Underlagssponten ska inte skarvas genomgående över samma stöd, dock kan två bräder i bredd skarvas på samma stöd. Mellan stöd bör högst var tredje bräda skarvas. Används ändspontat virke kan varannan bräda skarvas mellan stöd. Underlagssponten ska fästas med zinkmetalliserad spik.


En viktig detalj när det gäller användning av underlagsspont är hur skivorna vänds. Underlagsspont har en rillad yta. Den ska vändas in mot vind vid en taktäckning.


Används plywood i stället för underlagsspont som underlag måste tjocklek väljas på ett sådant sätt att underlaget blir tillräckligt styvt att falsa plåt emot. Vidare måste tjockleken vara sådan att klammer kan ges tillräcklig infästning. Minsta tjocklek bör därför vara 18 mm vid 1,2 m upplagsavstånd. Plywood ska vara spontade på långsidorna.


Generella rekommendationer om klammer och fästdon för dessa förutsätter underlag av underlagsspont med tjocklekar enligt tabell 6:1. För dimensionering av infästningar se kapitel 7 ” Infästning av plåt i olika underlag ”.


Plywoodskivor ska fästas med zinkmetalliserad skruv eller kamspik. Av tabell 6:3 framgår vilka c-avstånd och kantavstånd som rekommenderas för infästningen.


Vid väggbeklädnader av plan plåt används underlag med underlagsspont alternativt plywood på motsvarande sätt som vid taktäckningar. Tjocklekarna bör följaktligen vara desamma, dock kan vid ett regelavstånd på 600 mm 15 mm plywood användas. Bild 6:13. Vid taktäckning med plan plåt bör underlagsspont ha en tjocklek på minst 23 mm.


Bild 6:15. Underlaget är av stor betydelse för såväl det tekniska som estetiska resultatet vid taktäckningar och väggbeklädnader av plan plåt. Detta gäller även utförande av olika detaljer, som i detta fall ett krön. Foto: Torbjörn Osterling.


Foto 6:14. Rillad yta på underlagsspont ska vändas in mot vind. Foto: Torbjörn Osterling. Tabell 6.3. Infästning av plywoodskivor på yttertak.


Mineralull som underlag för plan plåt Plan plåt förekommer i två olika utföranden, skivtäckning respektive bandtäckning.


Skivtäckning utförs alltid på fast underlag. Bandtäckning kan däremot under vissa förutsättningar göras på mjukt underlag till exempel mineralull. Detta beror bland annat på att falsmaskiner används vid omfalsning av ståndfalserna. Banden förfalsas också innan de läggs på taket, vilket innebär att dessa kan hakas i varandra. Risken är då mindre att man vid läggningsarbetet trampar ner de enskilda banden, med åtföljande risk för att falsningen inte blir tillfredsställande. Då mineralull används som underlag krävs en effektiv fuktspärr under isoleringen eftersom underlagstäckning sällan används.


Vid bandtäckning på isolering bör denna ha en densitet som ger tillräcklig styvhet för falsningsarbetet. Mineralullen bör inte kunna komprimeras mer än 10 mm vid en belastning på 15 kPa. Isoleringen kan även läggas i två skikt, där det övre isoleringsskiktet kan ha en kompression som uppgår till högst ovanstående värde. Som tryckfördelande skiva används i regel en mineralﬁberboard. Tabell 6:3 redovisar lämplig tjockleksfördelning vid underlag av mineralull som underlag för bandtäckning.


Vid andra material och kombinationer bör största tillåtna kompression inte överstiga 10 mm vid en belastning på 15 kPa. Detta avser hela konstruktionen och innefattar då även plåttäckningen.


Vid hinder, anslutningar, genomföringar, nockar, ränndalar och dylikt, där falsning till vissa delar inte kan utföras med maskin, är enbart mineralull inte ett tillräckligt stumt underlag. Komplettering av underlaget måste därför göras. I viss utsträckning kan plattstål användas som tillfälligt underlag, men vid vissa detaljer, till exempel kringtäckningar, måste ett permanent underlag utföras med slitsade stålreglar, proﬁlerad plåt, träreglar, plywood eller dylikt.


Exempel på lämpliga underlag är: plåt med en tjocklek av 3 – 5 mm och en minsta bredd av 150 mm plywood med en minsta tjocklek av 18 mm och en minsta bredd av 150 mm träregel eller motsvarande med en minsta tjocklek av cirka 25 mm och minsta bredd av 150 mm. Träreglar bör endast användas vid tjocka isoleringsskikt. Vid sådana konstruktioner ska träreglarna skäras ned i isoleringen. I vissa fall kan det ﬁnnas skäl att använda impregnerade träreglar. I de fall det ﬁnns risk för att kondens kan uppstå i konstruktionen bör detta beaktas vid val av kompletterande underlag.


Tabell 6:4. Tjockleksfördelning vid bandtäckning på mineralull i två skikt. Bild 6:16. Vid bandtäckning används falsmaskiner vilket innebär att täckningen under vissa förutsättningar kan göras på mineralull. Foto: SSAB Tunnplåt AB.


Skorstensränna – fall bakom hinder Vid alla hinder där vatten kan bli stående bakom hindret ska skorstensränna utföras.


Många gånger krävs kompletteringar i form av uppregling, inbrädning eller plywood som underlag för plåten. Vid mindre hinder kan skorstensrännan göras i plåten. Saknas underlag ﬁnns risk att plåten kan trampas sönder.


Ett annat sätt än att använda skorstensränna för att avleda vatten bakom ett hinder kan vara att snedställa hindret något. Detta är ett utförande som är vanligt i till exempel Finland när det gäller takluckor. Exempel ﬁnns även i Sverige men de är relativt ovanliga.


Figur 6:6. Vid skorstensränna behövs ofta kompletterande underlag. Figur AMA Hus 21 JT-. 27 /1. © AB Svensk Byggtjänst.


Bild 6:17. Skorstensrännan innebär att vatten inte kan bli stående kvar bakom hindret. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 6:18. Snedställd skorsten gör att vatten lätt kan rinna förbi skorstenen. Foto: Torbjörn Osterling.


Vid detaljer, anslutningar med mera krävs ofta kompletterande underlag för plåtbeslag av olika slag.


Utformningen är beroende av plåtmaterial, infästningsmetod samt detaljens utformning. Krön och motsvarande måste ges lutning för att förhindra kvarstående vatten. Det är viktigt att detaljlösningarna är väl genomtänkta innan de kommer till utförande annars är risken stor att den färdiga lösningen inte blir bra.


Rännstommar av trä utförs bland annat till gesimsrännor, fotrännor och försänkta ränndalar. Vanligtvis görs detta av impregnerat virke men det är inte nödvändigt om utförandet är sådant att konstruktionen är väl luftad. Underlaget (stommen) krävs för att tvärfalserna i rännplåten ska kunna slås till på ett tillfredsställande sätt. Mjuka underlag kan av den anledningen inte användas som underlag för ränndalar av falsad plåt.


För gesimsrännor och försänkta ränndalar bör stommar utföras av minst 30 mm spontat virke. Rännorna görs med dubbel botten, där lutningen normalt görs i den övre.


Bärningen av rännorna måste dimensioneras från fall till fall beroende på förväntade belastningar, ränndimension med mera. Ränndalar ska alltid kompletteras med ett tätskikt av hög kvalitet.


Fotrännor kan utföras utan stomme eller med stomme. Utförandet utan stomme används bara vid metalliserad stålplåt. Aluminiumplåt, kopparplåt, rostfri stålplåt och titanzinkplåt är mjukare material än metalliserad stålplåt. Till fotrännor vid täckning av dessa material måste därför stomme av trä användas. Alternativt kan kontinuerliga stöd av till exempel rostfri stålplåt användas i stället för konsolkrokar och trästomme. I snörika trakter bör fotrännor vara försedda med stomme oavsett plåtmaterial.


Fotrännsstommen kompletteras normalt med metallförstärkning i form av konsolkrok eller traditionell fotrännskrok. För att få tillräcklig infästning av krok och stomme kan många gånger förstärkning av underlaget behöva göras. Detta måste beaktas vid projekteringen och detaljutformningen. Vid långa och branta takfall kanske inte förstärkning med trä är tillfyllest. Ett alternativ är då att krokarna fästs med genomgående skruv förstärkt med vinkelstål på undersidan.


Figur 6:7. Fotränna med stomme. Figur AMA Hus 21 JT-.21/2. © AB Svensk Byggtjänst. Figur 6:8. Gesimsränna. Här framgår uppbyggnaden. Figur AMA Hus 21 JT-.24/1. © AB Svensk Byggtjänst.


Bild 6:19. Träuppbyggnad bakom brandgasventilator som underlag för skorstensränna. Den färdiga skorstensrännan ﬁnns på foto 6:17. Bild 6:20. Stomme för och infästning av fotränna av kopparplåt. Foto: Torbjörn Osterling.


Infästning av fönsterbleck, lister och dylikt är en ofta förbisedd detalj inte minst på grund av bristfälliga underlag. I språng används i huvudsak två utföranden för infästning:


intermittenta fästbleck eller kontinuerliga fästbleck. För alla dessa utföranden krävs att det ﬁnns ett underlag som medger infästning. I många fall kan det inträffa att fönsterblecken belastas vid till exempel fönsterputsning. Detta ställer krav på att underlaget är så stabilt att blecket inte kan tryckas ner. Ett bristfälligt underlag ger ofta problem med såväl infästning som skarvning av bleck i de fall detta erfordras med hänsyn till längd på bleck. Det senare är naturligtvis ett större problem vid genomgående fasadlister där skarvning av bleck inte kan undvikas.


Underlag som möjliggör infästning av bleck och lister är bland annat: betong massivt tegel trä I vissa lägen kan även plåt i form av ett perforerat fästbleck användas. Detta främst tillsammans med sekundär tätning. Se ﬁgur 6:2 och bild 6:20. Detta förekommer ofta vid fasader med puts på isolering där det tidigare har använts trådklammer för att fästa fönsterbleck i språng.


Vid fönsterbleck – särskilt vid ombyggnad – består underlaget i många fall av håltegel eller tjocka murbruksavjämningar. Vid håltegel kan infästningen hamna i ett hål. Vid påverkan på blecket kan bruk och plugg lossna och ramla ner. Om infästningen hamnar mellan hålen i teglet ﬁnns det risk att teglet spräcks.


Det är bättre att göra infästningen i stötfogen som dock kan vara svår att exakt lägesbestämma. Kalkcementbruk eller cementbruk ger bättre hållfasthet än kalkbruk. Förslagsvis bör tegelskiftet närmast under blecket vara av massivt tegel. Vid tjocka murbruksavjämningar kan det hända att fästdon och plugg knappt når teglet och hållfastheten i infästningen blir dålig.


Ett vanligt sätt som numera används ofta vid murverk är att använda inmurningsklammer för infästning av fönsterbleck och fasadlister.


Fönsterbleck ska utföras med minsta lutning1:4 (14 grader). Vid fasad med puts ska minsta lutning vara 1:3 (18,4 grader). Vid ombyggnader kan det bli aktuellt med lägre lutning.


Bild 6:23. Inmurningsklammer. Foto: Torbjörn Osterling. Bild 6:21. Intermittenta fästbleck för infästning av fönsterbleck vid träfasad.


Bild 6:22. Perforerat fästbleck. Här syns även en del av den sekundär tätning. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 6:24. Inmurningsklammer. Fönsterbleck fästs med trycktät blindnit av rostfritt stål till fästbleck. Foto: Torbjörn Osterling. Figur 6:9. Inmurningsklammer. Figur AMA Hus 21 JT-.521/3. © AB Svensk Byggtjänst.


Underlag vid trapetsproﬁlerad plåt eller kassetter


Den proﬁlerade plåten och även kassetter av olika slag har genom sin utformning en helt annan styvhet än den plana plåten.


Infästning av proﬁlerad plåt på tak eller vägg sker normalt till reglar eller balkar av trä eller stål. Detsamma gäller även för kassetter på vägg. Detta innebär att det inte ställs samma krav på underlagets jämnhet. Däremot är det naturligtvis viktigt att underlaget är plant för att inte den färdiga ytan ska bli buktig. Buktigheten är i detta sammanhang i huvudsak en estetisk fråga.


I de fall särskilda krav ställs på jämnheten på den färdiga ytan kan till exempel för väggbeklädnader användas reglar/upplag som medger justering.


Eftersom trapetsproﬁlerad plåt skarvas med överlapp såväl i sidled som i längdled kan inte skarvarna ges en sådan utformning att de kan motstå vattentryck. Mot den bakgrunden kan det många gånger ﬁnnas skäl att även ha ett vattenavledande underlagstak på samma sätt som vid taktäckningar med takpannor av tegel eller betong. Även om överlappen mellan plåtarna tätas med olika typer av tätningsmedel kan det inte uteslutas att ett vattenavledande underlagstak behövs. Ett vattenavledande underlagstak kan utföras med folie, duk eller dylikt. Även underlagstak av board kan användas. Det förekommer även att proﬁlerad plåt monteras på underlagstäckt underlagsspont men med läkt av trä eller stål på motsvarande sätt som vid takpannor.


Figur 6:10. Trapetsproﬁlerad plåt fästs till reglar eller balkar. Figur: Plannja. Figur 6.11. Genom att använda justerbara upplag kan ojämnheter i den bakomliggande konstruktionen rättas till för att den färdiga ytan ska bli slät.


Bild 6:25. Kassetter monteras ofta till reglar av stål. Beroende på utformning kan såväl dold som synlig infästning förekomma. Foto: Gasell Proﬁl AB.


Kondensskydd vid trapetsproﬁlerad plåt I byggnader eller utrymmen där det ﬁnns risk att vatten kan fällas ut på plåtens undersida kan åtgärder behöva vidtas för att förhindra droppbildning.


Av det skälet kan det också ﬁnnas skäl att använda ett vattenavledande underlagstak under en trapetsproﬁlerad plåt. I stället för att ta hand om eventuell droppbildning med ett vattenavledande underlagstak kan även plåten förses med en kondensbeläggning på undersidan. Kondensbeläggningen kan på så sätt anses vara en del av underlaget och måste dimensioneras för de fuktpåkänningar som kan uppstå.


En fuktupptagande beläggning bör dimensioneras för förväntade påfrestningar. Det är också viktigt att en kondensbeläggning på undersidan av en plåt inte innebär att ventilationsbehovet minskar. Kondensbeläggningen tar endast upp fukt tillfälligt. En god ventilation behövs alltid för att upptagen fukt ska kunna ventileras bort när förhållandena blir sådana att kondens inte längre behöver bindas i kondensbeläggningen.


För att en kondensbeläggning inte ska medföra att vatten sugs upp i överlapp måste också beläggningen tas bort i överlappen liksom vid språng. Detta kan ske antingen vid tillverkningen genom att dessa delar av plåten maskas av eller genom att beläggningen tas bort vid monteringen. Ett alternativ till att ta bort beläggningen är att beläggningen skyddas med lack eller dylikt.


Vid väggbeklädnader är fasaderna normalt utformade med luftning och dränering varför det inte behövs något kondensskydd.


Bild 6:26. En trapetsproﬁlerad plåt utan (till vänster)respektive med (till höger) kondensskydd. Bilden är hämtad från nätet. Fotograf okänd.


Plåt på tak och fasader är ett ändamålsenligt och bra material med lång tradition. För att taktäckningen och väggbeklädnaden med tillhörande detaljer ska bli tekniskt och estetiskt bra är det viktigt att underlag och bärverk är anpassat till den plåt och det utförande som ska användas.


Varje gång man ska sätta fast något är det en lång rad frågor som måste besvaras. Vilka krafter kommer att påverka det som ska fästas in? I viken miljö ska det sitta? Vad är det för underlag? Vilka krafter kommer att överföras till infästningspunkten? Vill jag använda ett visst verktyg vid monteringen? Behöver jag en borrande skruv? Och så vidare.


Inte minst viktiga är dessa frågor när det handlar om sådant som ska sitta utomhus och dessutom utgör en säkerhetsfråga för en senare användare. Han i sin tur ställer sig frågan: ”Kan jag lita på denna takstege och gångbrygga? Eller har infästningen rostat sönder och hur kontrollerar jag det i så fall?”


Detta kapitel avser att underlätta dessa val och samtidigt erinra om de fällor och fel som inte sällan uppträder i samband med monteringsarbetet. I första hand vänder vi oss här till det beskrivande ledet men också till entreprenadledet.


Inom den moderna tunnplåtsindustrin pågår en ständig utveckling. Nya produkter och byggsystem baserade på tunnplåtsteknik får en allt mer framträdande roll även inom bostadssektorn. För att alla funktioner ska säkerställas är frågor om infästningsteknik ett område som bör komma in i ett tidigt skede av projekteringsarbetet. Ett väl fungerande infästningssystem ska ha erforderlig hållfasthet och vara rätt ergonomiskt utformat. Fästdonen ska vara beständiga från korrosionssynpunkt och vara täta mot nederbörd. Sist men inte minst, fästdonen ska vara identiﬁerbara.


Grundläggande krav på fästdon i ett infästningssystem är: erforderlig hållfasthet anpassad korrosionshärdighet täthet mot nederbörd ergonomiskt anpassad monterbarhet identiﬁerbar märkning.


I ett förband kan olika belastningar förekomma. Dessa leder till påkänningar i förbandet, vilka i sin tur kan leda till brott vid feldimensionering eller felmontering.


Ett förband ska därför dimensioneras för uppträdande laster. Dimensionering ska utföras enligt gällande Eurokoder.


SS-EN 1990 behandlar grundläggande dimensioneringsregler avseende säkerhet, brukbarhet och beständighet SS-EN 1991 behandlar olika typer av laster som påverkar en byggnad, till exempel snö och vindlaster Infästning av byggnadsplåt till trä regleras av Eurokod 5 (SS-EN 1995-1-1:2005) Infästning av byggnadsplåt till betong regleras av Eurokod 2 (SS-EN 1992-1-1:2005) Infästning och sammanfogning av kallformade proﬁler och proﬁlerad plåt av kolstål regleras av Eurokod 3 (SS-EN 1993-1-3:2006) och för rostfritt stål Eurokod 3 (SS-EN 1993-1-4:2006) motsvarande för aluminiumkonstruktioner enligt Eurokod 9 (SS-EN 1999-1-1:2007) Praktiskt tillämpbara dimensioneringsvärden tillhandahålls från producenterna av byggnadsplåt respektive fästdon.


En byggnad utsätts under sin livstid för olika yttre påfrestningar och ofta kan fästdonen vara den från korrosionssynpunkt svagaste länken.


För att fastställa livslängden hos de vanligast förekommande fästdonen har genomförts fältförsök i olika miljöer som är anpassade till korrosivitetsklasser enligt SS-EN 12944-2. Här beskrivs atmosfärens korrosivitet och anges exempel på ut- och invändiga miljöer. Se tabell 7:1. Ett stort antal fästdon med olika material och ytbehandlingar har testats i korrosivitetsklasserna C3, C4 och C5-M.


Fästdonen provades monterade i polyester för att undvika bimetallisk (galvanisk) korrosion. Ett antal fästdon provades också monterade i olika typer av plåtmaterial för att undersöka de bimetalliska effekterna. Efter testerna analyserades fästdonen, huvudsakligen från säkerhetssynpunkt, men även ur estetisk synvinkel.


Resultatet av försöken visar att endast rostfritt austenitiskt stål 1.4301 (A2) och 1.4401 (A4) syrafast SS-EN 10088-5:2009 samt aluminium är acceptabla för korrosivitetsklass C3 och C4. För C5-I och C5-M rekommenderas 1.4401 (A4) syrafast. Detta är också i enlighet med rekommendationerna i Eurokod 3 SS-EN 1993- 1-3:2006 som avser kallformade proﬁler och proﬁlerad plåt.


Vid val av beständighet i samband med extrema miljöer, till exempel simhallar, äventyrsbad och vägtunnlar, måste speciella utredningar göras. Här kan spänningskorrosion uppstå på austenitiskt rostfritt stål med svåra skador som följd. För infästning i dessa miljöer bör speciallegeringen 1.4529 (A5) eller likvärdigt material användas. Dock måste risken för bimetallisk korrosion beaktas. Speciellt gäller detta i havs- och industrimiljö. Exempel på typiska miljöer i den   tempererade klimatzonen (informativt)


Utomhus Inomhus C1 Mycket   låg Uppvärmda   utrymmen med torr luft och obetydliga mängder föroreningar, till exempel kontor, affärer, skolor, hotell. C2 Låg Atmosfärer   med låga halter luftföroreningar. Lantliga områden. Icke   uppvärmda utrymmen med växlande temperatur och fuktighet. Låg frekvens av fuktkondensation och låg halt luftföroreningar, till exempel sporthallar, lagerlokaler.


C3 Måttlig Atmosfär   med viss mängd salt eller måttliga mängder luftföroreningar. Stadsområden och   lätt industrialiserade områden. Områden med visst inﬂytande från kusten.


Utrymmen   med måttlig fuktighet och viss mängd luftföroreningar från produktionsprocesser, till exempel bryggerier, mejerier, tvätterier.


C4 Hög Atmosfär   med måttlig mängd salt eller påtagliga mängder luftföroreningar. Industri   eller kustområden.


Utrymmen   med hög fuktighet och stor mängd luftföroreningar från produktionsprocesser, till exempel kemiska industrier, simhallar, skeppsvarv. C5-I Mycket hög (Indust- riell)


Industriella   områden med hög luftfuktighet och aggressiv atmosfär. Utrymmen   med nästan permanent fuktkondensation och stor mängd luftföroreningar. C5-M Mycket hög (Marin) Kust-   och offshoreområden med stor mängd salt. Utrymmen   med nästan permanent fuktkondensation och stor mängd luftföroreningar.


Bild 7:1 Fästdon: Lackerad, blankförzinkad borrande skruv. Applikation: Tak med trapetsproﬁlerad plåt till träåsar. Ålder: 10 år Resultat: Skruvstam kraftigt rörrostangripen. Huvudet ej rostangripen trots att lacken är borta. Orsak: Träreglar ständigt fuktiga av kondensvatten orsakad av dålig ventilation.


Bild 7:2 Fästdon: Blankförzinkad, gängpressande skruv Applikation: Vägg med trapetsproﬁlerad plåt till stålåsar och mellanliggande köldbryggeisolering. Resultat: Hela skruven rostangripen. Stammen nästan genomrostad i anslutning till åsen. Orsak: Fukt i köldbryggeisolering orsakad av övertryck i lokalen i kombination med hög fuktbelastning och felaktigt monterad ångspärr.


Tabell 7:1 a. Korrosivitetsklasser enligt EN ISO 12944-2 med hänsyn till atmosfärens korrosivitet och exempel på typiska miljöer.


Kravet på ett fästdons livslängd är baserat på Boverkets föreskrifter och allmänna råd om tillämpningen av europeiska konstruktionsbestämmelser (Eurokoder) och benämnes EKS.


I SS-EN 1990 som behandlar grundläggande dimensioneringsregler föreslås i rådstext livslängder beroende på livslängdskategorier.


Kategori 4, som avser bärverk i byggnader, bör ha en livslängd på 50 år. Kategori 5, som avser monumentala byggnader, bör ha en livsläng på 100 år. Gäller för säkerhetsklass2 och 3 i båda kategoriernsa.


Taktäckningar och fasadbeklädnader med tunnplåt, slät eller proﬁlerad, hänförs oftast till säkerhetsklass 1 eller 2. Tak- och väggplåt som utnyttjas för stomstabilisering i form av skivverkan hänförs normalt till säkerhetsklass 2 eller 3. Med hänsyn till livslängd och framtida underhållskostnader rekommenderas att fästdon används med minst samma livslängd som det infästa materialet.


I miljöer med måttlig aggressivitet utifrån kan fästdonen i många typer av konstruktioner påverkas av fukt inne i konstruktionen i form av kondens eller läckage. Detta kan leda till korrosion som är mycket svår att upptäcka. Vid en besiktning utifrån ser man bara huvudet på fästdonet som oftast inte är angripet av korrosion. Vid demontering av sådana fästdon kan det visa sig att stammen på fästdonet är korrosionsangripen.


Speciellt stammen på korrosionsskyddsbehandlade borrande kolstålsskruvar för infästning av plåtmaterial till underlag av både trä och stål kan vara kraftigt korroderade. Orsaken till detta är att större delen av korrosionsskyddet försvinner i samband med genomborrningen av plåten. I vissa fall där fuktbelastningen inifrån konstruktionen är hög, kan stora skador uppstå. Typiska korrosionsangrepp som är svåra att upptäcka illustreras av bild 7:1 och 7:2. I gällande EKS anges följande:


Byggnadsverksdelar och material som ingår i bärande konstruktioner ska antingen vara naturligt beständiga eller göras beständiga genom skyddsåtgärder och underhåll, så att kraven i brottgräns- och bruksgränstillstånd uppfylls under byggnadsverkets livslängd. Är permanent skydd inte möjligt ska förväntade förändringar av egenskaperna beaktas vid dimensioneringen. Konstruktionen ska vid förutsatt underhållsbehov utformas så att de påverkade delarna blir åtkomliga för återkommande skyddsåtgärder och underhåll.”


Livslängs- kategori Förslag på avsedd livslängd (år) Exempel 1 10 Tillfälliga konstruktioner. (Bärverk eller konstruktionsdelar som kan nedmonteras med avsikt att kunna återanvändas bör inte anses som tillfälliga.)


2 10 – 25 Utbytbara konstruktionsdelar, tillexempel portalbalkar och lager. 3 15 – 30 Bärverk i lantbruksbyggnader och liknande. 4 50 Bärverk i byggnader samt andra vanliga bärverk.


5 100 Bärverk i monumentala byggnader samt broar och andra anläggningar. Tabell 7:1 b. Eurokods förslag på avsedd livslängd.


Slutsats: Det bästa valet från förvaltnings-, underhålls- och säkerhetssynpunkt är att välja fästdon av rostfritt austenitiskt stål, SS-EN 10088-5-1.4301 (A2) alternativt SS- EN 10088-5-1.4401 (A4), i extrema miljöer SS-EN 10088-5-1.44529 A5).


Infästning av proﬁlerad plåt på tak och fasad görs i dag huvudsakligen i proﬁlbotten med skruv med tätningsbricka.


För att tätningsbrickan inte ska kunna påverkas av rörelser på grund av temperatur- och fuktrörelser, nederbörd , UV-strålning och aggressiva luftföroreningar, är det av stor vikt att denna är rätt utformad och av lämpligt material. En ledad tätningsbricka med påvulkaniserat EPDM-gummi uppfyller dessa krav. Figur 7:2 Tätningsbricka för optimal täthet.


Belastningsskador är ett stort problem inom plåtslageribranschen och är en av orsakerna till sjukskrivningar.


Arbete med borrmaskin och skruvdragare i framåtböjd arbetsställning sliter hårt på rygg och ben. Dessutom belastas armar och axlar på den sida man håller maskinen. Även handen belastas eftersom maskinen måste trycka ganska hårt mot underlaget för att skruven ska fästa.


För att undvika skador bör man använda sig av skruvautomater som medger arbete i upprätt ställning. Resultaten av de fältförsök som hittills utförts visar entydigt att skruvautomater med magasinerad skruv bör användas både från produktivitetsoch ergonomisynpunkt. Bild 7:3b. Magasin med skruv till skruvautomat.


Bild 7:3a. Montering av takplåt med skruvautomat.


Från första juli 2013 måste byggprodukter som omfattas av en harmoniserad standard CE-märkas med tillhörande prestanda-deklaration för att få säljas inom EU .


Enligt anvisningar i standarden upprättas en prestandadeklaration som beskriver produktens väsentliga egenskaper varefter CE-märkning kan ske.


I de fall en harmoniserad standard saknas sker CE-märkning på frivillig väg. Då begärs en Europeisk teknisk bedömning (ETA) av ett bedömningsorgan (TKB). Med en ETA som grund kan prestandadeklarationen upprättas och produkten CE-märkas.


En av fördelarna med en frivillig CE-märkning är att konkurrensen blir rättvisare när alla tillverkare måste deklarera sina produkter på samma sätt.


Ett av kraven är att fästdonen förutom kvalitet och teknisk prestanda även ska kunna identiﬁeras avseende tillverkare. Exempel enligt ﬁgur 7:3. Slutsats: Använd endast fästdon med kända egenskaper och med möjligheter till identiﬁering.


Figur 7:3 Exempel på märkning av fästdon.


Den penetrerande skruven är försedd med en utdragen gängspets, ibland med dubbla gängingångar och med relativt hög gängstigning. I och med spetsens utformning bildas en krage som medger gängingrepp i materialet.


Den penetrerande skruven pressar materialet åt sidan vid genomträngningen vilket begränsar användningsområdet för infästning i plåt med tjocklek upp till ~ 1.0 mm. Den används huvudsakligen för infästning av skivmaterial inomhus. Utseende och användningsområde framgår av tabell 7:2.


Tabell 7:2. Penetrerande skruv Figur 7:4. Penetrerande skruv.


Den borrande skruven är försedd med borrspets där borrning, gängformning och åtdragning sker i ett moment.


Den är därför lämplig för infästningar i grövre material, där en penetrerande skruv inte kan användas. Beroende på materialet i skruven samt användningsområde förekommer olika typer av borrspetsar.


En viss typ av borrande skruv används som ett komplement till den penetrerande skruven för infästning av skivor inomhus. Skruven är avsedd för infästning till plåt med tjocklekar mellan 1,5 – 2,0 mm. Utseende och användningsområde enligt tabell 7:3. För infästning och sammanfogning av byggplåt ﬁnns ett stort antal varianter för de ﬂesta förekommande behoven. Dessa skruvar har i regel en 8 mm sexkantshuvud. Skruvarna har i regel en borrkapacitet mellan 1,0 – 15,0 mm. Utseende och användningsområde enligt tabell 7:4. En särskild egenskap hos vissa borrande skruvar beskrivs under rubriken ”Klämteknik” på sidan 11.


Tabell 7:3. Borrande skruv för infästning av skivor inomhus.


Tabell 7:4. Borrande skruv för montering av byggplåt. Figur 7:5. Borrspetsen är pressad i samma material som skruven.


Den gängpressande skruven är den äldsta varianten av skruv för montering av plåt. Den kräver förborrning eller förstansning av materialet. Skruven formar plastiskt en invändig gänga genom att skruvgängorna tränger undan godset i hålkanten.


Gängpressande skruvar ﬁnns i tre olika utföranden beroende på typ av underlag. Beteckning och användningsområde framgår av tabell 7:5.


Vid användning av gängpressande skruv måste håldiametern anpassas till underlagets tjocklek för att den plastiska gängformningen ska bli optimal. Sambandet mellan håldiameter och godstjocklek för en skruv med diametern 6,3 mm framgår av ﬁgur 7:7. För varje skruvdiameter ﬁnns motsvarande diagram. Se anvisningar från respektive tillverkare. Den gängpressande skruven används med fördel där det går att använda förstansade hål eller där materialtjockleken överstiger borrkapaciteten för den borrande skruven.


Tabell 7:5. Gängpressande skruv. Figur 7:6. Princip för gängpressande skruv.


Figur 7:7. Exempel på sambandet mellan håldiameter och godstjocklek. Vid godstjockleken 5 mm ska borrdiametern vara 5,65 mm.


Skruv med så kallat frisläpp är en variant av den borrande skruven. Skruven har reducerad borrspets, låg gängstigning och frisläpp mellan gänga och huvud. Den används för inbördes sammanfogning av tunna plåtar eller plåtproﬁler.


Efter borrningsmomentet samlas plåtarna ihop och kläms samman i frisläppet mellan huvud och gängor. Skruven ska alltid dras till spinn. Rättgrepplängd/frisläpp eliminerar risken för felmontering.


För att klämtekniken ska fungera är det viktigt att avståndet mellan huvud och överkant gängor – grepplängden – är anpassat till aktuella plåttjocklekar.


Figur 7:9. Principen för sammanfogning med klämteknik. Figur 7:8. Skruv med frisläpp. Figur 7:10. Frisläppets grepplängd ska vara anpassad till materialtjockleken.


För infästning i tunna plåtmaterial vid dynamisk påverkan ska en borrande skruv med reducerad borrspets och låg gängstigning användas.


Spetsen åstadkommer en förtjockning av plåtmaterialet som ger möjlighet till erforderligt gängingrepp. Huvudsakligt användningsområde är mekanisk infästning av isolering och tätskikt i bärverk av trapetsproﬁlerad plåt. Plåttjockleken ska vara minst 0,7 mm.


Vid användandet av penetrerande skruv har konstaterats sprickbildning i plåtmaterialet. Penetrerande skruvar med hög gängstigning har, vid dynamisk belastning, dessutom en tendens att skruva upp sig ur underlaget. Vid applikationer utsatta för dynamisk belastning är den borrande skruven därför att föredra. Figur 7:11. Arbetsprincipen för skruv med reducerad borrspets


Figur 7:12. Sprickbildning i tunn plåt förorsakad av penetrerande skruv.


För att få en god kvalitet på infästningen ﬁnns det ﬂera egenskaper hos skruven som måste beaktas. De viktigaste är:


Varje typ av penetrerande alternativt borrande skruv har ett intervall av plåttjocklekar (borrkapacitet) för vilket skruven är lämplig. Tjockleksintervallet bestäms av förhållandet mellan borrspetsdimension och gänggeometri samt kvalitet på det material som ska fästas in samt dess underlag.


Felaktigt vald minsta borrkapacitet (för tunn plåt) leder till överdragning av fästdonet med nedsatt täthets- och hållfasthetsfunktion. Felaktigt vald största borrkapacitet (för tjock plåt) innebär att fästdonet blir svårt eller omöjligt att montera.


Varje skruv har också en minsta respektive största klämlängd. Med begreppet avses den totala tjockleken av underlag, eventuellt mellanliggande distans och infäst material. Felaktigt vald klämlängd kan leda till nedsatt täthet och hållfasthet.


Varje skruv med frisläpp har en minsta respektive största grepplängd (GL). Med begreppet avses den totala tjockleken av det material som ska klämmas samman. Felaktigt vald grepplängd kan leda till nedsatt täthet och hållfasthet.


Figur 7:13. Borrkapacitet.(tmin och tmax) Skruvens största borrkapacitet, tmax, avser den totala tjockleken av det infästa materialet och underlaget. Fästdonets minsta kapacitet, tmin, avser minsta tillåtna tjocklek på underlaget.


Figur 7:14. Klämlängd (KL). Skruvens klämlängd bestäms av sammanlagda tjockleken på det infästa materialet, eventuellt mellanliggande skikt såsom board eller isolering och underlaget. Vid konstruktioner med mellanliggande isolering är skruven utformad så att borrningen är klar innan gängingrepp sker i det material som ska fästas in. Figur 7:15. Grepplängd (GL). En variant av den borrande skruven används för


sammanfogning av sidöverlapp samt infästning av proﬁlerad plåt till tunna plåtläkt, < 1,0 mm. Skruven har ett frisläpp mellan huvud och gänga och klämmer ihop förbandet. Denna skruv ska alltid dras till spinn.


I tunna plåtförband är det lätt att överdra en skruv. För att undvika detta ska maskiner utrustade med djupanslag eller momentstyrning användas.


Djupanslaget är en distanshylsa som man med enkla handgrepp ställer in för att få rätt monterad skruv. När hylsan stöter mot underlaget stannar maskinen oavsett underlagets hårdhet. Vid montering av plåtmaterial mot träunderlag bör därför djupanslag användas på grund av stora variationer i träets hårdhet.


Vid momentstyrning stannar maskinen vid inställt åtdragningsmoment, varför denna metod är mest lämpad vid infästning i material med jämn hårdhet, till exempel stål.


För gängpressande skruvar rekommenderas lågvarvig skruvdragare. Lämpligt varvtal är 300 – 600 rpm. För rätt åtdragning rekommenderas djupanslag.


För borrande skruvar rekommenderas skruvdragare med ett varvtal på 1 500 – 2 000 rpm. För rätt åtdragning rekommenderas djupanslag.


För skruvar med frisläpp kan en steglöst reglerbar borrmaskin utan djupanslag användas. Figur 7:16. Djupanslagsfunktion.


För att säkerställa ett felfritt förband som är tätt och har full hållfasthet krävs: Rätt håldiameter Rätt djupanslag eller moment Rätt borrspets Rätt klämlängd Rätt grepplängd. Figur 7:17. Monteringsfel med gängpressande skruv.


Figur 7:18. Monteringsfel med borrande skruv.


Infästningsmetoden med så kallade blindnit uppfanns redan i början av 1900-talet. Den användes till en början huvudsakligen inom ﬂygplansindustrin. Blindniten ﬁnns i dag i många material och utföranden. Blindnitning är ett väl beprövat och säkert sätt att sammanfoga tunna plåtar.


Standardniten ﬁnns i två varianter. Den med kvarsittande splint, och den med splint som faller bort vid nitningen. Varianten med bortfallande splint används när ett genomgående hål i niten har en funktion att fylla, samt för att undvika eventuella korrosionsangrepp på splinten.


Den trycktäta niten har en sluten nitkropp med ett helt inkapslat splinthuvud. Detta tillsammans med en kraftig radiell expansion gör niten lämplig där täthet krävs. Det inkapslade splinthuvudet gör att niten klarar större skjuvkrafter och vibrationspåkänningar än standardniten.


Klämnitar har ett speciellt utformat splinthuvud som vid nitningen ﬂäker, pressar eller böjer ut nitkroppen i tre eller ﬂera vingar. Klämniten ger ett starkt och vibrationssäkert förband.


En typ ﬂäker ut stora skålformade vingar pressas mot förbandets blindsida. Splinten klarar att dra ihop plåtar med ett stort spaltavstånd. Nitkroppen är av aluminium och splinten är av stål.


En annan typ av klämnit är den som böjer ut tre vingar och drar ihop förbandet på ett mjukt och säkert sätt. Den är också försedd med tätningsbricka för vattentäta förband. Denna typ av nit används i förband där stora rörelser kan uppstå. Såväl nit som splint är av aluminium.


Den största typen av klämnit har ett splinthuvud som är utformat så att nitmaterialet rullas upp och bildar en förankring som är upp till 30 mm bred. Detta är en kraftig nit med klämlängd upp till 229 mm. Niten är på grund av sin utformning speciellt lämpad för förankring av skivor och isoleringsmaterial till exempelvis trapetsproﬁlerad aluminiumplåt eller tunn stålplåt. Niten är av aluminium och splinten är av stål.


En variant av denna nit har en spets som innebär att förborrning inte fordras. I tunn plåt är det möjligt att med enkla handverktyg slå niten igenom plåten. Figur 7:19. Blindnitens funktion.


Figur 7:22. Klämnitens funktion. Lämplig vid sammanfogning av plåtar med stort spaltavstånd.


Figur 7:24. Vissa typer av klämnitar kan användas till förankring av isolering och tätskikt till trapetsproﬁlerad plåt.


Figur 7:23. Funktion hos klämnit med vingar. Tabell 7:6. Exempel på den information som förekommer i tillverkarnas handböcker. Observera att håldiametern är 0,1 mm större än nitkroppen. Vid borrning i tunn plåt med traditionella borr blir hålen trekantiga. Här bör användas speciella tunnplåtsborr utan sidoskär.


För montering av blindnit ﬁnns ett stort antal typer av verktyg. Allt från enkla handverktyg till luft – eller batteridrivna verktyg. Bild 7:4. Verktyg för montering av blindnit.


För att säkerställa ett felfritt förband som är tätt och har full hållfasthet krävs: Rätt håldiameter Rätt klämlängd Rätt anliggning av huvud Rätt distans mellan plåtar


Tabell 7:7. Vanliga monteringsfel vid blindnitning.


Denna översikt är en sammanfattning av de följande faktabladen. Dessa faktablad visar de vanligast infästningarna som förekommer vid infästning och montering av plåt inom byggbranschen. Översikten redovisar i första hand erfarenhetsmässigt fungerande infästningar med avseende på såväl snabbhet som kvalitet.


Fästdon som monteras utvändigt rekommenderas alltid att vara av rostfritt stål. För användning i miljöer som kan hänföras till korrosivitesklass C3 och C4 rekommenderas fästdon av austenitiskt rostfritt stål SS-EN 10088-5 1.4301 (A2). Vid användning i korrosivitetsklass C5-I och C5-M rekommenderas kvalitet SS-EN 10088- 5 1.4401 (A4). Vid extrema miljöer till exempel simhallar, äventyrsbad och vägtunnlar rekommenderas SS-EN 10088 1.4259 (A5).


Infästning av trapets- och vågproﬁlerad plåt, takpannor av plåt samt fasadkassetter. Underlag: Metall, Fästdonstyp: Borrande skruv


Faktablad 1.1 , Faktablad 1.2 , Faktablad 1.3 , Faktablad 1.4 Underlag: Metall, Fästdonstyp: Gängpressande skruv


Underlag: Trä, Fästdonstyp: Borrande skruv Underlag: Trä, Fästdonstyp: Gängpressande skruv


I princip lika gängpressande skruvar för metallunderlag med undantag för gängtyp och spets, som är anpassat för trä. För övrigt lika faktablad 1-7 och 1-8. Inbördes sammanfogning av proﬁlerad plåt och beslagsinfästning


Faktablad 1.9 , Faktablad 1.10 Inbördes sammanfogning av proﬁlerad plåt och beslagsinfästning.


Planplåt, montage direkt mot underlag Avser falsade byggplåts-produkter utvändigt.


Illustrationerna kommer från Klammerhandboken, Bjarnes System AB


Planplåt, montage på isolering Avser falsade byggplåtsprodukter utvändigt. Illustrationerna kommer från Klammerhandboken, Bjarnes System AB


Skruv för träbaserat underlag. Ø 4,5 mm. Rostfritt austenitiskt stål 1.4301.


Skruv för betongunderlag. Ø 6,1 mm. Ytbelagt sätthärdat kolstål..  Skruv för lättbetongunderlag. Ø 8,0 mm. Ytbelagt sätthärdat kolstål. Specialnit för tunnplåt. Ø 3,2 mm. Rostfritt austenitiskt stål 1.4301.


Skruv för träbaserat underlag. Ø 5,0 mm. Ytbelagt sätthärdat kolstål.


Skruv för plåtunderlag.       Ø 4,8 mm. Ytbelagt sätthärdat kolstål.  Teleskophylsa. Slagseg modiﬁerad polypropylen.


Infästning rännkrok till träunderlag. Figur 7:25. Infästning av rännkrok enligt AMA Hus 21, JT-.31/2. © AB Svensk Byggtjänst. Bild 7:5. Skruv 4,8 x 35 med plant huvud och torxdrivning. Rostfritt austenitiskt stål


Bild 7:6. Verktyg för urfräsning för rännkrok.


Konsolkrok för fotränna till träunderlag Infästning konsolkrok för fotränna till träunderlag.


Figur 7:26. Infästning av konsolkrok för fotränna med minst 3 st 35mm skruvar av rostfritt stål. Bild 7:9.Skruv 4,8 x 35 med försänkt huvud och torxdrivning. Ristfritt austenitiskt stål.


Infästning klammer till träunderlag. Figur 7:27.Infästning av bandtäckning till träunderlag. Bild 7:10. Infästning i takinbrädning med 1st skruv av rostfritt stål.


Figur 7:28. Infästning av bandtäckning till lättbetong. Bild 7:11. Infästning i lättbetong med 1st skruv av rostfritt stål och specialklammer.


Infästning fönsterbleck till träkarm. Bild 7:12. Infästning av förhålade fönsterbleck med rostfri skruv med minsta storlek 3,5 x 25. Minsta centrumavstånd 150 mm enligt Figur JT-521/1. Minsta centrumavstånd 200 mm enligt Fig JT-521/2.


Skruv 3,5 x 25 med rundat huvud. Rostfritt austenitiskt stål. Figur 7:29. AMA Hus 21, JT-521/1. © AB Svensk Byggtjänst. Figur 7:30. AMA Hus 21, JT-521/2. © AB Svensk Byggtjänst.


Infästning rörsvep till träunderlag. Figur 7:31. Infästning stuprörssvep till träpanel.


Bild 7:13. Infästning av rörsvep med 2 st specialskruvar


Fästdon med ”estetisk” utformning Bild 7:14. Borrande skruv för infästning till underlag av trä. Bild 7:15. Borrande skruv för inbördes sammanfogning och beslag.


Infästning för tak- och väggbeklädnad av plåt påverkas huvudsakligen av sugkrafter orsakade av vinden.


Den dimensionerande vindlasten för en byggnad bestäms av byggnadens höjd, utformning, terrängtyp och geograﬁska belägenhet. Vindlasten beräknas enligt Eurokod 1 SS-EN 1991-1-4 Allmänna laster – Vindlast.


Vindlastens påverkan bestäms av olika formfaktorer (c pe och c pi ) och ett karakteristiskt värde på vindens hastighetstryck. (q p )). Formfaktorns storlek för utvändig vindlast c pe beror på vindriktningen och byggnadens geometriska utformning. Exempel på formfaktorer för tak enligt ﬁgur 7:32 och för vägg enligt ﬁgur 7:33. Vindlastens karakteristiska hastighetstryck (q p ) bestäms av referens-vindhastigheten, (v b ), terrängtyp och byggnadens höjd (h). Exempel på hastighetstryck (q p ) för terrängtyp 1 framgår av tabell 7:8. I hörn- och randzonerna längs byggnadens ytterkanter kan vindsuget vara 2-3 gånger högre än på inre takytor.


Byggnader med en eller ﬂera sidor helt öppna eller med dominanta öpp-ningar i form av portar påverkas också av invändig vindlast. I de fall där takkonstruktionen inte är lufttät påverkas således också den yttre bekläd-naden av ett inre övertryck som ska kombineras med den utvändiga vindlasten.


Formfaktorer för invändig vindlast c pi beräknas också enligt Eurokod 1 enligt ovan. Exempel på ej lufttäta konstruktioner är:


Proﬁlerad byggplåt med eller utan ångspärr Betong eller lättbetong med öppna fogar I respektive zon beräknas den dimensionerande vindens suglastpåverkan som:


W TOT = ϒ f  ϒ d q p (c pe – c pi ) W TOT = Dimensionerande vindlast


ϒ f = Partialkoefﬁcient för huvudlast (säkerhetsfaktor) ϒ d = Partialkoefﬁcient för säkerhetsklass (säkerhetsfaktor)


q p = Karakteristiskt hastighetstryck (kN/m 2 ) c pe = Formfaktor för utvändig vindlast c pi = Formfaktor för invändig vindlast


ϒ d = 0,83 för säkerhetsklass 1 ϒ d = 0,91 för säkerhetsklass 2


ϒ d = 1,0 för säkerhetsklass 3 Figur 7:32 a. Zonutbredning för pulpet med lutning 1/10 (5,7°) enligt Eurokod 1.


Formfaktorn Cpe för pulpettak: Hörnzon = -2,6 Randzon = -2,0 Mittzon = -1,2 x = minsta värdet av l eller 2h y = minsta värdet av b eller 2h


Figur 7:32 b. Zonutbredning för sadeltak med lutning 1/10 (5,7°) enligt Eurokod 1. Formfaktorn Cpe för sadeltak: Hörnzon = -2,5 Randzon = -2,0 Nockzon = -1,2 Mittzon = -1,0


Figur 7:33. Exempel på formfaktorer för utvändig vindlast (Cpe) på väggar. Höjden på byggnaden förutsätts vara mindre än bredden.


Säkerhetsklasser enligt SS-EN 1990 Säkerhetsklass 1, låg, liten risk för personskada Säkerhetsklass 2, normal, någon risk för personskada Säkerhetsklass 3, hög, stor risk för personskada Höjd (m)21 m/s22 m/s23 m/s24 m/s25 m/s26 m/s 2 0,48 0,52 0,57 0,62 0,68 0,73 4 0,57 0,63 0,68 0,75 0,81 0,88 8 0,67 0,74 0,81 0,88 0,96 1,04 12 0,74 0,81 0,88 0,96 1,05 1,13 16 0,78 0,86 0,94 1,02 1,11 1,21 20 0,82 0,90 0,98 1,07 1,17 1,26 25 0,86 0,94 1,03 1,12 1,22 1,32 Tabell 7.8. Exempel på karakteristiskt hastighetstryck q p enligt Eurokod 1 (SS-EN 1991-1-4) för terrängtyp I. Fem olika terrängtyper (0, I, II, III, IV) beskrivs i standarden.


Terrängtyp 0 motsvarar havs och kustområden exponerat för öppet hav och är mest utsatt. Terrängtyp IV motsvarar tätbebyggda områden och är minst utsatt.


-Figur 7:34 a. Terrängtyp 0. Havs- eller kustområde exponerat för öppet hav. Denna ﬁgur och de nedan följande kommer från Balkongföreningen i Nordens skrift --Tekniska anvisningar för kvalitetssäkring av balkonger och inglasningar--.-


Figur 7:34 b. Terrängtyp I. Sjö eller plant och horisontellt område med försumbar vegetation och utan hindet.


Figur 7:34 c. Terrängtyp II. Område med låg vegetation som gräs och enstaka hinder (träd, byggnader) med minsta inbördes avstånd lika med 20 gånger hindrets höjd.


Figur 7:34 d. Terrängtyp III. Område täckt med vegetation eller byggnader eller med enstaka hinder med största inbördes avstånd lika med 20 gånger hindrets höjd (till exempel byar, förorter, skogsmark).


Figur 7:34 e. Terrängtyp IV. Område där minst 15 % av arean är bebyggd och där byggnadernas medelhöjd är > 15 m.


Snöns belastning på klammerinfästningen kan i vissa lägen bli betydande. De avgörande faktorerna är takets lutning, snömängden som ligger på taket och om det ﬁnns snörasskydd eller inte. Dimensionerande snömängd varierar över landet. Boverkets karta med olika snözoner för dimensionerande snölast enligt Eurokod 1 del 1 – 3. Inom Sverige ﬁnns det 8 snözoner. Se ﬁgur 7:35. och tabell 7:8.


Snözon Snölastens grundvärde s (kN/m ) 1 1,0 1,5 1,5 2 2,0 2,5 2,5 3 3,0 3,5 3,5 4 4,0 4,5 4,5 5,5 5,5 Tabell 7:8. Snölastens grundvärden enligt Eurokod 1 del 1- 3.


Ska man förhindra att snön glider av taket så räcker det inte alltid med ett snörasskydd nere vid takfoten. Beroende på lutning och snömängd kan det krävas ﬂera rader med snörasskydd. Vägledande för detta är längsta avstånd mellan snörasskydd enligt SS 831335. Se diagramet nedan. Snöns karakteristiska last i takplanet vid falsavstånd 600 mm, kN/löpmeter fals


Snözon Last med formfaktor 0,8 kN/m2 Lutning 5° Lutning 15° Lutning 25° Lutning 35° Lutning 45°


Observera att belastningen från plåtens egenvikt och takskyddsanordningar tillkommer. För att erhålla dimensionerande last ska lasten kompletteras med partialkoefﬁcienter för huvudlast och säkerhetsklass.


Belastningen beräknas enligt följande: Figur 7:35. Sveriges olika snözoner. Mörkblå zon har lägst snölast medan mörkröd zon hör högst snölast. Figur 7:36. Snölastens kraft i takplanet.


Figur 7:37. Exempel på kraftöverföring via fast klammer till fast underlag


Figur 7:37. Kraftkomposanten i takplanet = Ph. Tabell 7:10. Beräkningsformeln för resulterande kraft.


Rekommendationer för infästning av falsad plåt med hänsyn till vindlast. Infästning av klammer bör ske med skruv. Normalt behövs endast en skruv i varje klammer. Alternativt kan klammer ha annan utformning och infästning som ger jämförbar hållfasthet.


I Eurokod 5, träkonstruktioner (SS-EN 1995-1-4) anges teoretiska förutsättningar för beräkning av skruvförband i träunderlag.


Infästning av klammer ska enligt AMA Hus 21 dimensioneras för normerade laster men med ett största inbördes avstånd av 600 mm. Gäller oavsett typ av infästning till underlaget. Spik har betydlig lägre dimensionerande utdragsvärden än skruv varför det generellt alltid krävs två spikar i varje klammer.


Observera att utdragslasten för spik reduceras när virket torkar. Med bakgrund av att hålfastheten hos skruvade klammer på underlag av trä teoretiskt sett skulle kunna möjligöra ännu större klammeravstånd än 600 mm måste också plåtmaterialet kontrolleras avseende bandbredd och böjstyvhet i falsen.


Vindsuget ger upphov till en pumpande rörelse som påverkar plåten speciellt i hörn och randzoner på byggnader i utsatta lägen.


Förundersökningar har utförts i vindlastkammare med ökande dynamisk belastning i intervaller på traditionell bandtäckning med stålplåt. Klammerinfästning c = 600 mm skruvat i träunderlag och falsavstånd 600 mm.


Undersökningen visade att klammeravståndet på 600 mm inte i detta fall påverkade styrkan hos klammerinfästningen. Falsavstånd c = 600 mm kan däremot vid högre vindbelastning medföra risk för kvarstående deformation i både fals och plana delar av plåttäckningen. För att undvika detta kan det vara nödvändigt att minska plåtbandens bredd. AMA Hus rekommenderar att infästningsplan upprätta för varje enskilt objekt. Figur 7:37. Klammer med skruv respektive klammer avsedd för klammerpistol.


Rekommendation om klammeravstånd vid skruvinfästning av klammer i 23 mm underlagsspont.


Falsavstånd 600 mm respektive 450 mm. Underlag 23 mm underlagsspont Fästdon Rostfri klammerskruv, dimension minst 4,3 x 26 mm. Taktyp Sadel- eller pulpettak med lutning > 5° – 30° Klammer Dimensioneringsvärde klammer + skruv = 630 N Tabell 7:11.


Med utgångspunkt från ovanstående förutsättningar där den dimensionerande hållfastheten mot utdragslast hos skruven är känd går det att beräkna hållfastheten mot suglast hos plåtens infästning.


I tabell 7:12 redovisas infästningens hållfasthet för olika fals- och klammeravstånd. Används andra fästdon än skruv med minsta dimension 4,3 x 26 mm kan naturligtvis motsvarande tabell upprättas för dessa.


Falsavstånd, c fals Klammeravstånd, c klammer Läge Infästningens dimensionerande hållfasthet mot suglast 600 mm 600 mm Mittzon 1,75 kN/m 2 600 mm 450 mm Randzon 2,30 kN/m 2


Tabell 7:12. Infästningens dimensionerande hållfasthet mot suglast vid varierande fals- och klammeravstånd. Observera! Tak med lutning < 5° beräknas särskilt.


Ett hus i Stockholms innerstad ska täckas med bandtäckning. Husets största höjd är 16 m, bredden 20 m och längden 20 m. Taklutningen är 5,7° och takformen är pulpettak. Underlaget för infästning är 23 mm underlagsspont täckt med underlagstäckning. Infästning sker med en klammerskruv 4,3 x 26 mm i varje klammer.


Enligt Eurokod 1 (SS-EN-1994-1-1) kan terrängtypen betraktas som IV och referensvindhastigheten 24 m/s. Detta ger karakteristiskt hastighetstryck 0,49 kN/m 2 . Säkerhetsklass 3. Den förenklade modellen för formfaktorer i ﬁgur 7:32 används. Dimensionerande suglastpåverkan enligt formel 1 och ﬁgur 7:32 blir:


Enligt tabell 7:12 kan falsavståndet 600 mm användas över hela taket. Klammeravstånd c = 450 mm i hörnzoner och c = 600 mm övriga ytor. Figur 7:38. Klammer och falsavstånd.


Figur 7:39. Exempel på infästningsplan enligt beräkningsexempel 2 och ovanstående rekommendation.


Ett hus i Helsingborgs hamn ska täckas med bandtäckning. Husets största höjd är 40 m, bredden 30 m och längden 40 m. Taklutningen är 5,7° och takformen är sadeltak. Varje takfall blir då 15,5 m. Underlaget för infästning är 23 mm underlagsspont täckt med underlagstäckning. Infästning sker med en klammerskruv 4,3 x 26 mm i varje klammer.


Enligt Eurokod 1 (SS-EN-1995-1-1) kan terrängtypen betraktas som 0 (noll) och referensvindhastigheten 26 m/s. Detta ger karakteristiskt hastighetstryck 1,51 kN/m 2 . Partialkoefﬁcient för huvudlast (säkerhetsfaktor) 1,5 och säkerhetsklass 3.


När resultatet enligt det förenklade beräkningsexemplet 1 överstiger värdena i tabell 7:9a ﬁnns det anledning att göra en mera exakt dimensionering.


Baserat på tidigare erfarenheter av bandtäckningar i extremt utsatta lägen väljes här falsavstånd 300 mm i hörn och randzoner. I nock och mittzon med lägre laster bedöms falsavstånd 450 mm vara tillräckligt. Falsavstånd och falsmått framgår av tabell 7:13 och infästningsplan (ﬁg 7:39) Hörn-, rand-, nock- och mittzonsutbredning är beräknade enligt Eurokod 1 (SS-EN- 1994-1-1)


LÄGELAST kN/m 2 BANDBREDD mmKLAMMERAVSTÅND mm HZ 5,66 300 370 RZ 4,53 300 460 NZ 2,72 450 500 MZ 2,26 450 600 Tabell 7:13.


Infästning av proﬁlerad byggplåt Rekommendationer för infästning av proﬁlerad byggplåt.


Proﬁlerad byggplåt fästs till underlag av åsar, regler och bärande balkar med fästdon i plåtens proﬁlbotten. För utvändig montering av tak- och väggplåt används korrosionshärdig skruv med tätningsbricka. Se avsnitten ” Korrosionshärdighet ” och ” Täthet ”.


Läs också Kapitel 14: Lättbyggnadsteknik. För invändig montering används samma typ av fästdon med till respektive miljö anpassad korrosionshärdighet.


För infästning av högproﬁl till underlag av stål användes skruv eller skjutspik. För infästning till underlag av trä användes skruv.


För infästning av högproﬁl till underlag av betong används skjutspik, betongspik eller expanderskruv.


Proﬁlerad plåt sammanfogas i sidöverlapp oftast med så kallad sidöverlappsskruv. Se avsnittet ”Klämteknik”. För ut- och invändig montering anpassas korrosionsbeständighet och täthet enligt ovan.


Eftersom proﬁlerad plåt är vek tvärs proﬁlriktningen begränsas avståndet mellan infästningspunkterna. Tabell 7:14 visar exempel på minsta infästning för två vanliga proﬁldimensioner. Tätare infästning kan krävas för att klara lasterna, se avsnittet nedan om dimensionering.


Proﬁlerad byggplåt ska fästas till underlaget för att dels klara de krafter som den utsätts för av yttre laster såsom vind- och snölaster dels krafter som krävs för att staga de balkar som plåten är fäst till.


Dessa stagkrafter beror, förutom av lasten, även på proﬁlgeometrin hos de bärande balkarna och deras spännvidd. Till exempel ger alla icke dubbelsymetriska balkar upphov till vridande moment, k h x lasten x balkhöjden, som ska upptas av skruvförbanden, se ﬁgur 7:44 och 7:45. C-proﬁler med en ostagad ﬂäns blir särskilt instabila, i synnerhet vid uppåtriktade laster. C-proﬁler bör därför endast användas när båda ﬂänsarna är sido-stagade. Sidokrafter av k h x lasten samt av taklutningen förs från den proﬁlerade plåten till upplaget via Z-proﬁlens överﬂänsar inom området närmast upplagen. Därför krävs oftast extra infästning i detta område. Exempel på infästning av trapetsproﬁlerad plåt till Z-proﬁl enligt ﬁgur 7:45.


Proﬁlerad plåt är mycket styv i sitt plan och används ofta för att stabilisera hallbyggnader för vindlaster och måttliga traverslaster genom så kallad skivverkan. Detta ger krafter både mellan plåtar och balkar och mellan plåtar inbördes för vilka skruvförbanden måste dimensioneras.


Rörelser på grund av temperaturförändringar ger upphov till tvångskrafter i fasta upplag. Dessa krafter kan, om de blir alltför stora ge upphov till hålförlängningar med Figur 7:40. Infästning av väggplåt på ståloch träunderlag.


Figur 7:41. Infästning av takplåt på ståloch träunderlag. Figur 7:42. Infästning av högproﬁl på ståloch träunderlag.


Figur 7:43. Infästning av högproﬁl på betong. Figur 7:44. Sammanfogning av sidöverlapp.


risk för läckage. Största sammanhängande plåtlängd utan rörelsefogar begränsas därför. Se ﬁgur 7:48.


Vid längre takfall måste temperaturrörelserna beaktas genom antingen rörliga ändöverlapp enligt ﬁgur 7:49 eller eftergivliga upplag enligt ﬁgur 7:50.


Dimensionering av proﬁlerad plåt och dess infästning kan vara relativt komplicerad och vi rekommenderar därför att den utförs av erfarna konsulter eller tillverkare av byggplåt med egna konstruktörer. Tabell 7:14. Exempel på minsta infästning för trapetsproﬁlerad plåt.


Figur 7:45. Z-proﬁl i tak vid snölast respektive vindlast. kh är ~ 0,12 - 0,20 beroende på proﬁlform. Z-proﬁler är gynnsamma eftersom det vridande momentet av kh balanseras kring livets överkant av lastangreppspunktens läge. Dock uppstår extra skjuvkrafter.


Figur 7:46. C-proﬁl i tak vid snölast respektive vindlast. kh är ~ 0,12 - 0,20 beroende på proﬁlform. C-proﬁler är mycket olämplig när ena ﬂänsen är ostagad eftersom det vridande momentet och lastangreppspunkten samverkar för att vrida balken runt infästningspunkten.


Figur 7:48. Största sammanhängande plåtlängd för stålplåt är högst 7 m och för aluminiumplåt högst 3,0 m. Figur 7:49. Rörligt ändöverlapp.


Figur 7:47. Infästning av proﬁlerad plåt till lättbalk vid knap. Skarvning av lättbalk och infästning till knap.


Valet av fästdon är en viktig fråga för en byggnads totala livslängd. En rad viktiga funktioner ska vara uppfyllda för att fästdonet ska fungera på bästa sätt. Självfallet ska det hålla för alla förväntade laster men också erbjuda tillfredsställande täthet, bra monteringsmöjligheter samt vara estetiskt tilltalande.


En grundbult inom all infästningsteknik är att fästdonet har längre livslängd än det material som ska fästas in. Därför är fästdon av rostfritt stål alltid att föredra vid användning utomhus.


Vid utformning och utförande av plåtkonstruktioner är det nödvändigt att ta hänsyn till de rörelser och krafter som kan uppstå på grund av temperaturskillnader.


Skillnader i temperaturen kan dels ge rörelser i det enskilda materialet dels skilda rörelser mellan olika byggnadsdelar.


En fasadbeklädnad eller taktäckning kan utsättas för mycket stora temperaturväxlingar under såväl ett enskilt dygn som under ett år.


I detta kapitel redovisas på vilket sätt plåt påverkas vid temperaturskillnader. Vidare redovisas även vilka temperaturer som kan uppstå under olika årstider. Kännedomen om detta är nödvändig för att på rätt sätt kunna dimensionera rörelsefogar samt utforma detaljer när plåt används som taktäckning eller väggbeklädnad. För dimensionering av bärverk, åsar med mera hänvisas till gällande Eurokoder samt de anvisningar som tillverkarna tillhandahåller.


Bild 8:1. Vid såväl skiv- som bandtäckningar ska rörelserna i plåten beaktas vid infästning och utformning av detaljer. Foto: Torbjörn Osterling


Alla material krymper eller utvidgas vid temperaturförändringar. Storleken på dessa rörelser beror dels på materialet dels på den uppkomna temperaturskillnaden.


För att bestämma storleken på rörelserna måste hänsyn tas till materialets längdutvidgningskoefﬁcient.


Längdutvidgningskoefﬁcienten anges som den rörelseändring som uppstår vid 1 °C temperaturskillnad. Längdförändringen – D l – kan bestämmas med följande samband: D l = L x a x (t 2 – t 1 ) = D l = L x a x D t (Formel 1)


där L = plåtens längd α = den termiska längdutvidgningskoefﬁcienten t 2 = dimensionerande plåttemperatur t 1 = plåtens temperatur vid läggningstillfället.


Material Längutvidgningskoefﬁcient α °C -1 Längdutvidgning per m vid 100 °C temperaturskillnad Aluminium 23 x 10 -6 2,3 mm Bly 29 x 10 -6 2,9 mm


Koppar 17 x 10 -6 1,7 mm Mässing 19 x 10 -6 1,9 mm Olegerat stål 12 x 10 -6 1,2 mm Rostfritt stål 16 x 10 -6 1,6 mm


Titanzink 22 x 10 -6 2,2 mm Tabell 8:1. Längdutvidgningskoefﬁcient för olika metaller. De värden som anges avser det temperaturintervall som kan förekomma på tak och fasader.


Plåtens temperatur under en het sommardag kan vara upp emot + 75 °C. Om det vid läggningstillfället är + 20 °C innebär det att en 15 m lång stålplåt kan få en längdökning på Dl = 15 x 12 x 10 -6 x 55 = 0,0099 m = 9,9 mm. På vintern kan plåten få en temperatur på – 25 °C vilket innebär att plåten i förhållande till utgångsläget får en längdminskning på Dl = 15 x 12 x 10 -6 x 45 = 0,008 m = 8 mm


Som framgår av ovanstående exempel är det temperaturen vid läggningstillfället som är avgörande för hur stora längdförändringarna blir. Detta anger också den rörelsemån som måste ﬁnnas i eventuella rörelsefogar och vid detaljer för att det inte ska uppstå skador i plåten eller på anslutande byggnadsdelar eller material.


Tabell 8:2 visar längdförändringen vid olika läggningstemperatur. Tabellen avser stålplåt och har som högsta temperatur på sommaren + 75 °C och på vintern – 35 °C. L avser plåtlängd från en fast punkt (zon).


Längdförändring i mm/mLängdförändring i mm/m Läggningstemperatur °C Sommar (+ 75 °C) Vinter (- 35 °C) – 10 + 1,0 x L – 0,3 x L 0 + 0,9 x L – 0,4 x L


+ 10 + 0,8 x L – 0,5 x L + 20 + 0,7 x L – 0,7 x L + 30 + 0,5 x L – 0,8 x L Tabell 8:2. Längdförändring på stålplåt vid olika läggningstemperaturer.


Temperaturen vid läggning: + 20 °C Avstånd L från fast punkt (zon) till takfot (språng): 10 m. Detta ger en största längdutvidgning på sommaren som är + 0,7 x 10 = ~ + 7 mm.


Den största sammandragningen under vintern blir – 0,7 x 10 = ~ – 7 mm. Vid utformning av detaljer, infästningar med mera måste hänsyn tas till de rörelser som kan uppstå i plåten. Det är också viktigt att tänka på de rörelser som kan uppstå i underlaget som plåten ligger på eller är infäst till. I vissa fall kan dessa rörelser samverka med plåten vilket innebär att de framräknade värdena är på den säkra sidan. Men det kan också vara tvärtom, det vill säga att underlaget rör sig och inte plåten. Exempel på detta är rörelsefogar i stommen till en byggnad. Plåtens rörelser kan vara helt underordnad de rörelser som ﬁnns i stommen och detaljerna måste naturligtvis utformas med hänsyn till detta.


Faktorer som påverkar temperaturen Ett tak eller en fasad kan utsättas för mycket stora och växlande temperaturer under såväl ett enskilt dygn som under ett helt år. Temperaturen beror av ﬂera olika faktorer där de viktigaste är:


lufttemperatur solinstrålningens intensitet vindhastigheten ytans förmåga att avleda värme takets eller ytterväggens värmemotstånd och värmekapacitet För dimensionering av största rörelsemån, plåtlängder och fästdon är det främst extremvärdena för temperaturskillnaderna som är av intresse. De största skillnaderna förekommer sällan men det är trots allt dessa som är grunden för vilken rörelsemån som till exempel en plåttäckning måste ha mot en ränndal, skorsten eller annat hinder. Risken för utmattning och rörelseskador är stor även om rörelsen är mindre men sker snabbt och ofta. Ett åskregn under en het sommardag kan innebära att plåtens temperatur snabbt sänks från + 75 – + 80 °C till + 15 – + 20 °C.


Den största temperaturskillnaden per dygn uppnås under klara sommardygn med stark solinstrålning under dagen och kraftig nattutstrålning.


Största temperaturskillnaden under kortare intervall fås i gryningen eller skymningen eller ibland i samband med nederbörd. Lägsta temperaturer erhålls under klara nätter med stor nattutstrålning.


Den högsta temperaturen på en takyta kan uppskattas med hjälp av den ekvivalenta temperaturen T e = T l + m u x a x I (formel 2)


Där T e = ekvivalent utetemperatur (°C) T l = lufttemperatur (°C) a = takytans absorptionsfaktor I = total solinstrålning (W/m 2 ) m u = värmeövergångstal vid ytan (m 2o C/W)


Den ekvivalenta utetemperaturen är enligt ekvationen densamma som yttemperaturen om underlaget är oändligt värmeisolerande. Som approximation för att beräkna en yttemperatur i dessa sammanhang brukar den dock tillämpas.


Värmeövergångsmotståndet m u är bland annat beroende av lufthastigheten vid ytan. Vid skyddade partier används ett värde på 0,07 medan det kan vara 0,04 – 0,05 vid utsatta lägen eller hård vind. En viktig faktor som påverkar temperaturen hos en yta är dess kulör och struktur. Denna egenskap är absorptionsfaktorn och värden enligt tabell 8:3 brukar ofta användas. Det är allmänt känt att en svart yta absorberar mera värme än en vit yta.


En solig sommardag kan solinstrålningen uppgå till mer än 1 000 W/m 2 mot ett slätt plåttak. Med en lufttemperatur på + 28 °C och en svart yta med a = 0,9 och värmeövergångsmotståndet mu = 0,05 m 2 x °C/W blir den ekvivalenta temperaturen enligt formel 2 cirka + 75 °C. För en proﬁlerad yta antas normalt cirka 10 % lägre temperatur.


Uppgifter om högsta och lägsta temperaturer på olika orter i Sverige kan erhållas från Sveriges Meteorologiska och Hydrologiska Institut (SMHI). I ”Klimatdata för Sverige”, Byggforskningens skrift T2:1972 ﬁnns en sammanställning av meteorologiska data. I tabell 8:4 lämnas exempel på temperaturförhållanden för några orter i Sverige.


Tabell 8:4. Temperaturförhållanden på några orter i Sverige (°C). 1). Avser perioden 1931 – 1960. 2). Avser perioden 1901 – 1971. 3). Medelvärden av fem års högsta temperaturer som inträffat 1901 – 1950. 4). Lägsta dygnsmedeltal som beräknas inträffa vart 30:e år.


För att få en uppfattning om antalet temperaturväxlingar under kortare och längre tidsperioder har på KTH genomförts en undersökning av temperaturen på väggar och tak med aluminiumplåt.


Undersökningens resultat har bland annat legat till grund för bedömning av provningsfrekvens för infästningar av proﬁlerad plåt enligt SS 271116.


SS 271116 beskriver en metod för att bedöma risken för vattenläckage i fästpunkterna hos trapetsproﬁlerad takplåt på grund av temperaturrörelser i plåten i förhållande till takstommen.


Temperaturrörelser mellan en yttre plåt och stomme Enligt StBK-N5, Tunnplåtsnormen, ska vid utformning av byggnadskonstruktioner hänsyn tas till de rörelser och krafter som uppstår på grund av temperaturändringar och de temperaturskillnader som kan uppstå mellan olika konstruktionsdelar.


Enligt Tunnplåtsnormen får temperaturskillnader enligt tabell 8:5 användas utan närmare utredning. Enligt Tunnplåtsnormen görs ingen skillnad mellan en fasadbeklädnad eller taktäckning av plåt. Plåt mot uppvärmt utrymme och med utvändig värmeisolering anses ha samma temperatur som den invändiga stommen. En yttre plåt som ligger på en inbrädning eller ovanpå en isolering påverkas däremot av den yttre temperaturen.


De lägsta temperaturerna som kan förutsättas på plåt redovisas bland annat i Byggforskningens skrift T22:1978 ”Utvändigt isolerade plåttak”, se ﬁgur 8:2.


Riktvärden för extrema yttemperaturer på grund av solstrålning angavs i äldre byggregler till de som framgår av tabell 8:6.


Av ﬁgur 8:2 samt tabell 8:6 framgår att det kan bli uppemot 100 °C temperaturskillnad på ett plåttak eller plåtfasad under ett år. För en plåtbeklädnad i Sveg kan följande beräkning göras.


luftens dygnsmedeltemperatur: + 25 °C plåtens yttemperatur (= luftens dygnsmedeltemperatur + 50 °C ): + 75 °C Vinterdag


luftens dygnsmedeltemperatur: – 26 °C plåtens yttemperatur = luftens dygnsmedeltemperatur + (- 5 °C): – 31 °C Den största temperaturskillnaden blir således 75 °C + 31 °C = 106 °C.


En jämförelse med de värden som går att ta fram med ledning av Tunnplåtsnormen ger olika resultat men sammanfattningsvis gäller att de temperaturskillnader som kan uppstå måste beaktas och att det som en grov tumregel går att ange en högsta temperatur på cirka + 75 °C – + 80 °C och en lägsta temperatur på – 20 °C – – 40 °C beroende på läge i landet.


Figur 8:1. Samband mellan temperaturändringarnas storlek och antal baserat på mätningar i Stockholm på ett svagt lutande tak med proﬁlerad plåt i söderläge. Källa: Svensk standard SS 271116.


Tabell 8:5. Temperaturskillnad up - us °C mellan ytterplåt (up) och stomme (us). För en isolerad byggnad med annan brukstemperatur än us ska värdet (20 - us) adderas till tabellvärdena i de två vänstra kolumnerna. Källa: StBK-N5.


Tabell 8:6. Riktvärden för extrema yttemperaturer till följd av solstrålning. Värdena gäller under förutsättning att ytorna är svarta (absorptionsfaktorn = 0,9). Källa: SBN 1980.


Figur 8:2. Dimensionerande lufttemperatur vid lägsta yttemperatur på plåt enligt Byggforskningens skrift T22:1978.


Temperaturrörelserna kan påverka en fasadbeklädnad eller taktäckning på ﬂera olika sätt. Dels kan det uppstå skador i plåten dels i infästningar eller anslutningar till andra material till exempel puts. Den största påverkan sker genom de direkta rörelserna i plåten men kan även ske genom rörelser i underlag eller stomme.


Tak- eller väggkonstruktionen – med dess taktäckning respektive väggbeklädnad – måste utformas på ett sådant sätt att rörelserna kan tas upp utan att det uppstår skador.


Det är viktigt att komma ihåg att de krafter som uppstår i en trapetsproﬁlerad plåt är mycket stora. Som exempel kan nämnas att en TRP 45 med tjockleken 0,7 mm och ett åsavstånd av 3 m ger en tryckkraft på cirka 60 kN per breddmeter innan plåten knäcker ut. En slät plåt ger helt naturligt inte samma tryckkrafter.


Dessa krafter påverkar i första hand infästningarna som ska dimensioneras med hänsyn till detta och vid plåtändarna måste det ﬁnnas tillräcklig rörelsemån. Tillverkare av trapetsproﬁlerad plåt tillhandahåller anvisningar om hur infästningarna ska dimensioneras och utföras. Olämplig utformning leder till att fästdonen kan skjuvas av eller att hålen vid infästningarna förstoras. Vid dessa hål kan vatten läcka in.


De rörelser som uppstår tvärs en trapetsproﬁlerad plåt är av mindre betydelse eftersom en viss deformering kan ske i proﬁlerna.


Rörelser som sker i en trapetsproﬁlerad plåt och där ändöverlappen mellan plåtarna inte utförs på rätt sätt med hänsyn till plåtlängderna kan förutom att fästdonen skadas även leda till att vatten kan tränga in i överlappen. I vissa fall används extra infästningar för att dra ihop överlappen vilket kan få samma effekt. På låglutande tak ﬁnns ofta en önskan att undvika ändöverlapp vilket kan leda till att allt för långa plåtlängder används. Det är viktigt att följa de rekommendationer som ﬁnns för utförande av överlapp och de längsta plåtlängder som kan användas med hänsyn till underlag/bärverk samt infästningarnas utformning.


En plan plåt kan tvärs ståndfalserna ta upp de rörelser som uppstår utan särskild hänsyn med tanke på att falserna är utformade med ett basavstånd om cirka 3 mm. I längdriktningen kan plåtbanden eller plåtskivorna fritt röra sig om infästningen sker med glidklammer och där det ﬁnns rörelsemån i den ena eller andra eller båda ändarna på banden eller skivorna. Vid en enkelfalsad skivtäckning – som endast förekommer vid metalliserad stålplåt och en taklutning som överstiger 18° – är det sällan några problem med rörelserna. Med hänsyn till falsernas utformning kan rörelserna tas upp såväl tvärs skivorna som längs skivorna.


När plåtskivorna vid bandtäckning eller dubbelfalsad skivtäckning måste läggas vinkelrätt i förhållande till varandra är det nödvändigt att beakta rörelserna som kommer att uppstå i två olika riktningar. Såväl i AMA Hus 21 som i tillverkarnas läggningsanvisningar ﬁnns rekommendationer om hur detta ska göras för att rörelserna ska bli så små som möjliga respektive ska kunna tas upp i rörelsefogar eller anslutningar med rörelsemån.


Band eller skivor i slät plåt där rörelserna hindras ger i första läget veck eller bulor i plåten. När sedan rörelserna upprepas på grund av temperatursvängningarna kan så småningom ett veck utvecklas till en spricka.


Figur 8:3. Vid falsad plåt tas rörelserna i sidled upp av basavståndet, cirka 3 mm, som ska ﬁnnas i ståndfalsarna. Basavståndet är också viktigt för att minska risken för pilhöjd mellan falserna. Stor pilhöjd kan vara en orsak till att buller uppstår i ett plåttak.


Bild 8:2. Nockbeslaget har skarvats stumt och det syns att plåten buktar upp på grund av längdutvidgningen. Rörelserna kan leda till att hålen blir större och så småningom kan även nitarna skjuvas av. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 8:3. Stum överlappsskarv på ett beslag. Vissa nitar har skjuvats av medan andra håller på att lossna. När denna typ av skarvning används är det nödvändigt att lägga in rörelsefogar med jämna mellanrum. En sådan kan utföras som ett förstorat tätat överlapp med omslag. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 8:5. Vid enkelfalsade skivtäckningar används endast fasta klammer och rörelserna i plåten kan tas upp i såväl tvärfalser som ståndfalser. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 8:8. Utmattningsskada i ett plåtband. Orsaken i detta fall är att ett långt band har falsats samman tvärs banden i en taktäckning. Band som går vinkelrätt mot varandra måste antingen utföras med rörelsefogar eller göras i begränsade längder för att rörelserna ska bli så små som möjligt. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 8:9. Rörelsefog med en svängd fals i ståndskivan. Ståndskivan begränsas i längd till 6 meter mellan de svängda falserna vid stålplåt och till 3 m vid övriga plåtmaterial. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 8:6. Vid långa dubbelfalsade skivtäckningar samt bandtäckningar – som alltid dubbelfalsas – är det viktigt att ta hänsyn till rörelserna i plåten. Infästning sker dels med fasta klammer dels med glidklammer. Vid taksprång och mot anslutande byggnadsdelar ska det ﬁnnas rörelsemån. Foto: Torbjörn Osterling. Figur 8:4. Tack vare enkelfalsens utformning kan rörelserna tas upp såväl tvärs som längs falserna.


Bild 8:4. Genom att använda glidbara infästningar till falsad plåt kan plåten röra sig i längdled. Foto: SSAB Tunnplåt AB.


Bild 8:7. Långa och korta band har falsats samman med en dubbel ståndfals. Vid hörnen till fönsteromfattningarna medför rörelserna i de längre plåtarna att det uppstår dragningar i plåten. Så småningom kan detta leda till att det uppstår sprickor i de längre plåtarna. I detta fall borde en rörelsefog ha placerats i överkant på fönsteromfattningarna och mellan de olika fönsterdelarna. Foto: Torbjörn Osterling.


Rörelser i underlaget eller stommen Rörelser i underlaget kan medföra att taktäckningen eller beklädnaden skadas.


Ett vanligt problem som funnits tidigare är att för långa plåtar har klistrats in mellan tätskiktslagen. Plåten har rört sig mera än tätskiktsmattan och sprickor har uppstått i anslutning till plåtskarvarna. Detta är ett problem som minskat under senare år dels på grund av att vissa olämpliga konstruktioner inte längre används dels tack vare att tätskiktsmattorna har bättre egenskaper. En viktig princip är att tätskiktsmattor och takdukar dras upp på hinder eller liknande och att plåten överlappar tätskiktsmattan eller takduken. Det är i huvudsak endast vid en detalj där detta inte är genomförbart och det är vid fotplåtar i anslutning till hängrännor eller gesimsrännor.


Rörelsefogar i stommen görs för att ta upp förväntade rörelser mellan olika konstruktionsdelar. Dessa fogar dimensioneras i många fall för stora rörelser. Tyvärr glöms ofta att dessa fogar även måste ﬁnnas i taket eller fasaden.


Det är nödvändigt att beakta de skilda rörelser som kan uppstå i till exempel en ytterväggs olika skikt. En skalmur av tegel utanför en betongstomme rör sig inte på samma sätt som stommen. Beslag som fästs samman i båda dessa delar kan skadas eller deformeras. Utförandet kan behöva anpassas från fall till fall och påverkar såväl infästning som utformning av eventuella lister eller beslag.


Bild 8:10. Spricka i tätskiktsmattan på grund av olika stora rörelser i den underliggande plåten respektive pappen. Rätt lösning är att inte göra för långa plåtar.Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 8:11. Här ﬁnns en rörelsefog i stålstommen under glaslanterninerna. Rörelsefogen har inte fullföljts i glaslanterninen och täckbeslaget mellan olika element i lanterninen. Glipor har uppstått. Skadorna hade kunnat undvikas genom att rörelsefogen i stommen dragits igenom lanterninen och att lanternindelarna på ömse sidor skiljts från varandra. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 8:12. Rörelserna i stommen respektive skalmuren har medfört att smyglisten deformerats. Smyglisten har här monterats dels i karmen dels i skalmuren. Fönstret är monterat i den bakomliggande betongstommen som rör sig mindre än skalmuren. Foto: Torbjörn Osterling.


Vid bandtäckningar samt dubbelfalsade långa skivtäckningar ska infästning och anslutningar till andra byggnadsdelar samt fria kanter utformas på ett sådant sätt att temperaturrörelserna antingen begränsas eller kan tas upp utan att det uppstår skador.


I dessa sammanhang används begreppet längsta bandlängd för att ange hur långa band som kan utföras mellan rörelsefogar i takets lutningsriktning. Av ﬁgur 8:5 framgår att bandens rörelser förutsätts utgå från rörelsecentrum eller den fasta zonen. Rörelsecentrum kan placeras vid takfot, mitt på taket, vid nock eller mot en högre vägg. Som en allmän rekommendation gäller att den fasta zonen vid branta taklutningar bör placeras vid nock.


Den fasta zonen ska framgå av ritningar och beskrivning eftersom det är en viktig förutsättning för dimensionering av infästningar och utformning av detaljer. Vid den fasta zonen förutsätts banden bli låsta med fasta klamrar, vid detaljer, taksäkerhetsanordningar med genomgående infästningar eller dylikt. Om låsning av banden sker vid mer än en punkt i takets längdriktning eller om rekommenderade bandlängder överskrids måste en rörelsefog placeras mellan dessa punkter.


De bandlängder som rekommenderas redovisas i tabell 8:7 och är i huvudsak baserade på den rörelsemån som ﬁnns i de glidbara klamrar som ﬁnns på marknaden. Glidbara klamrar med större rörelsemån skulle således kunna medföra större bandlängder. Det bör dock beaktas att långa band är svåra att hantera varför även detta begränsar bandlängderna. Material Rekommenderad längsta bandlängd från rörelsecentrum


Titanzink Enligt tillverkarens anvisningar Tabell 8:7. Rekommenderade bandlängder. Dessa rekommendationer är baserade på praktiska erfarenheter med hänsyn till friktion mot underlaget, klammer med mera.


Beroende på taklutning kan rörelsefogen utföras på olika sätt. Det är viktigt att beakta kraven på täthet mot inträngande vatten. Detta kan innebära att rörelsefogen måste utföras med en förhöjning eller att anslutning sker med fotplåtar som säkerhet mot inträngande vatten.


Vid taklutningar över 18° och där enkelfalsning kan tillämpas är det möjligt att göra en rörelsefog utan uppbyggnad. Rörelsefogen kan då göras med fastlödda fästbleck enligt ﬁgur 8:9 eller infalsad fotplåt beroende på om plåten är lämplig att löda eller inte. Vid ännu brantare taklutning, – över 30° – kan rörelsefogen utföras som en enkel förstorad hakfals.


Figur 8:5. Fasta och rörliga zoner vid en bandtäckning eller dubbelfalsad lång skivtäckning. Den fasta zonen respektive rörelsefogen ska ha samma placering längs taket. Figuren kommer från AMA Hus 21, RA JT-.1/3. Bild 8:13. Rörelsefog enligt ﬁgur 8:9. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 8:7. Rörelsefog med förhöjt takfall. Denna typ av rörelsefog bör användas vid låga taklutningar. Förhöjningen innebär att vatten måste stiga 100 mm innan det kan tränga in i anslutningen. Beakta att en fotplåt dubbelfalsas till den nedanförliggande plåten som kan vara en ränndal eller en taktäckning. Det är viktigt att fotplåten inte genomspikas med hänsyn dels till tätheten dels till eventuella rörelser som ska tas i längdled vid en ränndal eller liknande. Figuren


Figur 8:6. Placering av fast zon vid olika taklutningar. Vid branta takfall är det lämpligt att lägga den fasta zonen vid nock. Om den fasta zonen placeras mitt på taket kan en bandlängd tas uppåt och en bandlängd nedåt från den fasta zonen. Vid stålplåt innebär det en obruten total bandlängd på 30 m. Den fasta zonen bör ha en längd på 1/4 av bandlängden, dock aldrig mer än 3 m. Figuren kommer från AMA Hus 21, RA JT-.1/4. kommer från AMA-Hus 18, JT-.1/10.


Figur 8:8. Som ett alternativ till utförande enligt ﬁgur 8:7 kan denna lösning användas vid något brantare lutning. Även vid detta utförande används en fotplåt enligt samma principer och förutsättningar som i ﬁgur 8:7. Figuren kommer från AMA-Hus 18, JT-.1/11.


Figur 8:9. Rörelsefog – rörlig anslutning – med fästbleck som löds till den undre plåten. Detta utförande kan användas vid material som är lämpliga att löda till exempel titanzink. Taklutningen bör överstiga 18°. Illustration: Torbjörn Osterling.


Om den fasta zonen läggs på ett sådant sätt att rörelse ska tas mot en nock eller snednock ska nockfalsen utföras med en förhöjning samt ett utökat basavstånd jämfört med en vanlig ståndfals.


Höjden på nockfalsen bör vara 3 gånger den rörelsemån som ska tas upp. Nockfalsen bör dock alltid göras minst 50 mm hög.


Figur 8:10. Rörelsefog med infalsad fotplåt. Utförandet används där det är olämpligt att löda plåten. Beakta att fotplåten avslutas med en drivvattenhake. Klammer kan monteras i haken som medger att rörelse kan ske i två riktningar. Taklutningen bör överstiga 18°. Genom att använda tätningsfett i rörelsefogen erhålls en större säkerhet mot inträngande vatten.


Figur 8:13. Förhöjd nockfals. Illustration: SSAB Tunnplåt AB. Figur 8:12. Förhöjd nockfals. Figuren visar sömsvetsad rostfri stålplåt. Vid övriga material dubbelfalsas nockfalsen.


Figur 8:11. Enkel förstorad hakfals kan användas vid branta tak där risken för att vatten kan tränga in är begränsad. Taklutningen bör överstiga 30°.


Vid avslutning av fria kanter vid taksprång, hängrännor, gesimsrännor eller försänkta ränndalar måste behovet av rörelsemån beaktas.


Med hänsyn till bandlängder och placering av den fasta zonen går det att fastställa hur stor rörelsemån som erfordras. Det är här viktigt att tänka på att rörelserna i en ränndal kan gå vinkelrätt mot de anslutande banden, varför det är nödvändigt att beakta såväl krav på rörelsebehov som krav på täthet.


Figur 8:14. Avslutning av taktäckning med rörelsemån till kombinerat fästbleck och fotplåt. Denna detalj kan i princip även användas vid anslutning till en gesimsränna eller försänkt ränndal som ligger fritt från taktäckningen. Figuren kommer från AMA Hus 18, JT-.1/3. © AB Svensk Byggtjänst.


Figur 8:15. Avslutning av taktäckning med rörelsemån mot ränndal. Beakta att fotplåten inte ska genomspikas utan klamras med hakklammer för att inte rörelserna i ränndalens längdriktning ska förhindras. Figuren kommer från AMA Hus 21, JT-.2331/2. © AB Svensk Byggtjänst.


Figur 8:16. Avslutning av taktäckning med rörelsemån mot försänkt ränndal. Exempel på utförande vid titanzinkplåt. Utförandet kan även användas vid andra material. I detta exempel visas också hur inbrädningen vid fotplåten har lagts något lägre för att kompensera den nivåhöjning som fotplåt, fästbleck och även byggpapp ger. Illustration: Rheinzink Sverige.


Bild 8:14. Vid långa band är det viktigt att det ﬁnns rörelsemån såväl vid taknock som vid taksprång. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 8:17. Vid hängskivor kan rörelserna tas upp genom att infästningen sker med ett kontinuerligt fästbleck. När taktäckningen rör sig kommer även hängskivan att kunna följa med i rörelserna eftersom den glider mot fästblecket. En genomspikning av hängskivan är i detta läge felaktigt. Illustration: SSAB Tunnplåt AB.


Vid anslutning av plåt mot högre väggar, krön, uppbyggnader och liknande måste också behovet av rörelsemån beaktas.


Detta kan ske på olika sätt beroende på främst taklutning men också plåtmaterial och hur de anslutande byggnadsdelarna är utförda.


En ståndskiva som ligger parallellt med taklutningen kan göras i samma längd som taktäckningen eftersom den kommer att följa med i täckningens rörelser. Det som ska beaktas är att ståndskivan inte ska fästas med genomgående infästningar till bakomliggande material.


Ett alternativ till utförande med en ståndskiva med svängda falser är att gå upp med täckningen på anslutande vägg med ståndfalserna obrutna. Utförandet blir då med ståndfalsveck som innebär att rörelserna tvärs plåten tas upp på samma sätt som i täckningen. Utförandet kräver stor noggrannhet eftersom det är lätt att det kan uppstå glipor i vecken.


Bild 8:15. Ståndskiva parallellt med takfallet. Rörelserna mellan ståndskivan och väggbeklädnaden tas upp genom att falsen är utförd som en enkel hakfals. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 8:19. Ståndskiva vinkelrätt mot takfallet. Här måste det ﬁnnas rörelsemån dels i ståndskivan dels mot anslutande vägg. Figuren visar på utförande vid sömsvetsad rostfri stålplåt, men principen är densamma även vid andra material. Det är viktigt att ståndskivan inte utförs i för långa längder och att den delas av med svängda falser som ska utföras genomgående med närmaste ståndfals. Jämför med bild 8:9. Vid alla andra material än stålplåt ska avståndet mellan de svängda falserna vara högst 3 m. Figuren kommer från AMA Hus 21, JT-.2513/1. © AB Svensk Byggtjänst.


Figur 8:18. Princip för rörelsemån mot högre vägg eller hinder som ligger tvärs takfallet. Figuren kommer från AMA Hus 21, JT-.2511/3. © AB Svensk Byggtjänst.


Figur 8:20. Ståndskiva parallellt med takfallet. Ståndskivan kan röra sig fritt i förhållande till anslutande vägg genom att infästning sker med hakklammer. Täcklisten skyddar anslutningen. Figuren kommer från AMA Hus 21, JT-.2511/4. © AB Svensk Byggtjänst. Bild 8:16. Ståndfalsveck vid titanzinkplåt. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 8:22. Ståndskiva med förhöjd anslutning till taktäckning. Anslutning mellan ståndskiva och taktäckning ska utföras på ett sådant sätt att rörelserna i täckningen kan tas upp samtidigt som ståndskivan ska kunna röra sig i längdriktningen. Illustration: SSAB Tunnplåt AB.


Vid genomföringar med stosar, luckor, takfönster, skorstenar och liknande måste också behovet av rörelsemån beaktas.


Detta kan göras enligt de principer som redovisats i föregående avsnitt. Det är viktigt att det ﬁnns tillräcklig rörelsemån såväl tvärs som längs taktäckningen och att anslutningarna är utförda på ett sådant sätt att rörelserna inte hindras.


Genomgående infästningar kan om de är felaktigt placerade medföra att taktäckningens rörelser hindras. Detta kan i första hand leda till att det på sikt uppstår läckage i anslutning till hålen eftersom de kan förstoras på grund av temperaturrörelserna. Detta gäller exempelvis taksäkerhetsanordningar som monteras med genomgående infästningar. Det är därför lämpligt att kombinera denna typ av taksäkerhetsinfästning med taktäckningens fasta zon. Det kan även hända att montering sker i efterhand av till exempel stag till antenner eller liknande. För dessa infästningar är det lämpligt att använda en sådan typ som går att fästa till falsen utan att plåten behöver perforeras. Infästningar av taksäkerhetsanordningar behandlas ingående i kapitel 11 ”Taksäkerhetsanordningar” .


Figur 8:23. . Rörelsemån vid hinder. Behovet av rörelsemån är naturligtvis beroende av var på takfallet som hindret eller genomföringen ligger. Figuren kommer från AMA Hus 18, JT-.1/9.


Bild 8:17. Infästning av taksäkerhetsanordningar med falsfäste som inte hindrar rörelserna i täckningen. Det ﬁnns ﬂera olika typer av falsfästen. Foto: Torbjörn Osterling.


Vid taktäckningar eller fasadbeklädnader med trapetsproﬁlerad plåt måste också hänsyn tas till temperaturrörelserna.


Detta gäller inte minst för infästningarna men i tillämpliga delar även vid avslutningar och mot detaljer i enligt med föregående avsnitt.


För infästning av proﬁlerad plåt kan stum infästning användas om den sammanhängande plåtlängden är högst de som framgår av tabell 8:8.


Den sammanhängande plåtlängden räknas från rörelsecentrum enligt ﬁgur 8:24. Den sammanhängande plåtlängden är avståndet mellan de yttersta infästningarna där rörelser kan tas upp utan skador i plåten. Detta kan vara en plåt eller ﬂera plåtar som inbördes är låsta i längdriktningen.


Rörelsecentrum är det ställe i täckningen eller beklädnaden, vinkelrätt mot plåtens längdriktning, där det inte ﬁnns någon rörelse. Stum infästning är till exempel skruv i proﬁlbotten till en balk av stål.


Om den sammanhängande plåtlängden kommer att överstiga den som framgår av tabell 8:8 måste rörelsebehovet beaktas. Detta görs i huvudsak enligt två principer:


eftergivliga upplag rörliga ändöverlapp Eftergivliga upplag kan vara Z-balkar eller andra typer av strålreglar som när den proﬁlerade plåten rör sig följer med i rörelserna. Här är det viktigt att följa de anvisningar som tillverkarna har med avseende på typ av balkar, infästningar med mera. Det kan också vara så att de eftergivliga upplagen måste kombineras med rörliga ändöverlapp om plåtlängderna är långa. Se också i kapitel 14, Lättbyggnadsteknik .


På motsvarande sätt som vid taktäckningar med plan plåt är det viktigt att rörelsecentrum liksom placering av rörliga respektive stumma ändöverlapp redovisas i handlingarna, antingen på ritning eller i beskrivning.


Figur 8:24. Sammanhängande plåtlängd samt rörlig och stum infästning vid proﬁlerad plåt. Figuren kommer från AMA Hus 18, RA JV-.2/1. Tabell 8:8. Rekommenderad längsta sammanhängande plåtlängd.


Bild 8:18. Vid taktäckningar och väggbeklädnader med proﬁlerad plåt måste behovet av rörliga ändöverlapp beaktas. Följ tillverkarnas detaljerade monterings- anvisningar. Foto: Torbjörn Osterling.


Stumt och rörligt ändöverlapp på tak Av ﬁgur 8:25 respektive 8:26 framgår skillnaden mellan ett stumt och ett rörligt ändöverlapp på tak.


Vid låga taklutningar kan det ﬁnnas skäl att öka överlappets längd med hänsyn till risken för inträngande vatten. Det bör även beaktas att i de fall en täckning ska utföras med en viss krökning måste förformade plåtar användas. Skälet till detta är att det annars kan vara svårt att få anliggning i överlappet. Figur 8:25. Stumt ändöverlapp på tak. I ändöverlappet ska alltid tätning anbringas.


Figur 8:26. Rörligt ändöverlapp på tak. Notera att tätningen i detta fall ska ligga i två rader. Genom att använda tätningsfett fungerar tätningen även som glidmedel mellan plåtarna.


Stumt och rörligt ändöverlapp på vägg Av ﬁgur 8:27 respektive 8:28 framgår skillnaden mellan ett stumt och ett rörligt ändöverlapp på vägg. Ändöverlappen är mindre än de som används på tak och tätningar används inte heller.


Figur 8:28. Rörligt ändöverlapp på vägg. Notera att upplaget måste vara större jämfört med det som används vid stumt överlapp.


På en fasad eller på krön och uppbyggnader förekommer lister och beslag med olika utformning. Det kan vara fönsterbleck eller fasadlister. Om dessa har en längd som överstiger 2 m måste i regel dessa skarvas. Det vanligaste är att det sker med enkla eller dubbla hakfalser med hänsyn till lutningen på beslaget eller listen samt vilket plåtmaterial som används. I vissa fall kan även slusskarvar eller överlapp förekomma vid skarvningen av beslagen. I kapitel 10  ”Utformning och detaljer”  framgår skillnaden mellan falserna och skarvarna närmare.


Med hänsyn till plåtlängder och fals- respektive skarvutförande kan det även för dessa detaljer krävas att särskilda rörelsefogar måste utföras. Detta måste ske om skarvningen sker stumt genom sammannitade eller sammanskruvade överlapp. Med hänsyn till konsekvenserna av eventuellt inträngande vatten i skarvar eller fogar ﬁnns olika möjligheter att utforma rörelsefogarna.


Ett sätt är att göra skarven/fogen med gavlar och överfals. Det är i princip en ståndfals med något förstorad höjd och större omtag. Rörelserna tas här upp genom basavståndet. Denna typ av skarv används företrädesvis på fönsterbleck och fasadlister när övriga skarvar görs med dubbla hakfalser.


I de fall plåten inte är möjlig att falsa på grund av ytbehandling eller tjocklek kan som alternativ till gavel med överfals även användas skarvar med ett underliggande tätbleck, se ﬁgur 8:30 och 8:31. När denna typ av skarv används är det viktigt att tätblecket kompletteras med tätningar och ansluts till bakomliggande vägg eller motsvarande på ett sådant sätt att vatten inte kan tränga in i den bakomliggande konstruktionen.


På krön där det ﬁnns ett underliggande tätskikt är det också möjligt att utföra en rörelsefog som ett förstorat överlapp med drivvattenhake. För detta utförande liksom för utföranden enligt ﬁgur 8:30 och 8:31 är det naturligtvis viktigt att plåtarna som ska kunna röra sig i förhållande till varandra inte fogas samman med nit eller skruv i överlappet. Figur 8:30. Slusskarv med tätbleck.


Figur 8:31. Skarv kant i kant med tätbleck. Detta utförande används företrädesvis vid tjocka plåtar. Figur 8:29. Gavel med överfals.


Figur 8:32. Förstorat överlapp med tätning och drivvattenhake.


Vid användning av plåt på tak och fasader är det nödvändigt att ta hänsyn till de rörelser som kan uppstå i plåten på grund av temperaturväxlingar.


Kännedomen om hur olika material rör sig liksom behovet av rörelsefogar är väsentlig för utformningen av såväl tak som fasader. Med rätt utformning är det möjligt att klara de påkänningar som kan uppstå samtidigt som kravet på täthet bibehålls där detta är en nödvändighet. Goda tekniska lösningar liksom omsorgsfullt utförande av duktiga hantverkare gör att ett tak eller fasad med plåt vare sig den är plan eller proﬁlerad alternativt utformad med kassetter har förutsättningar att fungera under lång tid.


Under 1980-talet utvecklades ﬂertalet av byggnadsplåtslagerierna i Sverige till effektiva produktionsenheter.


Framgången beror delvis på att den manuellt drivna maskinparken genomgick en snabb utveckling mot numeriskt styrda ﬂexibla och automatiska enheter med hög produktionskapacitet.


Byggnadsplåtslageri innefattar tak- och fasadbeklädnader med antingen plan eller proﬁlerad plåt, kassetter eller paneler. Begreppet innefattar även garneringsarbeten det vill säga de kringtäckningar som måste göras runt skorstenar, ventilationshuvar, avluftningsrör med mera på tak täckta med överläggsplattor typ tegel eller motsvarande. I garneringsarbeten ingår exempelvis fönsterbleck, krönbeslag, fasadlister och övriga vattenavledande lister, system och detaljer för att trygga vattenavrinning från taken.


Den plana plåten levereras som formatplåt eller som plåt i rullar för vidare bearbetning av plåtslagerierna.


Plåtmaterial kan fås i ett stort antal dimensioner, tjocklekar och med olika ytbehandlingar eller färgbeläggningar. För taktäckning används en kvalitet som är speciellt avsedd för hantverksmässig bearbetning på byggarbetsplatsen.


Till fönsterbleck, lister, kassetter och paneler används en hårdare kvalitet som ger slätare och planare slutprodukt. Bild 9:1. I gamla tider var arbetsmiljö annorlunda. Fotografen är okänd.


Bild 9:2. En modern plåtslageriverkstad erbjuder en rymlig och ljus arbetsmiljö. Foto: Osmo Kurki. Bild 9:3. Formatplåt med olika färgbeläggningar och dimensioner. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:4. Fabriksmålad plåt i rulle. Foto: Osmo Kurki.


Den plana plåten klipps, förfalsas och bearbetas maskinellt på verkstaden eller på byggarbetsplatsen till avsedd dimension och form.


Detaljer som kringtäckningar av hinder på tak görs på byggarbetsplatsen enligt hantverksmässiga traditioner.


Arbete med planplåttäckning kräver ett brett plåtslagerikunnande och duktiga yrkesmän som kan sitt hantverk.


Av den plana plåten tillverkas lister och beslag till det aktuella byggnadsobjektet. Kassetter och paneler tillverkas av plåtslagerier i viss omfattning. Ett standardiserat begränsat sortiment av kassetter och paneler ﬁnns att tillgå från olika plåtleverantörer. Bild 9:6. Bearbetningav den plana plåten i enkantbock-ningsmaskin. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:5. Kringtäckning av ventilationshuv. Foto: Osmo Kurki.


Begreppet innefattar en mängd industriellt bearbetade, rullformade, pressade eller kantbockade plåtprodukter, detaljer och tillbehör.


Till denna grupp räknas proﬁlerad plåt, kassetter, paneler, takpannor, hängrännor och stuprör. I undantagsfall tillverkar även plåtslagerierna dessa produkter.


Bild 9:8. Rullformning av plan plåt till proﬁlerad plåt. Foto SSAB. Bild 9:7. Pressning av takpannor av färgbelagd plåt. Foto: Osmo Kurki.


Proﬁlerad plåt, kassetter och paneler är färdigformade efter tillverkningen och är i regel klara att montera utan ytterligare bearbetning på byggarbetsplatsen.


Produkterna är noggrant systematiserade vad gäller tillbehör och detaljer. Detta medför att det traditionella hantverksarbetet endast förekommer vid komplicerade detaljer där standardprodukter inte går att använda. Figur 9:1. Förtillverkad ventilationshuv. Anpassad till viss typ av plåtproﬁl.


Maskinell bearbetning i plåtslageriverkstaden De vanligaste bearbetningsmetoderna av plan plåt för byggnadsändamål är:


klippning kantbockning rullformning falsupptagning falsning


Plåtrullar placeras på vaggor eller haspel. Plåten matas in i klippsträckan. Plåtlängd samt antal klipp kan förprogrammeras. Här sker klippning tvärs plåten och vid behov delning i bandets längdriktning.


Formatplåt klipps till önskade dimensioner i en maskingradsax.


Klipplängden varierar mellan 1,2 och 3 m. Vanlig klipplängd är 2,5 m. Moderna maskingradsaxar kan programmeras för olika klippbredder och antal klipp. Bild 9:9. Klippsträcka med delningstrissor. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:10. Maskingradsax för klippning av formatplåt. Foto: Osmo Kurki.


Plåten bockas till önskad form i en kantbockningsmaskin. Maskinen programmeras för bakre anslagsﬂyttning och bockningsgrad. Prismorna i kantbockningsmaskiner är utbytbara till specialformade över-, under- och böjprismor som möjliggör kantbockning av komplicerade lister, kassetter och paneler.


Bild 9:11. Kantbockningsmaskinen används för att bocka plåten i bestämda vinklar. Foto: Osmo Kurki. Figur 9:2. Med moderna kantbockningsmaskiner är det möjligt att producera komplicerade detaljer.


Vid taktäckning tas den längsgående ståndfalsen i plåtbandet upp i en falsupptagningsmaskin (förfalsmaskin). Detta medger att ståndfalsen tas upp snabbt och jämnt även vid långa plåtband.


De moderna maskinerna matas direkt från en plåtrulle. De är programmerbara för längd och antal plåtband och är ställbara för 300 – 800 mm täckande bandbredd. Maskinerna kan köras med en sida åt gången vilket medger upptagning av icke parallella falser på skivor eller band. Banden kan ges antingen två låg- eller två högfalser.


Figur 9:3. Falsupptagningsmaskiner tar upp ståndfalser. Bild 9:12. Falsupptagningsmaskin. Foto: Osmo Kurki.


Rundbockning av band och skivor Det är möjligt att ge den förfalsade skivan eller bandet en konvex eller konkav form i en rundbockningsmaskin.


Den konkavt rundade skivan kan ges en minsta krökningsradie av 3 m oavsett plåtmaterial. Konvex rundning kan göras med mindre radie, se tabell 9:3.


Det är möjligt att bearbeta endast en sida åt gången, vilket möjliggör rundbockning av snedskurna skivor och band.


Tabell 9:3. Minsta bockningsradier för förfalsade konvexa plåtband. Bild 9:13. Rundbockningsmaskin. Foto: Osmo Kurki. Bild 9:14. Rundbockat förfalsat plåtband. Foto: Osmo Kurki.


Böjning och bockning av proﬁlerad plåt Den proﬁlerade plåten kan formas till bågar, hörnelement med mera. Vissa standardutföranden ﬁnns.


Proﬁlerad plåt kan, beroende på proﬁlhöjd och material, även böjas på byggarbetsplatsen över en svagt konvex eller konkav yta genom att spänna den mot takunderlaget med infästningarna. Bild 9:15. Krökta takytor täckta med proﬁlerad plåt. Foto: Osmo Kurki.


Falstillslutaren används på byggarbetsplatsen för att färdigfalsa de förfalsade banden.


För konvexa takytor ﬁnns falstillslutare med ställbara trissor som medger tillslutning av ståndfalser till rundbockade band och skivor. Falstillslutare kan justeras så att tillslutning av vinkelfals är möjlig.


Bild 9:16 b. Manuell falstillslutning med dubbelfalstång. Fota: Torbjörn Osterling. Bild 9:16 a. Falstillslutare för både dubbel ståndfals och stående vinkelfals. Foto: Osmo Kurki.


Den tunga maskinutrustningen på plåtslageriverkstaden kompletteras med små manuellt eller elektriskt drivna maskiner som används för detaljtillverkning i korta serier. För kassettillverkning används kantbockningsmaskin med lådbockningsprismor.


Sick- och bärtelmaskin används för upptagning av tvärfalser på rör, för trådinläggning och förstyvningsvulster. Bild 9:19. Rundbockmaskin för böjning av plan plåt för bland annat rör. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:21. Arbetsbänk med justerbar arbetshöjd. Foto: Osmo Kurki. Bild 9:17. Handgradsax (slagsax) för klippning av enstaka detaljer. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:18. Lådbockmaskin för bland annat kassettillverkning. Foto: Osmo Kurki. Bild 9:20. Sick- och bärtelmaskin. Foto: Osmo Kurki.


Bild 9:22. Arbetsbord för mothållsverktyg. Foto: Osmo Kurki.


Handverktyg för bearbetning av byggnadsplåt Bild 9:23. De vanligast förekommande handverktygen.


De vanligaste falsupptagningsmaskinerna är avsedda för dubbelfals då det i regel är dubbelfals som används för att sammanfalsa skivor och band i deras längdriktning.


En variant på stående dubbelfals är den så kallade vinkelfalsen. Den används företrädesvis på fasader.


En av de äldsta taktäckningsmetoderna är listfalsning. Listfalser är sparsamt använda i Sverige men mycket vanlig i Europa. Det förekommer även att man blandar listtäckning med vanliga ståndfalser.


Vid skivtäckning sammanfalsas skivorna till längre enheter med liggande dubbelfals. Enkel förstorad hakfals kan användas som rörelsefog vid branta taklutningar.