklädnad mera styv är falserna.


Då falserna i sig lätt kan krökas lämpar sig denna metod särskilt för väggytor som är både konvexa och konkava. Som nämnts ovan krävs dock ett fast underlag under hela ytan.


Fördelen med proﬁlerad plåt är dess styvhet i proﬁlriktningen. Beroende på proﬁlhöjd kan man uppnå ansenliga spännvidder. Tvärs proﬁlriktningen erbjuder den proﬁlerade plåten dock en begränsad styvhet. Metall och plåttjocklek är avgörande. Detta måste särskilt beaktas vid infästningen. Alltför glest mellan infästningspunkterna tvärs proﬁlerna kan medföra oönskade rörelser och ljudeffekter.


På samma sätt som den proﬁlerade plåten är panelen endast styv i längdriktningen. Panelernas möjliga bredd är främst beroende av plåtmaterialets styvhet och dess tjocklek.


Metallens hårdhet och plåtens tjocklek är också avgörande för storleken på släta kassetter. Pressade mönster eller kryssknäckning ökar kassettens styvhet något. För tunt valda material kan leda till oönskad bucklighet.


Tabell 5:1. Rekommenderad plåttjocklek för rektangulära kassetter. Kvadratiska kassetter kan utföras i något tunnare plåt. Bild 5:20. Den plana plåten lämpar sig förbuktiga ytor. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:21. Även proﬁlerad plåt kan buktas något. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:22. Ett hårt och tjockt material medger helt släta ytor. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:23. En buktig kassett är styvare och jämnare än en slät. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:24. För tunt eller mjukt material kan leda till oönskade bucklor. Foto: Torbjörn Osterling.


Något som ofta skämmer helhetsintrycket av en plåtfasad är mekaniska skador och åverkan. Dessa förekommer oftast i markplanet.


Påkörningsskador kan undvikas antingen med en högre sockel eller med en skyddande avbärare. Om konstruktionen inte tillåter dessa lösningar bör den nedre plåten enkelt kunna bytas ut.


Påkörningsskador kan också förekomma i anslutning till lastkajer och liknande. Beakta fordonshöjder och trånga utrymmen. Skydda eller underlätta utbyte av plåtar. Valet av proﬁltyp och materialstyvhet bör beaktas vid exempelvis skolbyggnader och liknande där bollspel kan förekomma.


Figur 5:7. Hög eller utskjutande sockel alternativt avbärare skyddar mot påkörningsskador. Illustration: Torbjörn Osterling.


På alla ytor fastnar mer eller mindre smuts. Den släta opräglade plåtytan har fördelen att det mesta av smutsen ”tvättas” bort av regn.


På en porig yta såsom tegel, puts och trä eller en präglad plåtyta eller horisontalt monterad proﬁlerad plåt minskas eller försvåras avtvättningseffekten.


Oavsett ytans struktur är det viktigt att undvika att vissa fasadpartier utsätts för koncentrerade mängder regnvatten. Man kan då få en ojämn avtvättning som ger fasaden ett ﬂammigt utseende. I synnerhet på mycket poriga ytmaterial kan detta framträda tydligt. Ett sönderfruset stuprör kan leda till att den bakomliggande fasaden blir rentvättad men risken för frostsprängning i puts eller tegel ökar vid denna typ av skada.


Mängden regnvatten är större nertill än upptill på fasaden. Med en hög och obruten fasadbeklädnad blir det ansenliga mängder vatten som spolar rent längst ner. För att få en jämnare ”avtvättning” bör den helt släta fasaden avbrytas med vattenavvisande lister med lämpliga intervaller. På en plåtfasad kan dessa med fördel kombineras med fasadens rörelsefogar.


I övergången från högre monterat material till ett nedre är det viktigt att regnvattnet avleds för att undvika eventuell missfärgning. Särskilt koppar missfärgar kalk i puts och betong. Även ett rostande material kan ge missfärgningar.


Avrinning från vissa ädelträpaneler kan ge missfärgning på underliggande metalliserad plåt, zink och aluminium. Se Alkalisk missfärgning i kapitel 1.


Regnskugga uppträder under taksprång, balkonger och andra större regnavvisande byggnadsdelar och avser ytor som inte tvättas rena av regnet. I en hårt smutsande miljö med hög luftfuktighet kan ytskiktet vid dessa ”skuggade” partier utsättas för snabbare nedbrytning än de som regelbundet sköljs av regnvatten. Dessa partier kan därför behöva rengöras även om övriga delar av fasaden inte är i behov av tvättning.


Bild 5:26. Genom avvikande färg på rörelsefogar och lister får fasaden mera liv. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:25. Ojämn avtvättning syns särskilt tydligt på putsade ytor. En hängränna hade varit på sin plats. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:27. Vatten från kopparplåt syns särskilt tydligt på kalksten. Observera hur snabbt kopparjonerna reagerar med kalk. Foto: Torbjörn Osterling.


Fukt och kondens på plåtfasadens baksida måste alltid beaktas. Risken för kondens beror på vilken typ av verksamhet som bedrivs i byggnaden samt hur väl fuktspärren fungerar och hur fasaden är ventilerad. Byggnadens läge och utsatthet för vind och fukt i övrigt kan också ha betydelse.


I utsatta lägen kan vindtrycket driva upp vattnet mellan plåtarnas eller kassetternas överlapp om detta inte är tillräckligt stort. Finns det risk för kondensbildning och drivande fukt är det viktigt dels att detta vatten kan avledas dels att fasaden är luftad. Bakom en dåligt ventilerad och dåligt dränerad plåtfasad kan kondensutfällningen bli så omfattande att korrosionsskador uppstår på lättreglar av stål eller att röta bildas i träreglar.


Horisontalt monterad proﬁlerad plåt ska inte monteras med ändöverlapp. Dels är det lätt att vatten driver in mellan plåtarna dels kan eventuella springor som sitter i ögonhöjd ge ett förfulande intryck. I stället bör skarvning göras med pilastrar eller skarvelement. Dessa bör vara försedda med drivvattenhake. Figur 5:8. Pilasterbeslag och skarvelement. Illustration: Torbjörn Osterling.


Bristande underhåll och en aggressiv miljö leder så småningom till korrosionsangrepp på fasadens yta.


På exempelvis stålplåt börjar ofta dessa angrepp i oskyddade klippkanter och på ställen som fått hanteringsskador. Det är därför viktigt att klippkanter inte ligger dikt mot annat fukthållande material exempelvis betong eller tegel i en sockel. För att hindra angrepp i klippkanter bör dessa målas före montage. Så fort skador eller korrosion uppstår bör detta åtgärdas med lämpligt underhåll.


Bild 5:29. Oskyddade klippkanter mot fukthållande material ger lätt korrosionsskador. Foto: Torbjörn Osterling.


Bleck och lister som ska avleda vatten bör ha en lutning av minst 1:4 ( ~ 14°). På putsade fasader och liknande sugande material bör blecken avslutas minst 40 mm utanför fasaden. På fasader av proﬁlerad plåt och liknande som är vattenavvisande bör blecken däremot avslutas så nära fasaden som möjligt (10 mm) för att undvika regnskuggor. De bör dessutom vara uppdragna minst 100 mm bakom väggbeklädnaden. Bakom proﬁlerad plåt, kassetter och liknande ska blecken förses med en avledarhake så att vatten inte kan pressas upp av vindtrycket.


Beslag, lister och bleck måste ha ett ordentligt underlag och bör fästas med fästbleck. Infästning med blindnit bör undvikas.


Luftspalter får inte vara för smala. Breda hörnlister och fönsterinfattningar kan förstyvas med en extra knäckning. Figur 5:9. Droppbleck ska förses med avledarhake.


Figur 5:10. Underlaget betyder mycket för slutresultatet. Bild 5:30. Bleck på en vattensugande fasad ska leda bort vattnet. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:31. Bleck på en plåtfasad ska inte förhindra avtvättningen. Foto: Torbjörn Osterling. Figur 5:11. För att underhållsmåla ändträ krävs en springa på minst 35 mm.


Figur 5:12. Förstyvning av brett beslag.


En avvattningsplan syftar främst till att samordna takavvattningen med fasadens utformning. Det ﬁnns tyvärr många exempel på stuprörsdragningar som förfular fasaden endast av den anledningen att ingen samordning med takavvattningen har gjorts.


Har man väl fått bort vattnet från tak och fasad så bör detta deﬁnitivt inte ledas in i huset igen. Risken för skador på fasaden är uppenbara i samband med exempelvis ett sönderfruset stuprör. Bild 5:33. Här har någon tänkt till. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:34. Vattnet bör ledas bort från huset i stället för in i huset. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:32. Här saknas tydligen samordning mellan tak och fasad. Foto: Torbjörn Osterling.


Vid plåtfasader är det nödvändigt med en infästningsplan.


Plåtmaterialet rör sig i förhållande till underlaget och infästningen måste utformas och utföras med hänsyn till detta. Var och hur ska rörelserna tas upp? Var ska rörelsefogarna placeras? Krävs det särskilt underlag eller förstärkningar för infästning av smidesdetaljer såsom stegar, skyltar, ﬂaggstänger med mera och kommer dessa att begränsa plåtens rörelser?


Rörelserna är också beroende av hur långa plåtar eller paneler som väljs. Långa plåtar kan förefalla rationella att montera. Man får exempelvis färre skarvar. Man måste dock beakta att alltför otympliga plåtar är svåra och kostsamma att hantera. Även om lättreglarna är eftergivliga i livet kan alltför långa plåtar också leda till att skruvhålen förstoras på grund av temperaturrörelser.


Plåtens temperaturrörelser måste också beaktas då plåt kombineras med andra material. Felaktigt utförda skarvar på putslister kan lätt leda till sprickor i putsen. Långa fasadlister i kombination med exempelvis puts måste vara sammanfalsade. Överlapp leder lätt till sprickor och ska därför inte användas som skarvmetod. Se vidare om rörelser och rörelsefogar i kapitel 8 .


Fönsterinfattningar med foder och bleck av plåt som sitter ”inspända” i en tegelfasad kan lätt börja bukta ut. De måste därför ha tillräcklig rörelsemån. Bild 5:35. För långa bleck under putsade ytor kan ge expansionsskador. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:36. Det måste ﬁnnas utrymme för plåtens rörelser. Foto: Torbjörn Osterling.


Vid infästning av all plåt bör företrädesvis rostfria fästdon väljas. Det mest rationella monteringssättet för proﬁlerad plåt är borrande skruv. Skruven bör sättas i proﬁlbotten. Observera att borrspån på underliggande takytor eller lister måste avlägsnas för att inte förorsaka repor eller rostﬂäckar. Stor vikt bör läggas vid val av fästdon i förhållande till förekommande laster, typ av underlag och typ av proﬁl. Se vidare om infästning i kapitel 7 . Bild 5:37. Korrosionshärdig skruv i proﬁlbotten. Foto: Torbjörn Osterling.


Det som kanske mer än mycket annat drar ner helhetsintrycket av en fasad är oplanerade genomföringar. Ett i efterhand uppborrat hål för genomföring av kablar eller rör är ofta svårt att få snyggt.


Samma sak gäller i efterhand monterade ventilationsgaller. Det är därför viktigt att dessa genomföringar tas med i projekteringen från början. Förberedda kabelgenomföringar till de fasadpartier som är avsedda för framtida skyltar, belysning och liknande rekommenderas.


Placera ventilationsgaller i anslutning till övrigt listverk exempelvis vid rörelsefogar eller dropplister. Är ventilationsanläggningen inte försedd med kyla så kan detta bli aktuellt senare. Kan fasaden förberedas för ytterligare ventilationsgaller eller kan gallren överdimensioneras för eventuellt framtida behov så bör det göras redan i projekteringsstadiet.


Figur 5:13. Exempel på hur en väl fungerande genomföring för ventilation bör utföras enligt AMA Hus 21 RA JT-.551/1. © AB Svensk Byggtjänst. Bild 5:38.Någonstans ska ju hålet sitta. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:39. Det hjälper inte alltid att försöka. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 5:40. Det måste ﬁnnas bättre lösningar. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 5:41. Ett försök till. Foto: Torbjörn Osterling.


För att få en väl fungerande fasad krävs samordning mellan takplaner och fasadplaner så att takavvattningen harmonierar med fasadens utformning. Fasadplaner är också viktiga för att planera rörelser, infästningar, underlag och genomföringar.


Avgörande för det estetiska intrycket är kvaliteten på detaljarbeten såsom lister, avslutningar, fönsterinfattningar och liknande. Utförande och beständighet är i sin tur beroende av ett stadigt underlag. Det estetiska intrycket varar också betydligt längre med ett regelbundet underhåll.


Plan plåt, eller slät plåt som den också ofta benämns, är ett tunt material och kräver därför regelmässigt ett stabilt och fast underlag  för att ge plåtslagaren möjlighet att utföra ett arbete med fullgott resultat.


Med ett fast underlag skapas möjligheter för infästning av klammer och förutsättning att slå till falser. En annan viktig detalj är att skapa fall för att vatten inte ska stå kvar på taket eller i anslutning till detaljer.


Till skillnad mot proﬁlerad plåt kan inte en plan plåt ta upp några laster vilket också innebär att underlaget behövs för att bära laster.


Behovet av underlag gäller även vid detaljer, anslutningar med mera. Här krävs väl genomtänkta lösningar såväl från teknisk som estetisk synpunkt.


Det är också viktigt att underlaget är jämnt. Ojämnheter kan annars lätt avteckna sig i den färdiga täckningen eller beklädnaden. Den plåtkvalitet som används för taktäckningar och väggbeklädnader är mjuk för att falsningsarbetet ska bli bra. Plåten kan vid belastningar till exempel vid gångtraﬁk eller snölast på taket tryckas ner mot underlaget. Ojämnheter eller uppstickande fästdon kan då ge avtryck i plåten. I värsta fall kan det gå hål i plåten och dessutom blir ytan ful. Uppstickande föremål i underlaget kan också skada plåten när den på grund av temperaturförändringar rör sig fram och tillbaka.


Dåligt islagna pappspikar kan med tiden krypa upp ur virket. Risken kan vara svår att bedöma och beror på underlagets beskaffenhet, fukt- och temperaturrörelser samt spikdimensionen. En för kort spik kryper lättare upp ur underlaget än en spik som har rätt längd. Ett spikhuvud som trycks upp i plåten kan haka fast i intryckningen och därigenom dras upp ur underlaget när plåten rör sig.


Många gånger krävs också att ett plåtbeslag ska ha lutning, till exempel krönbeslag och fönsterbleck. Även dessa detaljer kräver ett stabilt och jämnt underlag. Detaljlösningar med i det närmaste frihängande eller fribärande plåt ger inte en fullgod funktion. Under sådana förutsättningar ﬁnns det stor risk att plåten lossnar, trampas sönder eller skadas på annat sätt.


Bilderna 6:6 och 6:7 visar ett exempel på underlag (stomme) för inklädnad av ett spirfundament på Stockholms stadshus. Inklädnaden byts på grund av röta i den gamla stommen. Exemplet visar också på behovet av luftning av olika konstruktioner. Det är inte alltid rätt – eller tillräckligt – att enbart använda impregnerat virke som underlag för plåten. Skydd mot röta ska i första hand åstadkommas genom ett konstruktivt träskydd, vilket ska beaktas vid projekteringen. Detta skydd kan sedan kompletteras genom att virket rötskyddas.


Bild 6:2.. Det stabila underlaget ger plåtslagaren de förutsättningar som behövs för att inklädnaden ska bli slät och jämn. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 6:3. Uppbyggnad av underlag (stomme) för inklädnad. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 6:4. Underlag för plan plåt behövs för infästning av klammer. Klammerna fästs till underlaget och viks sedan in i ståndfalsen. På bilden visas en rörlig klammer som medger att plåten kan röra sig i förhållande till underlaget. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 6:1. Plan plåt erfordrar ett fast underlag för infästning av klammer samt ge möjlighet att slå till falser.


Bild 6:6. Avtryck i plåten som orsakats av bristfälligt islagen pappspik i underlagstäckningen. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 6:5. Pappspik som står upp ger lätt avtryck i den plana plåten. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 6:7. Fönsterbleck med stabilt underlag och bra lutning ger förutsättningar för att inte fönster och fasad ska skadas av inträngande vatten. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 6:1. Underlag under fönsterbleck. Av ﬁguren framgår även fuktskydd som kan vara en del av sekundär tätning. Se även ﬁgur 6:2. Figur AMA JT-.521/2 i AMA Hus 21.


Figur 6:2. Dränerande fästbleck för fönsterbleck. Av ﬁguren framgår även fuktskydd som kan vara en del av sekundär tätning. Figur AMA JT-.521/4 i AMA Hus 21.


Falsad plåt kan i princip läggas på alla typer av fasta underlag. Mest förekommande är underlagsspont eller plywood som täcks med underlagstäckning.


Vid krön, murar, fasadutsmyckningar och fönster förekommer även bruksavjämningar. Under vissa förutsättningar kan hård mineralull liksom olika typer av plåt- och stålunderlag användas. Vid betong blir infästningarna arbetskrävande att göra eftersom borrning och pluggning krävs. Motsvarande gäller även vid murverk av tegel, betong eller kalksandsten. Lättbetong kan också användas som underlag. Plåt ska dock inte läggas direkt på betong eller lättbetong.


Underlagstäckningen ska i första hand skydda underliggande konstruktioner från inträngande vatten under byggtiden. Senare ska underlagstäckningen även kunna fungera som ett kondensskydd under plåten. Vid titanzinkplåt måste behovet av kondensskydd och väl luftade konstruktioner särskilt beaktas. Vid lutningar under 1:5 (11,3°) används därför en speciell typ av distansbildande matta under titanzinkplåt, se bild 6:9.


Förr var det vanligt att plåten lades direkt på en glespanel utan underlagstäckning. Detta förutsatte dock att vinden var rymlig och väl ventilerad. Utförandet med att lägga plåt direkt på glespanel förekommer bland annat i Finland och Tyskland. Ofta är dock konstruktionen uppbyggd med i princip två tak.


Vid väggbeklädnader är behovet av underlagstäckning något mindre, men utgör naturligtvis ett bra skydd av underliggande konstruktion under byggtiden. Därför är den allmänna rekommendationen att ha underlagstäckning även vid väggbeklädnader, Det går inte heller att bortse från nödvändigheten av ett kondensskydd vid väggbeklädnader, beroende på konstruktionens utformning och luftning.


Bild 6:8. Taktäckning av plan plåt bör alltid ske på underlag som täcks med underlagstäckning oavsett plåtmaterial. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 6:9. Underlagstäckning används även bakom en väggbeklädnad av plan plåt. Foto: Stefan Lardner. Bild 6:10. Under titanzinkplåt används vid taklutningar under 1:5 (11,3 grader) en särskild typ av ventilerande matta. På marknaden ﬁnns olika typer av mattor. Foto: Rheinzink.


Med hänsyn till de problem som kan uppstå vid ojämnheter i underlaget har under de senaste åren diskuterats hur underlagstäckning under plåt ska fästas på bästa sätt.


Idag rekommenderas pappspik som infästning. Vidare ska spikning alltid ske i dolt överlapp. Därigenom undviks nästan helt risken att spikhuvuden ska kunna tryckas upp i plåten.


Fram till i slutet av 1970-talet användes nästan uteslutande YAL-papp som underlagstäckning under plan plåt. Det är en papp som bygger på asfaltimpregnerad lump. Det är en förhållandevis stadig papp men den är hygroskopisk – tar upp vatten – varför den pappen anses olämplig och inte längre används.


Som ett alternativ till YAL-pappen har ofta YAM 2000 använts. YAM-pappen är emellertid relativt sladdrig och har låg rivhållfasthet varför även den är mindre lämplig att använda som underlagstäckning under plåt. Det ﬁnns ofta en stor risk att det uppstår skador under byggtiden på en YAM-papp, särskilt om det är många som vistas på taket


En bra byggpapp under plåt är en papp som har en stomme av polyesterﬁlt eller polyesterväv. En YAP 2500 har uppskattningsvis 5 gånger så stor rivhållfasthet som YAM 2000 och 7 gånger så stor brottöjning.


Underlagstäckningar beskrivs i avsnitt JS i AMA Hus. I AMA Hus 21 används ”Underlagstäckning” som ett samlande begrepp för ”Byggpapp” och ”Underlagsduk”. Som byggpapp räknas till exempel YAP 2200 eller YEP 2500. Även YEP 3500 används där höga krav ställs på underlagstäckningen.


Byggpappen kan läggas med våderna antingen parallellt eller vinkelrätt mot takfallet. Skarvarna ska utföras med ett minsta överlapp på 80 mm och skarvklistring ska alltid ske om våderna läggs i takfallets riktning. Vid en taklutning som är mindre än 1:3 (18,4°) ska skarvklistring alltid ske oavsett hur våderna läggs. Det ﬁnns även produkter som läggs parallellt med takriktningen där taklutningen förutsätts vara minst 1:3 (18,4°).


Idag ﬁnns på marknaden ﬂera särskilt framtagna sorter av underlagstäckningar för att användas under plan plåt. Pappen är sandfri, som sluter tätt runt klammerskruvarna, har fasade kanter för inklistring samt en öppentid på 12 månader. Med öppentid avses den tid byggpapp kan ligga oskyddad för UV-strålning. Andra typer av byggpapp har endast 90 dagars öppentid. Dessa produkter räknas som underlagsdukar och beskrivs i AMA Hus 21 i JSB.41 med underliggande koder och rubriker.


I JSB.6 med underliggande koder och rubriker i AMA Hus 21 ﬁnns detaljutföranden av underlag på underlagsspont eller dylikt med underlagstäckning eller underlagsduk för överläggsplattor och plan plåt på yttertak.


Till exempel ska evakueringsrör av gummimanschett monteras enligt de anvisningar som ﬁnns i AMA Hus 21 JSB.62 och ﬁgur AMA Hus 21 JSB.62/2. Se ﬁgur 6:5 och bild 6:12.


Figur 6:3. Enligt JSB.214 – UT Typ 215 – i AMA Hus 21 med YEP 2500 som byggpapp. Spikning i dolt överlapp framgår också. © AB Svensk Byggtjänst.


Bild 6:11. Under plan plåt används byggpapp dels som ett skydd under byggtiden dels som ett senare kondensskydd. Skarvar på papp ska snedskäras för att undvika att vatten ska ledas in i överlappen. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 6:4. Enligt JSB.412 – UT Typ 412 – i AMA Hus 21 med underlagsduk klass UD 1. Spikning i dolt överlapp framgår också. © AB Svensk Byggtjänst. Figur 6:5. Figur JSB.62/2 i AMA Hus 21. © AB Svensk Byggtjänst.


Tabell 6:1. Tabell AMA JSB.41/1 i AMA Hus 21. Beakta att under plan plåt krävs underlagsduk i klass UD1. Ytvikten ska vara minst 1 800 g/m2.


Bild 6:12. Exempel på gummimanschett som kan användas vid evakueringsrör för att säkerställa täthet under byggtiden och innan taktäckningen är färdigställd. Foto: Torbjörn Osterling.


Underlag av underlagsspont eller plywood Med hänsyn till behovet av infästning och möjligheterna att uppnå tillräckligt stumt underlag för falsning är det väsentligt att ett underlag av trä ges tillräcklig tjocklek.


Tjockleken är beroende av åsavstånd, men erfarenhetsmässigt har det visat sig att för taktäckning respektive väggbeklädnad av plan plåt erfordras underlagssponten med tjocklekar enligt tabell 6:1.


Material Tak Vägg Plywood 18 mm15 mm Underlagsspont23 mm23 mm Tabell 6:2. Lämpliga tjocklekar på underlag av trä vid 1,2 m upplagsavstånd och täckning respektive beklädnad av plan plåt


Underlagsspont ska inte skarvas genomgående över samma stöd, dock kan två bräder i bredd skarvas på samma stöd. Mellan stöd bör högst var tredje bräda skarvas. Används ändspontat virke kan varannan bräda skarvas mellan stöd. Underlagsspont ska fästas med varmförzinkad spik.


En viktig detalj när det gäller användning av underlagsspont är hur skivorna vänds. Underlagsspont har en rillad yta. Den ska vändas in mot vind vid en taktäckning.