ningar i olika kommuner, exempelvis träningslägenheter, Bostad först, försöks- lägenheter eller referenslägenheter. Gemensamt är att det är bostäder som kommunen hyr eller äger och upplåter i andra hand. Eftersom de boendes problem ofta är kända kan kommunen och fastighets- ägaren ta ett större ansvar än normalt för brandsäkerheten där personer med högre riskfaktorer bor. Det kan vara av värde ur säkerhetssynpunkt för den enskilde och boende runtomkring, samt ur ekonomisk synvinkel för exempel- vis kommunen och fastighetsägaren. Om kommunen står som hyresvärd finns exempelvis möjlighet att redan från början utrusta lägenheterna med ett utökat brandskydd, utöver det som redan krävs i en bostad. Det kan handla om saker som spisvakt och släckutrustning. Vilka åtgärder som sätts in kan variera base- rat på den enskildes förmågor och beteende. Möjligheten att skriva in krav om brandskyddet i hyreskontrakten finns också, det bör ske på kommunens initiativ. Kontaktvägen mellan kommunen och personerna i denna målgrupp kan vara den funktion i kommunen som beslutar om sociala hyreskontrakt. Personalen där kan utbildas i riskbedömning så att de tillsammans med den enskilde kan bedöma behovet av ett stärkt brandskydd. En checklista med exempel på risker, riskbeteenden och förslag på åtgärder kan vara ett bra hjälpmedel. Socialstyrelsen och MSB har tagit fram ett be- dömningsstöd och exempel på checklista för riskbedömning. Materialet finns tillgängligt på myndigheternas webbplatser. Flertalet av dem som har sociala kontrakt är dock inte särskilt riskutsatta utan har sociala kontrakt av andra skäl. Information om den sekundära bostadsmarknadens utveckling finns bland annat i Boverkets rapport 2011:33 – Sociala hyreskontrakt via kommunen . 26


Brandsäker bostad för särskilt utsatta - MSB

Det arbete vi beskriver i den här vägledningen bygger på delaktighet och samtycke från den enskilde och det är viktigt att respektera den enskildes själv- bestämmanderätt och integritet. När en individ har identifierats och lämnat sitt samtycke måste det vara tydligt vart man, exempelvis personal hos utförare 26. www.boverket.se/globalassets/publikationer/dokument/2011/sociala-hyreskontrakt-via-kommunen.pdf


inom socialtjänsten, kan vända sig för att få stöd och den hjälp som behövs för att genomföra åtgärder. I detta avsnitt beskriver vi bland annat de reglerade möjligheter till stöd från samhället som den enskilde kan få utifrån vad som står i socialtjänstlagen men även om krav som ställs enligt lagen om skydd mot olyckor. I bilaga 1 redovisar vi fler möjligheter till stöd samt andra juridiska prin- ciper som på olika sätt påverkar arbetet.


Socialtjänstlagen, SoL Socialtjänstlagen ger kommunerna möjlighet att utforma social tjänsten utifrån kommunens eget behov och förutsättningar samt förändringar i samhälls- utvecklingen. Lagen hänvisar till varje individs självbestämmande, integritet och eget ansvar. Det innebär att kommunen inte kan tvinga någon att ta emot hjälp eller stöd. Kommunen har dock det yttersta ansvaret för att kommuninvånarna får det stöd och den hjälp de behöver. Personer som inte på egen hand kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodo-


sedda på annat sätt har rätt till bistånd för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt. Livsföring i övrigt är inte specificerat i lagen, men vissa insatser som en kommun bör erbjuda finns uppräknade. De uppräknade insatserna är till för att underlätta för en enskild att bo kvar hemma och innefattar bland annat hemtjänst. Bistånd beviljas för att den enskilde ska kunna tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Kommunerna har även möjlighet att i enskilda fall bevilja bistånd utöver vad som krävs för att den enskilde ska uppnå skälig levnadsnivå. Handläggaren ska ta hänsyn till den enskilda personens egna förutsättningar och möjligheter samt grunda handläggningen på den enskildes ansökan eller uttryck om behov av hjälp. Det finns även möjlighet för kommuner att bevilja hemtjänstinsatser till äldre personer utan individuell behovsprövning enligt bestämmelserna om förenklat beslutsfattande i 4 kap. 2 a § SoL. Enligt bestämmelsen är det upp till kommu- nen själv att avgöra vilka typer av hemtjänstinsatser de vill erbjuda, och i vilken omfattning. Mer information om förenklat beslutsfattande finns i Socialstyrelsens meddelandeblad nummer 3/2018 27 . För handläggningen gäller sekretess, men om den enskilde lämnar sitt med- givande faller sekretessen för den hantering som medgivandet gäller. Läs mer om de sekretessbestämmelser som råder samt bestämmelser om behandling av personuppgifter i bilaga 1 .


Bränder på eller omkring spisen är en av de vanligaste brandorsakerna i bostäder. Foto: Pavel Koubek.


Lag och förordning om skydd mot olyckor, LSO Enligt 2 kap. 2 § LSO ansvarar ägare eller nyttjanderättshavare för att det ska finnas ett brandskydd i skälig omfattning i en byggnad eller anläggning. Åtgärder som syftar till att uppnå ett brandskydd i skälig omfattning kan vara av både organisatorisk och byggnadsteknisk karaktär. Kommunen har rätt att kontroll- era att lagen efterlevs samt meddela både förbud och vad som behöver åtgärdas för att lagen ska efterlevas. Trots att tillsynen över brandskydd i boendemiljöer traditionellt varit inriktad mot olika former av behovsprövade boenden, såsom vårdboenden, och därefter publika utrymmen i flerbostadshus, finns inget som hindrar kommunen att utföra tillsyn i ordinärt boende. Observera att tillsynen inte kräver den enskildes samtycke. För byggnadstekniskt brandskydd innebär kravet på ett brandskydd i skälig omfattning att man följer de byggregler som gällde när byggnaden uppfördes eller senast ändrades. I vissa fall kan så kallade särskilda omständigheter gälla. Det innebär att det kan vara skäligt att ställa högre krav på brandskyddet än de krav som gällde när byggnaden uppfördes eller senast ändrades, även här utifrån en direkt koppling till byggreglerna. Av Boverkets byggregler framgår bland annat att en brand inte ska spridas för snabbt mellan olika bostads- lägenheter, att utrymningsförhållanden ska vara tillfredsställande utifrån verksamhets typen och att det bör finnas brandvarnare.


Enligt Statens räddningsverks allmänna råd och kommentarer om brand- varnare i bostäder (SRVFS 2007:1) bör det finnas brandvarnare i alla bostäder – oavsett byggnadsår. Läs mer om LSO i bilaga 1 . Genom Boverkets byggregler ställs höga brandskyddskrav i särskilda boen- den, bland de högsta som finns i byggreglerna. Brandskyddskraven i ordinära boenden är klart lägre. Men samtidigt som samhället ställer höga brandskydds- krav på särskilda boenden pekar kvarboendeprincipen på att äldre individer


och personer med funktionsnedsättningar ska kunna bo kvar hemma i så stor utsträckning som möjligt. Följande finns att läsa om ädelreformen i Kommitté- direktiv 2003:40 28 : Ädelreformen genomfördes år 1992 (prop. 1990/91:14). Utgångs- punkten var en helhetssyn på den äldre människan. Sociala och medicinska behov skulle tillgodoses på ett sammanhållet sätt. Reformen innebar en uppgörelse med en tid av ständigt överbelagda medicinavdelningar och en långvård med en starkt passiviserande sjukhusprägel som ledde till snabb hospitalisering av de äldre. Institutionstänkandet övergavs och rätten till ett kvarboende förstärktes, antingen i det ordinära boendet eller i en särskild boendeform. I sammanhanget bör även nämnas att det är viktigt att ta hänsyn till den en- skildes egna val och vilja om boendeform. Om en särskilt riskutsatt individ väl- jer att bo kvar i den egna bostaden kan det vara lämpligt att upplysa om hur den egna säkerheten kan påverkas. Det är också bra att upplysa om vilka stöd som på bästa sätt kompenserar för eventuella funktionsnedsättningar och på vilket sätt dessa kan tillhandahållas, och vilka åtgärder den enskilde själv kan vidta. Även i särskilda boenden kan det finnas anledning att stärka brandskyddet ytterligare. Det kan exempelvis vara aktuellt för de personer som löper en högre risk att omkomma till följd av brännskador genom rökning, eller har kognitiva nedsättningar (minnessvårigheter).


Ett enkelt sätt att bedöma behov av ett stärkt brandskydd är att använda check- listor. Att ta fram checklistor anpassade för enskilda och aktörer kan underlätta arbetet med att identifiera riskbeteende samt ta reda på vilka åtgärder som kan vara aktuella. Socialstyrelsen och MSB har tagit fram ett bedömningsstöd och exempel på checklista för riskbedömning. Materialet finns tillgängligt på myndigheternas webbplatser.


När brister upptäcks är det viktigt att i så stor utsträckning som möjligt vidta omedelbara åtgärder. Det kan handla om att sätta upp brandvarnare eller byta batterier i dem så att de fungerar. Det kan även handla om riskreducerande åt- gärder som att ta bort brännbart material vid spisen, ta bort eller ersätta olämp- liga ljushållare eller byta levande ljus mot batteriljus. Vidare kan det handla om att ta bort eller byta ut lampor som kan utgöra en brandrisk till sådana som kan bidra till minskad risk genom lägre temperaturer, exempelvis LED-belysning.


Vissa brister går inte att åtgärda omedelbart. De kräver kanske en djupare bedömning och åtgärder där fler aktörer behöver medverka. Det behöver vara tydligt vem en aktör ska vända sig till för att få hjälp med en fördjupad bedöm- ning samt vem som ansvarar för att vidta åtgärderna.


Figur 9. Olika åtgärder har effekt på olika nivåer i det förebyggande arbetet. • Brandvarnare kopplad till trygghetslarm • Varseblivningshjälp- medel • Tändskydd för rökare • Detektoraktiverat släcksystem • Riskreducerade åtgärder • Spisvakt


Ett grundläggande brandskydd för alla bostäder är fungerande brandvarnare, brandsläckare och brandfilt. Även om individen själv inte kan använda sig av viss utrustning så kan dessa ge en möjlighet för närstående, grannar eller hem- tjänst att höra brandvarnare och använda brandsläckare och brandfilt om en brand skulle uppstå. Alla behöver också ha kunskap om brandrisker och riskredu- cerande åtgärder.


Exempel 19: Bostadsbolag utrustar lägenheter Det kommunala bostadsbolaget i Västervik har utrustat alla sina lägenheter med brandvarnare, brandsläckare och brandfilt.


För personer med missbruks-, beroende- eller psykiska problem kan till exempel spisvakter utgöra en lämplig förstärkning av brandskyddet, detsamma gäller för personer med kognitiva funktionsnedsättningar (till exempel minnessvårigheter). För rökare som har nedsatt förmåga att reagera eller agera behöver skyddet förstärkas med olika slags tändskydd som minskar risken för antändning. Ett klart bättre skydd kan även uppnås genom lämpliga klädval. En vanlig missupp- fattning är att syntettyger, exempelvis polyester, är lättantändliga. Läs mer om klädval på sidan 57. Ytterligare ett sätt att öka skyddet är att ha brandvarnare som är kopplade till bostadens trygghetslarm. Personer med nedsatt hörsel kan behöva varseblivningshjälpmedel för att uppfatta signalen från en brandvarnare, och för personer som har stora rörelsesvårigheter och inte snabbt kan utrymma behövs normalt ett detektoraktiverat släcksystem.


En fungerande brandvarnare ger en tidig upptäckt av en brand. Foto: Pavel Koubek. Sedan 1999 har det funnits krav i Boverkets byggregler på att bostäder ska förses med anordningar för tidig upptäckt och varning vid brand. För att klara detta krav beskriver det allmänna råd som hör till föreskriften att brandvarnare bör väljas i ordinärt boende. Byggreglerna gäller vid nybyggnation samt vid ändring av byggnad eller verksamhet. I dessa fall är brandvarnaren en byggprodukt som tillhör byggnaden, vilket innebär att det är fastighetsägaren som svarar för att en fungerande sådan finns. Enligt plan- och bygglagen får en byggnads brand- skydd inte försämras över tid.


Även Statens räddningsverks allmänna råd och kommentarer om brand- varnare i bostäder (SRVFS 2007:1) anger att det bör finnas brandvarnare i alla bostäder för tidig varning vid brand. Det allmänna rådet gäller alla bostäder, oavsett när byggnaden är uppförd eller senast ändrad. Enligt det allmänna rådet är det lämpligt att fastighetsägaren ser till att brandvarnare installeras i bostä- derna och att de boende sedan ansvarar för skötseln, som batteribyte, rengöring och regelbunden testning. Särskilt riskutsatta individer kan i större utsträckning än andra behöva hjälp med att testa sina brandvarnare. Det bör finnas minst en brandvarnare i varje bostad, i många bostäder behövs dock fler brandvarnare än så för att tidigt upptäcka och varna vid brand. Faktorer som kan öka behovet av antalet brandvarnare är bostadens storlek, stängda dörrar, olika takhöjder eller annat som hindrar eller fördröjer röken från att nå brandvarnaren, och de boendes förmågor att uppfatta larmsignal och sätta sig i säkerhet vid brand. Hos personer som har svårt att förflytta sig kan man bland annat överväga att installera flera sammankopplade brandvarnare. Läs mer om brandvarnare kopp- lade till trygghetslarm på sidan 56.


En brandvarnares övervakningsområde är cirka 60 kvadratmeter. Om bosta- den har flera våningsplan bör det finnas brandvarnare på varje våning. Det är också lämpligt att förse varje rum där någon sover med en brandvarnare, detta gäller inte minst i bostäder där det bor särskilt riskutsatta individer eftersom de mycket ofta befinner sig i det rum branden startar. Brandvarnare monteras i taket, minst 50 cm från närmaste vägg, och med hänsyn till var eventuella ventilationsdon är placerade. Brandvarnare bör vara CE-märkta enligt standard SS-EN 14 604.


Vem ska köpa brandvarnaren? Fastighetsägaren eller nyttjanderättsinnehavaren ansvarar för att det finns fung- erande brandvarnare i en bostad. Om brandvarnare saknas eller inte fungerar kan räddningstjänsten kräva rättelse i ett så kallat föreläggande, enligt LSO. Även byggnadsförvaltningen kan kräva rättelse i de fall en byggnads brand- skydd har försämrats eller de tekniska egenskapskraven inte har uppfyllts vid nybyggnation eller ändring. I de fall som den boende själv ansvarar för att brandvarnare finns men inte själv kan ordna brandvarnare kan hen ansöka om bistånd för inköp, installation, underhåll och test av brandvarnare. Den enskilde kan vända sig till kommunens biståndshandläggare med sin ansökan.


MSB rekommenderar att alla bostäder förses med minst en pulversläckare med minst sex kg pulver. Detta gäller även för hushåll där de boende har nedsatt funktionsförmåga. Grannar, hemtjänstpersonal, närstående eller andra besökare skulle kunna använda brandsläckaren vid en brand även om den boende själv inte kan göra det. MSB rekommenderar att pulversläckaren uppfyller standarden SS EN 3-7, med en minsta effektivitetsklass om 43A 233B C. Det kan även vara lämpligt att komplettera med exempelvis en pulversläckare med två kg pulver, enligt samma standard (dock har de lägre effektivitetsklass), om den boende lättare kan hantera en sådan. Det har inträffat dödsbränder där personer omkommit i sviterna av att ha försökt släcka en brand. Brandsläckare bör därför placeras så att man, vid en brand, alltid befinner sig mellan branden och dörren. Ett exempel på placering är innanför entrédörren.


Vem ska köpa brandsläckaren? Ägare eller nyttjanderättshavare svarar själva för att det finns brandsläckare i bostaden. Observera att det i dagsläget saknas rekommendationer och regler i allmänna råd eller bygglagstiftning om handbrandsläckare. Det finns inte heller något prejudikat som vägleder om att handbrandsläckare bör tolkas som ”i skälig omfattning” i en bostad enligt LSO. Om den enskilde inte själv kan köpa en brandsläckare kan hen ansöka om bistånd för inköp av brandsläckare. Den enskilde kan vända sig till kommunens biståndshandläggare med sin ansökan.


En brandfilt kan användas till mindre bränder i exempelvis kläder, möbler eller på spisen. MSB rekommenderar brandfiltar som uppfyller standarden SS-EN 1869. En brandfilt bör placeras så att den finns nära tillhands där den kan göra mest nytta, exempelvis i köket.


Vem ska köpa brandfilten? Ägare eller innehavare svarar själv för att det finns brandfilt i bostaden. I dags- läget finns inte något prejudikat som vägleder om att brandfilt bör tolkas som ”i skälig omfattning” i en bostad enligt LSO. Om den enskilde inte själv kan köpa en brandfilt kan hen ansöka om bistånd för inköp av brandfilt. Den enskilde kan vända sig till kommunens bistånds- handläggare med sin ansökan.


Spisrelaterade bränder är den enskilt största orsaken till bränder i bostäder, dock inte när det gäller dödsbränder. Trots det är spisvakten viktig. Den för- hindrar att det börjar brinna genom att bryta strömmen till spisen innan farlig uppvärmning sker. Det sker genom mätning av olika faktorer som aktivitet vid spisen, temperaturstegring eller att spisen glömts påslagen. Det finns även spisvakter med släckande funktion. Spisvakter utformas vanligen för att synas så lite som möjligt i köket och monteras ofta på undersidan av fläkten eller på väggen ovanför spisen. MSB rekommenderar spisvakter som uppfyller standarden EN50615.


Vem köper? Den enskilde kan själv köpa en spisvakt. En spisvakt kan även vara en bidrags- berättigad komplettering när det gäller bostadsanpassning, för att den enskilde ska kunna använda sin spis på ett säkert sätt. 29


Målgruppsanpassad information behövs för att sprida kunskap om brandrisker och hur man kan minska dem. MSB har tagit fram en broschyr som kan lämnas till privatpersoner. Broschyr till privatpersoner - stärkt brandskydd för riskutsatta personer, finns tillgänglig på MSB:s webbplats


Personer som inte kan uppfatta den vanliga larmsignalen från en brandvarnare, men som ändå kan utrymma självständigt, behöver så kallade varseblivnings- hjälpmedel. Brandvarnaren kompletteras då med exempelvis en blinkande lampa och vibration.


Det finns nedladdningsbara mobilapplikationer (appar) som gör att en mobil- telefon fungerar som varseblivningsmottagare med taktil (vibration), optisk (blixtljus och blinkande symboler på skärmen) och akustisk (ljud) signalering.


29. Proposition 2017/18:80, Ny lag om bostadsanpassningsbidrag, sidan 27 och 69. https://data.riksdagen. se/fil/D808BFE4-DCC3-492D-873C-6A3B0AED6F9D.


En så kallad kuddvibrator som kan varna vid brand. Foto: Pavel Koubek. Du hittar exempel på sådana appar genom att söka på appar för varseblivnings- hjälpmedel på internet. Det finns både gratisversioner och avgiftsbelagda versioner. Apparna kan även kompletteras med kuddvibrator som kopplas till mobilens hörlursuttag. Mobilapplikationerna är ett komplement och ersätter inte professionell utrustning som syftar till att varna individer med nedsatta varseblivningsförmågor att uppfatta larmsignaler.


Vem ska köpa varseblivningshjälpmedlen? Regionen kan förskriva varseblivningshjälpmedel, exempelvis via audionom på audionommottagning eller hörcentral till någon med hörselnedsättning. Det kan vara förknippat med en kostnad för individen i form av avgifter för besök, själva hjälpmedlet samt eventuellt underhåll av hjälpmedlet. Om någon behöver hjälpmedlet för att kunna arbeta kan hen ansöka om det genom Försäkrings- kassan eller Arbetsförmedlingen. Individer som inte har rätt till förskrivning av varseblivningshjälpmedel via regionen, men som ändå önskar ha sådana hjälpmedel, får införskaffa och bekosta dessa själva.


Vid en nödsituation kan den som har förregistrerat sitt mobiltelefonnummer för tjänsten ”SMS112” sända ett sms till nummer 112 med information om händelsen. I det första meddelandet berättas kort vad som har inträffat och var det har inträffat (kommun och adress). SOS-operatören ställer därefter kom- pletterade frågor via sms för att få tillräcklig information med syftet att kunna skicka rätt hjälp till rätt plats.


Tjänsten är endast öppen för personer som är döva, hörselskadade eller tal- skadade och kräver registrering via SOS Alarms webbplats. Även en tillfälligt tal skadad person, till exempel efter en operation, kan få använda tjänsten under rehabiliteringen. Även elevhem, förskolor, daghem och liknande verksamheter med hörselskadade eller talskadade elever eller personal kan använda sig av tjänsten. www.sosalarm.se/trygghet/viktiga-telefonnummer/112/112-for-tal--och- horselskadade


I vissa kommuner går det att ansöka om brandvarnare kopplad till sitt trygg- hetslarm. När brandvarnaren reagerar på en brand skickar den en signal om brand till den larmcentral som kommunen valt för tjänsten. Om ingen svarar när larmcentralen försöker nå brukaren kan centralen larma SOS och utförar- personal (exempelvis hemtjänst).


Vem kan få brandvarnare som är kopplad till trygghetslarm? Vanligen ansöker individen om trygghetslarm hos biståndshandläggaren som oftast beviljar ett sådant. Trygghetslarm och utryckning av hemtjänstpersonal ingår i hemtjänsttaxan. Generellt sett kan en kommun alltid överväga behovet av (kopplad) brandvarnare vid installation av trygghetslarm.


Exempel 20: Autentiskt fall från Räddningstjänsten Syd 2012 En brukare larmar via sitt trygghetslarm 03.39, men larmcentralen förstår inte vad han säger utan de kontaktar hemtjänst (03.44) som tar sig till mannens bostad. Klockan 03.59 inkommer larm om brand i byggnaden, ett flerfamiljshus. Det är hemtjänstpersonal som larmar. Räddningstjänsten anländer sju minu- ter senare till platsen (04.06). Mannen som är i åttioårsåldern påträffas livlös i lägenheten och man konstaterar senare att han avlidit av sina skador. Om han hade haft brandvarnaren kopplad till sitt trygghetslarm hade räddningstjänsten kunna varit där 20 minuter tidigare.


Exempel 21: Digitala trygghetslarm i Örkelljunga I Örkelljunga kommun har man infört moderna digitala trygghetslarm och tagit politiskt beslut om att alla kunder med larm ska ha sin brandvarnare kopplad till larmet. Vid rökindikering aktiveras trygghetslarmet och larmcentralen svarar. Det är larmcentralen som besvarar första linjens larm och som sedan meddelar hemvårdens personal via sms ifall kund ska kontaktas eller besökas. Larmcen- tralen kan vid behov slussa över ärendet till nödnumret 112 där bedömning görs om ambulans eller räddningstjänst behöver skickas ut.


Kommunen har också infört ett system med intelligenta nycklar. Nycklarna är programmerbara för tillträde, och de loggar aktiviteter såsom låsning och upp- låsning. Räddningstjänsten Skåne Nordväst använder samma nyckelsystem (kundens egna nyckel fungerar som vanligt). Vid händelse av brand kan rädd- ningstjänsten aktivera sin intelligenta nyckel och få tillträde till kundens bostad. Detta innebär i vissa fall att en dörr inte behöver brytas upp och att insatstiden därför kan minskas.


För att minska risken för antändning kan en rökare med funktionsnedsätt- ning behöva stöd under rökningen, alternativt kan risken för brand behöva minskas genom olika slags tändskydd. Eftersom det finns många olika sorters funktions nedsättningar kan behovet av stöd och skydd variera – från inget stöd till stort behov av stöd eller skydd. Tändskydd kan till exempel utgöras av rök- förkläde , glödskydd och flamsäkra textilier runt de platser där personen röker. Om personen dessutom är sängrökare kan skyddet förstärkas genom brand skyddad madrass, täcke, kuddar och sängkläder . För att uppnå tillräckligt bra tändskydd i sängen behöver alla delar förstärkas, inte enbart madrassen. Att förhindra att brand uppstår i kläder, säng, soffa eller fåtölj med mera kan vara livsavgörande för personer som inte har förmåga att själv släcka eller ta sig från branden. För att avgöra vilka material som behöver förses med tändskydd bör man utgå från individens normala rökmönster. Exempelvis, om personen normalt röker sittandes i en rullstol kan rökförkläde användas. Det går också att uppnå ett bättre skydd genom att göra medvetna val av klädesplagg med lägre antändlighet.


Med ett rökförkläde kan brand i kläder förhindras. Foto: Pavel Koubek. Vissa kläder antänder lättare än andra. I en studie om antändlighet av kläder 30  konstaterades att följande kläder är lättantändliga: 100 procent viskos, 100 procent bomull och blandningar av bomull och polyester. Det kan alltså vara lämpligt att undvika sådana kläder hos individer som löper större risk att råka antända sina kläder. Om kläder med enbart bomull ska användas finns det anled- ning att välja sådana med låg vikt (det vill säga låg vikt per kvadratmeter) efter som det visat sig att efterglöden förkortas i takt med att vikten minskar. I bomulls- och elastanblandningar samt i bomulls-, polyester- och elastanblandningar bör det vara minst fem procent elastan (också kallat spandex och lycra) eftersom det visat sig att sammansättningen inte antänds lika lätt då.


30. Experimentell rangordning av antändligheten hos kläder som används av riskgrupper. Karlsson, A. (2018), LTH.


Generellt utgör 100 procent syntettyger 31 (exempelvis polyester) och 100 pro- cent djurfibrer några av de minst farliga sammansättningarna på grund av deras obenägenhet att antända. Exempel på djurfiber är ull eller siden. Vid en eventuell brand har även syntetmaterial visat sig minska risken för djupa brännskador eftersom dessa material smälter mot huden och på så sätt isolerar huden från de varma flammorna 32 .


Vem ska köpa tändskyddande produkter och kläder i rätt material? I första hand är det individen själv som ska köpa tändskyddande produkter och kläder i rätt material. Kläder av de material och materialblandningar som har mindre benägenhet att antända finns att köpa i vanliga klädaffärer. Tändskyddande produk- ter kan exempelvis köpas i särskilda butiker och i vissa fall genom kommunen.


Det kan vara lämpligt att installera ett detektoraktiverat släcksystem hos en person som har svårt att sätta sig i säkerhet om brand skulle uppstå. Det kan till exempel handla om en person som är sängbunden och bor i ordinärt boende. Ett vattendim baserat mobilt släcksystem kan relativt enkelt installeras även i befintliga boenden. Det är viktigt att systemet aktiveras tidigt vid en eventuell brand eftersom riskpersonerna oftast befinner sig helt nära branden och därför skadas tidigt i brandförloppet (innan traditionell sprinkler löser ut). Insatsen är särskilt motiverad för äldre rökare som har en väsentligt förhöjd risk. Enligt en nytto analys för rökare som är 85 år eller äldre är nyttan en av de högsta bland alla brandföre byggande åtgärder 33 . Det system som finns på marknaden i dag ger ett aktivt brandskydd över en rumsyta på cirka 30 kvadratmeter men kan kompletteras för att skydda flera rum. Vattendimteknologin har effektiva släckegenskaper samtidigt som vatten skador i byggnad och på inventarier begränsas. Systemet kräver minimalt underhåll som utförs i form av en årlig funktionskontroll.


31. Ignition Handbook . V. Babruskas (2003), Issaquah, WA: Fire Science Publishers. 32. A flammability hazard rating and index for women’s apparel , Kadolph. S.J. (1987), J. Consum. Stud. Home Econ., vol. 1987;40(2), no. 2.


33. Nyttoanalys av spisvakt och portabelt sprinklersystem vid bostadsbränder , Runefors, M. & Frantzich, H. (2017), Rapport 3210, Avdelningen för Brandteknik, Lunds Tekniska Högskola (LTH).


Vem kan köpa detektoraktiverat släcksystem? I de flesta fall är släcksystemet något som kommunen tillhandahåller, men som fastighetsägare eller innehavare går det också att köpa det. Det är även möjligt att hyra utrustningen från tillverkaren. Detektoraktiverat släcksystem som kan installeras i en bostad. Foto: Pavel Koubek.


I kapitlet Omkomna vid bränder delade vi in dem som omkommer i bränder i sex olika scenarier eller kluster. Dessa är mycket användbara för att utforma det in- dividanpassade brandskyddet. I det praktiska arbetet kan det dock vara använd- bart att kombinera dessa kluster så att följande fyra grupper uppkommer: Figur 10. Orsaker till att människor omkommer vid brand - indelat i fyra olika grupper.


• Oavsett kön och ålder • Främst i småhus • Tekniskt fel eller • Okänt


• Kvinna • Ålder 80 + • Nedsatt förmåga • Cigarett, eller ljus om antänder kläder eller • Tekniskt fel


• Män • Ålder 45–64 år • Alkohol eller droger • Cigarett som antänder soffa eller säng eller • Glömd spis


I en vetenskaplig artikel 34 beskrivs vilka åtgärder som kan anses ge god effekt för att minska risken att omkomma i brand för olika individer. Av artikeln framgår att olika åtgärder är olika effektiva för olika målgrupper. En viktig insikt är att risken att dö vid brand i bostad är avsevärt högre för personer som röker än för personer som inte gör det. Detta har en fundamental påverkan på vilka scenarier som är troliga vid en eventuell dödsbrand. Det är framför- allt förutsättningarna runt rökningen som kan utgöra en högre riskfaktor, till exempel personens kognitiva och fysiska förmågor, medicinering eller missbruk och omgivningen runt rökningen. Det är ovanligt att yngre personer som röker omkommer till följd av brand, men eftersom vissa av dessa kommer att falla inom någon av riskgrupperna senare i livet kan åtgärder för att minska antalet rökare även ses som en viktig brandförebyggande åtgärd. Självklart finns det även många personer som klarar av att röka utan att risken för brand ökar. Det som beskrivs som Bakgrundsrisk i figur 10 är dödsbränder som kan drabba hela befolkningen, men med förhållandevis låg sannolikhet. Det gör att brand- varnare blir den centrala förebyggande åtgärden. Dessa kan även kompletteras med brandsläckare och brandfilt som i första hand ger ett egendomsskydd. Den andra gruppen, Självmord , är en grupp som sällan får uppmärksamhet i brandsammanhang, men som ändå står för en betydande andel av dem som omkommer i bränder. I första hand ska detta naturligtvis förebyggas på sam- ma sätt som andra självmord, men rena brandförebyggande åtgärder ska inte


34. The effectiveness of specific fire prevention measures for different population groups , Runefors, M., Johansson, N. & Van Hees, P. (2020), Avdelningen för Brandteknik, Lunds Tekniska Högskola (LTH).


uteslutas. Detta eftersom inandningen av rök, i många fall, är mycket smärtsam vilket gör att det förekommer fall där personen ångrar sig. Om det då finns möjlighet att släcka branden kan det inte uteslutas att personen väljer att göra det. Ett stärkt brandskydd riktar sig främst mot de två övriga riskgrupperna: Äldre  och Social problematik . Det är också för dessa grupper som rökning har en väsentlig betydelse för vilka åtgärder som är effektiva och motiverade.


Tabell 1. Exempel på åtgärder som bör övervägas för olika riskgrupper, utöver brand- varnare, brandfilt och brandsläckare. Observera att åtgärderna nedan är frivilliga. Det handlar om att erbjuda möjligheten.


Prioriterade åtgärder för rökare 35  Åtgärder som bör övervägas för samtliga Äldre • Rökavvänjning eller att övergå till e-cigaretter. • Använd svårantändliga kläder eller tändskydd.


• Installera ett detektoraktiverat släcksystem.


medel och brandvarnare kopplade till trygghetslarm. medel, och brandvarnare koppla- de till trygghetslarm.


varma med exempelvis lågenergi- lampor, särskilt kring stoppade möbler, exempelvis sängar och soffor.


• Byt ut äldre vitvaror, elektrisk ut- rustning och elcentraler till nyare. • Installera eventuellt ett detekto- raktiverat släcksystem.


Social problematik • Rökavvänjning eller att övergå till e-cigaretter. • Möblera med flamskyddade soffor och sängar. • Installera eventuellt ett detekto- raktiverat släcksystem


Brandvarnare är generellt en effektiv och motiverad åtgärd för samtliga grup- per. Brandsläckare och brandfilt har primärt en egendomsskyddande effekt även om det förekommer fall där grannar eller hemtjänstpersonal har använt dem för att rädda någons liv. Spisrelaterade bränder står endast för omkring sex procent av de kända orsakerna för omkomna i bostadsbränder. Därför kan inte en installation av en spisvakt anses vara effektiv utifrån en kostnads- och nyttoanalys ens när hänsyn tas till minskningen av egendomsskador. 36 Det är dock troligt att en spisvakt är effektiv för personer i gruppen Social problematik och möjligen även för personer med kognitiva nedsättningar, såsom demens. Tändskydd och svårantändliga kläder är mycket effektiva åtgärder för grup- perna Äldre och Social problematik . Kläder är det vanligaste startobjektet för personer i gruppen Äldre medan stoppade möbler, som soffor, är det vanligaste startobjektet för gruppen Social problematik. 37


35. Endast sex procent av dödsbränderna hos rökare på över 85 år är orsakade av något annat än rökning. Därför bör åtgärder riktade mot rökningsrelaterade bränder vara prioriterade hos denna grupp. Det finns ingen motsvarande siffra för gruppen social problematik vilket gör det svårare att ge samma säkra råd.


36. Nyttoanalys av spisvakt och portabelt sprinklersystem vid bostadsbränder , Runefors, M. & Frantzich, H. (2017), Rapport 3210, Avdelningen för Brandteknik, Lunds Tekniska Högskola (LTH).


37. Runefors, M. (2020) Fatal Residential Fires – Prevention & Response, Doktorsavhandling, Rapport 1060, Avdelningen för Brandteknik, Lunds Tekniska Högskola (LTH)


Detektoraktiverade släcksystem är en förhållandevis stor investering, men väl motiverad bland rökare i högriskgrupperna. Det är svårare att bedöma om ett sådant system är motiverat för personer i riskgrupperna även om de inte röker. Behovet måste därför fastställas i varje enskilt fall. Figur 11. PDCA-hjulet – Följa upp/utvärdera.


En viktig del i det systematiska säkerhetsarbetet är uppföljningen. Den behö- ver göras av olika anledningar, till exempel för att ta reda på om de planerade åtgärderna eller arbetsuppgifterna har genomförts, om arbetet utförs på ett verksamhetsanpassat sätt och om rätt förutsättningar finns för att nå uppsatta mål. Det är även viktigt att kontinuerligt under arbetets gång sammanställa data och erfarenheter och dra lärdom av det arbete som utförs. För att det ska vara möjligt att göra uppföljningar behövs tydliga och mätbara mål för arbetet och ett system för insamling av data. Beslutet att genomföra arbetsuppgifterna och att arbeta efter de arbetssätt som


exemplifieras i den här vägledningen har tagits antingen politiskt eller på lednings- nivå inom olika kommunala förvaltningar. En anledning till att följa upp och utvärdera arbetsinsatserna är att beslutsfattarna då kan ta del av erfarenheterna. Men det är förstås inte bara beslutsfattarna som har behov av att få åter- koppling. Alla som på något sätt är inblandade har intresse av att se effekterna av arbetet. Det går både att mäta effekten av stärkt brandskydd och höjd risk- medvetenhet hos enskilda, och personalens psykiska arbetsmiljö. Man kan även behöva utvärdera hur arbetet fungerar och om något i arbetsprocessen behöver justeras. Ett gemensamt kommunövergripande system för inrapportering av tillbud är värdefullt för att kunna få en bredare överblick över kommunens totala arbets- insatser. Med hjälp av en gemensam sammanställning har man möjlighet att uppmärksamma trender och mönster som skulle kunna gå obemärkt förbi om varje enhet eller verksamhet skötte uppföljningen själva.


Genomförda arbetsåtgärders effekt och omfattning Omfattningen av de åtgärder som vidtas till följd av ett anpassat brandskydd kan variera. Det kan handla om allt från att informera om risker, prova eller byta batteri i brandvarnare och ta bort brännbart material från spisen, till att sätta upp fler brandvarnare, komplettera med ett automatiskt larmsystem, installera spisvakt eller detektoraktiverat sprinklersystem. Listan kan göras lång, men även en till synes liten åtgärd kan ha stor betydelse för den enskilde. Det är lätt att föreställa sig stora kostnader till följd av ett systematiskt brandföre- byggande arbete, men så behöver det inte nödvändigtvis bli. Flertalet av de personer som omfattas av arbetet kommer förmodligen enbart att behöva information, några tips på vägen och en och annan mindre åtgärd som till exempel batteribyte i brandvarnaren. För ett mindre antal personer kommer behovet av åtgärder kanske att vara mer långtgående och mer kostsamma, men i gengäld kan kostnaderna för åtgärderna i dessa fall sannolikt uppvägas av värdet av räddat liv och egendom.


Exempel 22: Mobila släcksystem i Linköping Som ett resultat av tidigare beskrivna inventering i Linköpings kommun inför- skaffade äldrenämnden 20 stycken mobila släcksystem. Dessa placerades i särskilda boenden hos personer med förhöjd risk för brand. I samband med inventeringen har frågan om brandskydd uppmärksammats och medvetenheten om behovet av att genomföra riskanalyser och hantera risker genom brandföre- byggande åtgärder har ökat.


Fyra av de 20 mobila släcksystemen löste ut under 2011–2012. För tre av fallen berodde det på brandtillbud, såsom torrkokning på spis och felaktigt användande av mikrovågsugn som ledde till rökutveckling. Vid dessa tillbud förhindrades brand. Spridningen av vattendimma kunde dessutom snabbt avbrytas efter kontroll och åtgärd av personal, och konsekvensen blev därmed väldigt liten.


I ett fall utlöste släcksystemet efter att en persons kläder börjat brinna. Tack vare den mobila släckutrustningens funktion och god insats av verksamhetens personal kunde en allvarlig brand förhindras. Den berörda hyresgästen kunde efter ett dygn flytta tillbaka till sin bostad med återställt brandskydd.


Exempel 23: Fortsatt arbete i Örebro Under den inledande inventeringen som gjordes i Örebro kommun 2010 bedömdes 48 individer av drygt 1 700 vara riskutsatta enligt framtagna kriterier. Många av dessa 48 individer bodde i ordinärt boende utan speciella brandskyddslösningar. Arbetet går vidare genom kontinuerliga bedömningar och samverkan med fastighetsägare. Det finns förvaltningsbeslut att installera mobilt släcksystem vid nya behov. I dag har kommunen installerat 17 stycken mobila släcksystem som täcker 21 lägenheter. Boenden i de egna kommunala fastigheterna eller där annan fastighetsägare bedriver särskilt boende har varit prioriterade. Målet var att alla vårdboenden i Örebro kommun senast 2016 skulle ha ett brandskydd som ligger i nivå med den nya bygglagstiftningen. Arbetet är något försenat, men pågår för fullt. En handlingsplan om sprinkling av samtliga vårdboenden är fastställd, och motsvarande projekt pågår också för gruppboenden.


Exempel 24: Uppföljning av brandvarnare kopplade till trygghetslarm i Malmö, 2016 Den 29 december 2016 fanns det 7 182 trygghetslarm i Malmö . I 333 fall fanns brandvarnare kopplade till trygghetslarmen. Under 2016 inkom 39 larm från dessa brandvarnare. När en brandvarnare som är kopplad till ett trygghetslarm ut- löser går det ett larm som indikerar ”Brand” till Malmö stads larmcentral. Larmcen- tralen kontaktar då brukaren via dennes trygghetslarm och frågar vad som hänt. Samtidigt larmas både SOS och hemtjänst om att brandvarnaren har utlösts.


33 av de 39 larmen till larmcentralen var spisrelaterade, tre var relaterade till rökning, två berodde på vattenånga och ett hade okänd orsak. Enligt insats- rapporterna befann sig hemtjänst oftast i närområdet och kunde därför snabbt vara på plats hos sina brukare. Deras närvaro har oftast hindrat eller begränsat en händelse. Vid ett flertal av larmen har hemtjänst även kunnat underlätta för räddningstjänsten genom att möta dem och låsa upp dörrar. De tog även hand om sin brukare, vilket måste känts tryggt för den drabbade. Vid några tillfällen har deras agerande även räddat liv, exempelvis när det på grund av sängrök- ning brann i ett täcke hos en brukare. Tidig indikering av brand kan vara avgörande för en person med funktions- nedsättning.


På lokal nivå kan det vara svårt att se tydliga effekter såsom minskat antal allvar- ligt skadade eller omkomna individer kopplat till arbetet med att stärka brand- skyddet för särskilt riskutsatta individer. I stället kan arbetsåtgärdernas effekt mätas i form av positiva reaktioner från personal och ökad trygghetskänsla hos enskilda, både för de boende och för personer i deras omgivning, exempelvis närstående och grannar. Man kan också kontrollera om åtgärder som enligt forskningen är effektiva har vidtagits. Läs om dessa åtgärder i avsnittet Vilka åtgärder har effekt? . Det går även att göra uppskattningar av till exempel hur många gånger som personal städat bort brännbart material som ligger på eller intill spisar, hur enskilda tar emot budskap samt förändrade riskbeteenden. Även själva processen är möjlig att utvärdera.


Exempel 25: Bättre samarbete i Varberg I Varbergs kommun var den största effekten av arbetet med att individanpassa brandskydd att barriärer mellan förvaltningarna började brytas ner. Den gemen- samma inställningen är numera att brand- och olycksförebyggande arbete inte enbart är räddningstjänstens ansvar. Ett exempel är att personal som i det dag- liga arbetet är ute hos enskilda åtgärdar de mest lättavhjälpta olycksriskerna, exempelvis genom att städa upp runt spisen. Det saknas dock ett enkelt sätt att registrera och rapportera dessa åtgärder vilket försvårar möjligheten att följa upp och utvärdera.


Exempel 26: Granskning av utförare i Nacka I Nacka kommun genomförs all hemtjänst av externa leverantörer. Vid kvalitets- granskning av utförarna undersöks ”Trygghet och säkerhet” som en särskild punkt och i det inkluderas det brandförebyggande arbetet. Resultatet av upp- följningen redovisas på kommunens webbplats och i kundvalskataloger.


Kapitlet riktar sig främst till följande målgrupper: Beslutsfattare Utvecklare Handläggare Du som arbetar i någons bostad Räddningstjänsten


Arbetet med ett stärkt brandskydd för särskilt riskutsatta individer bygger på delaktighet och samtycke från den enskilde och det är viktigt att respektera den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Detta avsnitt beskriver några juridiska principer som på olika vis påverkar arbetet. Det finns reglerade möjligheter till stöd från samhället, och enligt lagstiftningen finns ett gemensamt ansvar för att stärka brandskyddet för särskilt riskutsatta med individanpassade åtgärder. Relevanta lagar är bland annat:


• lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, LSO • socialtjänstlagen (2001:453), SoL • lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS • hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL.


En sammanfattning av lagrummen visar på en gemensam röd tråd och anger tydligt krav på att: • utgå från individen • stödja den enskilde • samverka mellan myndigheter eller samhällsorgan • anpassa bostäder så att man kan bo under trygga och goda förhållanden.


Andra relevanta lagar vi tar upp i denna bilaga är lagen om valfrihetssystem (2008:962), lagen om vissa kommunala befogenheter (2009:47), offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), dataskyddsförordningen (GDPR) och plan- och bygglagen (2010:900).


Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor Lagen om skydd mot olyckor (LSO) är en målstyrande lag. I den inledande paragrafen anges det nationella målet för räddningstjänsten: att i hela landet bereda människors liv och hälsa samt egendom och miljö ett med hänsyn till de lokala förhållandena tillfredsställande och likvärdigt skydd mot olyckor . 2010 fick MSB i uppdrag av regeringen att redogöra för vad som är ett rimligt brandskydd i olika boendemiljöer. ”Rimligt brandskydd” har lett till viss begreppsförvirring, och några räddningstjänster har ställt sig frågande till om det är ett ”rimligt” eller ”skäligt” brandskydd som krävs i en bostad. ”Rimligt”


bottnar i uppdragsbeskrivningen som MSB fick och begreppet användes med anledning av det specifika regeringsuppdraget. Enligt LSO är det ett brand- skydd i skälig omfattning som krävs.


Det primära ansvaret att förebygga bränder och begränsa skador på liv, hälsa och egendom till följd av bränder ligger på den enskilde. Detta uttrycks i 2 kap. 2 § LSO, enligt följande: Ägare eller nyttjanderättshavare till byggnader eller andra anläggningar skall i skälig omfattning hålla utrustning för släckning av brand och för livräddning vid brand eller annan olycka och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. LSO uttrycker ett delat ansvar mellan fastighetsägare och nyttjanderätts- havare till byggnader. Om fastighetsägaren och nyttjanderättshavaren inte är samma (juridiska) person gäller resonemanget att den som har faktisk och rättslig möjlighet att vidta en åtgärd också är den som har ansvaret för att vidta åtgärden. Brandskyddsåtgärder som är förknippade med byggnaden och dess fasta tillbehör är primärt fastighetsägarens ansvar, medan nyttjanderättshavaren ansvarar för användandet av byggnaden och den lösa egendom som finns där. Som exempel ansvarar ägaren normalt för uppsättning av brandvarnare medan den boende ansvarar för skötseln, som rengöring, batteribyte och regelbun- den testning. Den boende är också i övrigt ansvarig till många andra åtgärder kopplade till bostadens användande och ska vidta de åtgärder som behövs för att förhindra brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand i den egna bostaden. Ansvaret är dock begränsat till vad som kan anses skäligt att vidta i varje enskilt fall. Enligt 3 kap. 1 § LSO har kommunen en skyldighet att vidta åtgärder för att förebygga bränder och skador till följd av bränder så att människors liv och hälsa skyddas. Kommunen behöver därmed arbeta proaktivt, exempelvis genom arbetssätt som beskrivs i denna vägledning, och bistå de personer som själva inte kan ordna ett förstärkt brandskydd. Det ligger i kommunens intresse att bränder inte uppstår och att kommuninvånarna har ett tryggt boende. Det är LSO ställer krav på brandskyddet i byggnader. Foto: Johan Eklund.


en viktig princip att de insatser som kommunen erbjuder bygger på frivillighet. Samhället kan inte tvångsmässigt vidta en åtgärd i den enskildes bostad utan direkt lagstöd. För att den enskilde själv ska kunna bidra till sin egen säkerhet och kunna fullgöra sina skyldigheter enligt LSO är det också viktigt att kommunen ger det stöd som behövs i form av till exempel rådgivning, allmänt riktad information eller utbildningsverksamhet. Stödet kan bland annat handla om rådgivning kring ett brandskydd i skälig omfattning i en bostad, men också om andra före- byggande åtgärder, som förstärkta brandskyddsåtgärder, som finns att läsa om i denna vägledning. Kommunen kan göra tillsyn av fastighetsägares och nyttjanderättshavares


skyldigheter enligt LSO. Tillsynen av brandskydd i boende miljöer har traditio- nellt varit inriktad mot olika former av behovsprövade boenden, till exempel vård- och omsorgsboenden. På senare år har det blivit vanligare med tillsyn i flerbostadshus, men då har fokus främst legat på fastighetsägarens ansvar och de allmänna utrymmena i byggnaden. Det finns ingenting som hindrar att till- syn görs i enskilda bostäder. En grundläggande utgångspunkt vid tillsyn är att det i regel inte är möjligt att ställa högre krav på brandskyddet än de byggregler som gällde när bygg- naden uppfördes eller ändrades. 38 I vissa fall kan det däremot finnas särskilda omständigheter som gör att det går att ställa högre krav på brandskyddet än vad som gällde när en byggnad uppfördes. Du kan läsa mer om vad så kallade särskilda omständigheter är i boken Kommunal tillsyn enligt lagen om skydd mot olyckor . 38 Det bör även nämnas att det normalt inte går att rikta krav utifrån individens unika förutsättningar, enligt LSO. LSO är en skyldighetslagstiftning, vilket innebär att enskilda, kommunen och staten har vissa skyldigheter. Åtgärder som syftar till ett stärkt brandskydd för särskilt riskutsatta individer kan vara svåra att motivera genom LSO eftersom ett brandskydd i skälig omfattning tar sin utgångspunkt från byggreglerna. Det är i rättighetslagstiftningarna, såsom SoL, som stöd för ett stärkt brandskydd utifrån individens särskilda behov kan återfinnas.


2 kap. 2 § Ägare eller nyttjanderättshavare till byggnader eller andra anläggningar skall i skälig omfattning hålla utrustning för släckning av brand och för livräddning vid brand eller annan olycka och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand.


3 kap. 1 § För att skydda människors liv och hälsa samt egendom och miljön skall kommunen se till att åtgärder vidtas för att förebygga bränder och skador till följd av bränder samt, utan att andras ansvar inskränks, verka för att åstad- komma skydd mot andra olyckor än bränder. Kommunerna skall ta till vara möjlig heterna att utnyttja varandras resurser för förebyggande verksamhet.


3 kap. 2 § En kommun skall genom rådgivning, information och på annat sätt underlätta för den enskilde att fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag.


38. Kommunal tillsyn enligt lagen om skydd mot olyckor, Publikationsnummer: MSB474 – reviderad augusti 2020 ISBN: 978-91-7927-057-5.


Socialtjänstlagen (SoL) trädde första gången i kraft 1982, och ersatte de tidigare vårdlagarna – barnavårdslagen, nykterhetsvårdslagen och socialhjälpslagen. Socialtjänstens inriktning ändrades från att vara överordnad och kontrollerande och skulle nu i förhållande till den enskilde vara serviceinriktad och hjälpande. Socialhjälpslagen hade införts 1956 utifrån tanken om en medborgarrättighet i stället för gamla tiders fattigvård. Socialtjänstlagen ger kommunerna möjlighet att utforma socialtjänsten utifrån kommunens egna behov och förutsättningar samt förändringar i samhällsut- vecklingen. Lagen hänvisar till varje individs självbestämmande, integritet och eget ansvar. Det innebär att kommunen inte kan tvinga den enskilde att ta emot hjälp eller stöd. Kommunen har även det yttersta ansvaret för att kommuninvå- narna får det stöd och den hjälp de behöver. Enskilda har rätt till bistånd för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt. Livsföring i övrigt är inte specificerat i lagen, men vissa insatser som en kom- mun bör erbjuda finns uppräknade. De uppräknade insatserna är till för att underlätta för en enskild att bo kvar hemma och innefattar bland annat hem- tjänst. Den enskilde har rätt till bistånd för att tillförsäkras en skälig levnads- nivå. Kommunerna har även möjlighet att i enskilda fall bevilja bistånd utöver vad som krävs för att den enskilde ska uppnå skälig levnadsnivå. I bedömningen om bistånd tar handläggaren hänsyn till den enskilda per- sonens egna förutsättningar och möjligheter. Handläggningen utgår från den enskildes ansökan eller uttryck om behov av hjälp. Handläggningen är belagd med sekretess, men om den enskilde lämnar sitt medgivande faller sekretessen för den hantering som medgivandet gäller. Det finns även möjlighet för kommuner att bevilja hemtjänstinsatser till äldre personer utan individuell behovsprövning enligt bestämmelserna om förenklat beslutsfattande i 4 kap. 2a § SoL. Enligt bestämmelsen är det upp till kommu- nerna själva att avgöra vilka typer av hemtjänstinsatser som ska erbjudas, och i vilken omfattning. Hemtjänst är exempel på insats som kan beviljas med stöd av socialtjänstlagen. Foto: Shutterstock.


2 kap. 1 § Varje kommun svarar för socialtjänsten inom sitt område, och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver.


2 kap. 7 § När den enskilde har behov av insatser både från socialtjänsten och från hälso- och sjukvården ska kommunen tillsammans med regionen upprätta en individuell plan.


3 kap. 5 § Socialnämndens insatser för den enskilde ska utformas och genom- föras tillsammans med honom eller henne och vid behov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisationer och andra föreningar.


3 kap. 6 § Socialnämnden bör genom hemtjänst, dagverksamheter eller annan liknande social tjänst underlätta för den enskilde att bo hemma och att ha kontakt med andra.


5 kap. 4 § Socialtjänstens omsorg om äldre ska inriktas på att äldre personer får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande (värdegrund). Socialnämnden ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra.


5 kap. 5 § Socialnämnden ska verka för att äldre människor får goda bostäder och ska ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. Kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för service och omvård- nad för äldre människor som behöver särskilt stöd. Kommunen får även inrätta särskilda boendeformer för äldre människor som främst behöver stöd och hjälp i boendet och annan lättåtkomlig service och som därutöver har behov av att bryta oönskad isolering. Den äldre personen ska, så långt det är möjligt, kunna välja när och hur stöd och hjälp i boendet och annan lättåtkomlig service ska ges.


5 kap. 6 § Socialnämnden ska göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen för äldre människor samt i sin uppsökande verksamhet upplysa om socialtjänstens verksamhet på detta område. Kommunen ska planera sina insat- ser för äldre. I planeringen ska kommunen samverka med regionen samt andra samhällsorgan och organisationer.


5 kap. 7 § Socialnämnden skall verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. Socialnämnden skall medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd.


Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) ersatte 1994 omsorgslagen och innebar en utvidgning av denna. Verksamhet enligt LSS ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de per- soner som omfattas av lagen. Målet är också att den enskilde ska få möjlighet att leva som andra, trots sin funktionsnedsättning. LSS omfattar människor med utvecklingsstörning, autism eller autismlik- nande tillstånd och dem som drabbats av hjärnskada, med påföljande funk- tionsnedsättning, genom sjukdom eller våld. Lagen omfattar även personer med andra svåra psykiska och fysiska funktionsnedsättningar, utanför normalt åldrande, som omöjliggör att de självständigt klarar sig i det dagliga livet. Om inte något annat avtalats mellan kommunen och regionen ansvarar kommunen för alla LSS-insatser utom rådgivning och annat personligt stöd som regionen ansvarar för. Insatser som avlösarservice, korttidstillsyn, kort- tidsvistelse, bostad i familjehem eller bostad med särskild service omfattar även omvårdnad. Omvårdnad innebär att den enskilda får den hjälp och det stöd som behövs i det dagliga livet och innefattar även rätten till att känna trygghet och säkerhet. I insatserna bostad med särskild service för barn, ungdom och vuxna ingår också fritidsverksamhet och kulturella aktiviteter. Enligt LSS ska den enskilda som är berättigad till stödet, ha största möjliga inflytande samt medbestämmande gällande stödet. Insatserna ska ske på egen begäran och för den som är under 15 år eller som inte kan ställning kring detta, är det vårdnadshavare (till och med 17 år), förvaltare eller god man, som kan begära stödet. En individuell plan med beslutande och planerade insatser, som är upprättade med den som är berättigad insats enligt LSS, kan begäras av den enskilda. Kommunen har ett särskilt ansvar att samordna de insatser som tas upp i planen. En eller flera huvudmän kan vara inblandade i planen, men den ska utgå från personens individuella önskemål. Stödet enligt LSS kan behöva kompletteras med åtgärder som stärker brand- skyddet som bistånd enligt SoL då insatser enligt LSS är fördefinierade och inte hanterar denna fråga.


Lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 5 § Verksamhet enligt denna lag skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som anges i 1 §. Målet skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra.


6 § Verksamheten enligt denna lag skall vara av god kvalitet och bedrivas i sam- arbete med andra berörda samhällsorgan och myndigheter. Verksamheten skall vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Den enskilde skall i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestäm- mande över insatser som ges. Kvaliteten i verksamheten skall systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. För verksamheten enligt denna lag skall det finnas den personal som behövs för att ett gott stöd och en god service och omvårdnad skall kunna ges.


Lagen (2008:962) om valfrihetssystem Lagen om valfrihetssystem (LOV) reglerar vad som ska gälla för de kommuner och regioner som vill konkurrenspröva kommunala och regionala verksam- heter genom att överlåta valet av utförare av stöd, vård- och omsorgstjänster till brukaren eller patienten. Valfrihetssystem enligt LOV är ett alternativ till upphandling enligt lagen om offentlig upphandling (LOU). Det är ett regelverk som beskriver hur privata utförare kan bli leverantörer av välfärdstjänster. Att individer ges möjlighet att välja och främja mångfald bland utförare är i linje med socialtjänstlagens delaktighet och medinflytande. Vid upphandling enligt LOV är ersättningen för en insats satt på förhand, vilket gör att utförare konkurrerar med den kvalitet de kan erbjuda för samma peng. Kommunen har ansvar för sin äldreomsorg oavsett vem som utför den. Det innebär att de ska utföra uppföljning och kontroll av både den egna verksam- heten och den verksamhet som bedrivs av andra 39 .


Läs mer här: skr.se/demokratiledningstyrning/driftformervalfrihet/ lagomvalfrihetssystemlovtillampning.1969.html


Lagen (2018:222) om bostadsanpassningsbidrag Lagen om bostadsanpassningsbidrag syftar till att ge personer med funktions- nedsättningar möjlighet till ett självständigt liv i eget boende. Bidrag kan lämnas för att anpassa och komplettera fasta funktioner i och i anslutning till en bo- stad. Bidrag lämnas endast om åtgärderna är nödvändiga för att bostaden ska vara ändamålsenlig som bostad för personen med funktionsnedsättning. I en dom 40 ansåg Regeringsrätten (numera Högsta förvaltningsdomstolen) att en spisvakt skulle ses som en anpassning oavsett hur den var ansluten, eftersom den var ett komplement till spisen. Målet prövades enligt då gällande lag om bostadsanpassningsbidrag. 41 Domen kan sägas ge uttryck för de tankar som ligger bakom att lagen (2018:222) om bostadsanpassningsbidrag även omfattar kompletteringar av fasta funktioner. 42 En spisvakt kan alltså vara en bidragsbe- rättigad komplettering när det gäller bostadsanpassning. Det är den person som behöver anpassning som ansöker om bostadsan- passningsbidrag, oavsett vem som äger eller har nyttjanderätt till bostaden. Alternativt kan personen ge någon annan en fullmakt att ansöka om bidraget. Bidraget söks hos kommunen, som beviljar åtgärden efter en prövning av om förutsättningarna är uppfyllda. Även om ansökan om bidrag ska göras av den enskilde kan kommunen ha en skyldighet att hjälpa till, exempelvis med att fylla i ansökningsblanketten. Den sökande behöver oftast ett intyg som styrker nöd- vändigheten av de sökta åtgärderna. Ett sådant intyg utfärdas av en arbetstera-


39. https://www.socialstyrelsen.se/stod-i-arbetet/aldre/boende-och-stod-aldre/ 40. Regeringsrätten, dom 2010-05-06, målnummer 3810-09. 41. Lag (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag.


peut, läkare eller annan sakkunnig. När kommunen har fattat sitt beslut ska den även ange skälen för beslutet. Den som får avslag på sin ansökan kan överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Boverket har ansvar för tillsynen av kommuner- nas bidragsverksamhet. Om den sökande inte själv äger byggnaden behövs ägarens medgivande om att åtgärderna får utföras. Bostadsanpassningsbidrag lämnas inte för exempelvis detektoraktiverade släcksystem. I propositionen till den nuvarande lagen om bostadsanpassnings- bidrag framförde regeringen att behovet av förstärkt brandskydd bättre torde kunna tillgodoses genom exempelvis insatser med stöd av socialtjänstlagen och ökad kunskap om brandskydd för de utpekade riskgrupperna. 43


Lag (2018:222) om bostadsanpassningsbidrag 1 § Denna lag har till syfte att genom bidrag till anpassning av bostäder ge per- soner med funktionsnedsättning möjlighet till ett självständigt liv i eget boende.


3 § Bostadsanpassningsbidrag lämnas till person med funktionsnedsättning (sö- kande) för anpassning av dennes permanentbostad. Om bostaden hyrs i andra hand, lämnas bidrag endast om anpassningsåtgärden är skälig med hänsyn till hur lång upplåtelsen är.


Om någon åtar sig att regelbundet under vissa perioder svara för omvårdnaden av en person med funktionsnedsättning i sin bostad och om åtagandet kan antas avse en längre tid, lämnas bidrag även för anpassning av den bostaden.


5 § Bostadsanpassningsbidrag lämnas för att anpassa och komplettera fasta funktioner i och i anslutning till en bostad.


Bidrag lämnas endast om åtgärderna är nödvändiga för att bostaden ska vara ändamålsenlig för sökanden. Bidrag lämnas inte om behovet kan tillgodoses med hjälpmedel som erbjuds av regionen eller kommunen enligt hälso- och sjuk- vårdslagen (2017:30). Lag (2019:983).


43. Proposition 2017/18:80, Ny lag om bostadsanpassningsbidrag, sidan 31. https://data.riksdagen.se/fil/ D808BFE4-DCC3-492D-873C-6A3B0AED6F9D


Att tillhandahålla hjälpmedel till personer med olika typer av funktionsnedsätt- ning är en hälso- och sjukvårdsuppgift som regleras i hälso- och sjukvårdslagen (HSL). Av lagen framgår att regionerna ska tillhandahålla habilitering, rehabi- litering och hjälpmedel. Det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret innebär att kommunerna ska erbjuda hälso- och sjukvårdsinsatser till de personer som bor i särskilda boendeformer eller i bostäder med särskild service samt för dem som deltar i kommunala dagverksamheter. Nästintill samtliga kommuner har därutöver, genom avtal, tagit över ansvaret för hemsjukvården från regionen och därmed också delar av ansvaret för förskrivning av hjälpmedel till personer i ordinärt boende. I de flesta regioner har kommunen tagit över förskrivning av hjälpmedel för rörelse, kommunikation och kognition, medan regionen för- skriver syn- och hörselhjälpmedel samt hjälpmedel för vård och behandling. Eftersom HSL är en ramlag kan varje sjukvårdshuvudman skapa sin egen policy med kompletterande regelverk kring hjälpmedel. Där anges vem som får förskriva ett visst hjälpmedel, på vilka grunder det kan förskrivas, vilka produk- ter som omfattas och om eventuella avgifter för hjälpmedel ska tas ut. De flesta hjälpmedel förskrivs inom primärvård eller kommunal hälso- och sjukvård av arbetsterapeuter, sjukgymnaster och distriktssköterskor. Förutom att bedöma behov av insatser ska förskrivaren prova ut, anpassa och välja lämplig produkt, instruera, träna, följa upp och utvärdera funktion och nytta. Möjligheten att få tillgång till ett visst hjälpmedel kan variera mellan regio- nerna. Och även om sjukvårdshuvudmannen har skyldighet att tillhandahålla hjälpmedel innebär det ingen rättighet för den enskilde. Det innebär i sin tur att beslut om hjälpmedel inte kan överklagas. Den som är missnöjd med sitt beslut kan i stället vända sig till patientnämnden som är en fristående och opartisk instans som finns i varje region.


En god vård ska bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet.. Foto: Shutterstock.


Personer som är hörselskadade, döva eller dövblinda och därför inte upp- fattar signaler från exempelvis brandvarnare kan ordineras olika typer av varseblivnings hjälpmedel. Det kan handla om


• akustiska signalhjälpmedel som är avsedda för personer med lätt till måttlig hörselnedsättning, som inte uppfattar ett brandlarm som en normalhörande kan uppfatta utan svårighet


• optiska hjälpmedel som är avsedda för måttligt till gravt hörselskadade och döva personer i de fall man inte kan använda akustiska signaler på grund av störningsrisk eller till personer som inte uppfattar signalen ens med hörapparat


• taktila hjälpmedel samt väckningsanordning som är avsedda för personer som på grund av hörselnedsättning inte vaknar vid en akustisk signal.


Audionomer på hörselkliniker och hörselmottagningar har behörighet att för- skriva dessa hjälpmedel.


Förskrivning av hjälpmedel Ansvaret för att erbjuda hjälpmedel till personer med funktionsnedsättning är delat mellan regionerna och kommunerna. Men hur ansvaret är fördelat när det gäller de olika hjälpmedelsområdena är inte reglerat i lag. Det saknas en juridisk definition av vad hjälpmedel är, men det finns andra beskrivningar och definitioner av begreppet hjälpmedel. I Socialstyrelsens term- bank definieras begreppen hjälpmedel enligt följande:


• Hjälpmedel för det dagliga livet: individuellt utprovad produkt som syftar till att bibehålla eller öka aktivitet, delaktighet eller självständighet genom att kompensera en funktionsnedsättning.  Exempel på hjälpmedel för det dagliga livet är rollatorer, griptänger, hör- apparater, förstoringssystem och appar för påminnelser.


• Hjälpmedel för vård och behandling: förskriven medicinteknisk produkt som syftar till att kontrollera, bibehålla eller förbättra ett medicinskt tillstånd och som är avsedd att kunna användas utan hälso- och sjukvårdsutbildning.  Exempel på hjälpmedel för vård och behandling är antidecubitusmadrass, cpap-apparat, handortos, insulinpump, nutritionspump, ståstöd, tapp- ningskateter och tensapparat.


Vilka typer av hjälpmedel som kan förskrivas beslutas politiskt. Det är ofta en långdragen process där regelverket för hjälpmedel ska förändras, det vill säga när något nytt hjälpmedel ska in i regelverket eller något ska utgå. I dag finns till exempel ingen möjlighet att förskriva brandskyddsutrustning såsom rökför- kläde. Huruvida den typen av hjälpmedel kommer att tas med i förskrivnings- listor eller inte återstår att se. Under tiden gäller det att hitta andra vägar. Många kommuner köper in rökförkläden och dylikt från hjälpmedelsleverantören och har som en del i grundutrustningen på särskilda boenden.


Läs mer om förskrivning av hjälpmedel på Socialstyrelsens webbplats: www.socialstyrelsen.se/stod-i-arbetet/funktionshinder/hjalpmedel/stod-och-utbildning


3 kap.1 § Målet med hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen.


Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården.


5 kap. 1 § Hälso- och sjukvårdsverksamhet ska bedrivas så att kraven på en god vård uppfylls. Det innebär att vården särskilt ska


1. vara av god kvalitet med en god hygienisk standard 2. tillgodose patientens behov av trygghet, kontinuitet och säkerhet 3. bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet 4. främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen 5. vara lätt tillgänglig.


7 kap. 7 § I planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården ska regionen samverka med samhällsorgan, organisationer och vårdgivare.


8 kap. 1 § Regionen ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt den som är bo- satt inom regionen. Detsamma gäller i fråga om den som är kvarskriven enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och som stadigvarande vistas inom regionen. Även i övrigt ska regionen verka för en god hälsa hos befolkningen.


7 § Regionen ska erbjuda dem som avses i 1 § 1. habilitering och rehabilitering 2. hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning 3. tolktjänst för vardagstolkning för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade.


Regionens ansvar omfattar dock inte insatser enligt första stycket 1 och 2 som en kommun inom regionen ansvarar för enligt 12 kap. 5 §. Regionens ansvar innebär inte någon inskränkning i de skyldigheter som arbetsgivare eller andra kan ha enligt annan lag.


Regionen ska, i samverkan med patienten, upprätta en individuell plan när in- satser som avses i första stycket 1 eller 2 erbjuds. Av planen ska planerade och beslutade insatser framgå.


11 kap. 3 § I planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården ska kommu- nen samverka med samhällsorgan, organisationer och vårdgivare.


12 kap. 1 § Kommunen ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt den som efter beslut av kommunen bor i en sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket eller 7 kap. 1 § första stycket 2 socialtjänstlagen (2001:453). Kommunen ska även i samband med dagverksam- het enligt 3 kap. 6 § samma lag erbjuda en god hälso- och sjukvård åt den som vistas i dagverksamheten.


2 § Kommunen får erbjuda den som vistas i kommunen hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård) i ordinärt boende.


12 kap. 5 § Kommunen ska i samband med hälso- och sjukvård enligt 1 eller 2 § eller 14 kap. 1 § erbjuda habilitering och rehabilitering samt hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning.


Kommunen ska, i samverkan med den enskilde, upprätta en individuell plan när insatser som avses i första stycket erbjuds. Av planen ska planerade och beslu- tade insatser framgå.


Lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter Kommuner kan med stöd av 2 kap. 7 § lagen om vissa kommunala befogen- heter erbjuda servicetjänster åt äldre. Exempel på tjänster som erbjuds är snöskottning, gräsklippning och annat trädgårdsarbete, städning och tvätt, fönsterputsning, avfrostning av frysar, inköp av varor, post- och bankärenden, matlagning, bakning, matleveranser, uppsättning av gardiner och tavlor, mon- tering av brandvarnare, byte av proppar, hämtning av saker från vindar och källare eller höga skåp i bostaden. Lagen är fakultativ, vilket innebär att den inte ålägger kommuner att handla på visst sätt utan i stället ger dem en möjlighet att agera inom vissa legala ra- mar. Den ger en kommun rätt att utan föregående individuell behovsprövning tillhandahålla servicetjänster åt personer som fyllt 68 år. Lagen om kommunala befogenheter ger möjlighet till vissa generella tjänster medan socialtjänstlagen omfattar både vissa generella insatser och individuellt behovsprövade åtgärder i form av bistånd. Bakgrunden till lagstiftningen var att många kommuner hade kommit att be- driva service till äldre utan biståndsbeslut. Det huvudsakliga syftet var att på ett administrativt enkelt sätt erbjuda insatser för att förebygga olyckor i hemmet. Servicetjänster i hemmet har haft olika benämningar, till exempel boservice, fixartjänster och Fixar-Malte .


Läs mer på sidorna 239–250 i SOU 2008:15 LOV – Lag om valfrihetssystem: www.regeringen.se/contentassets/6e83b89695164cb4b9c9f1f334b75ca1/lov-att- valja---lag-om-valfrihetssystem.


Lag (2009:47) om vissa kommunala befogenheter 1 § Denna lag innehåller bestämmelser som ger kommuner och regioner ökade befogenheter i förhållande till vad som gäller enligt kommunallagen (1991:900).


7 § Kommuner får utan föregående individuell behovsprövning tillhandahålla servicetjänster åt personer som fyllt 68 år.


Med servicetjänster avses tjänster som är avsedda att förebygga skador, olycks- fall eller ohälsa och som inte utgör personlig omvårdnad.


8 § För servicetjänster åt äldre personer får kommuner ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunerna bestämmer. Avgifterna får dock inte överstiga kommunernas självkostnader.


Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Offentlighets- och sekretesslagen (OSL) innehåller bestämmelser om myndig- heters och vissa andra organs handläggning vid registrering, utlämnande och övrig hantering av allmänna handlingar och bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och även om förbud att lämna ut allmänna handlingar. I 26 kap. 1 § 1 stycket i OSL anges att: Sekretess gäller inom socialtjänsten för upp- gift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Sekretessen gäller såväl mot externa aktörer, exempelvis fastighetsägare, som mellan förvaltningar inom kommunen. Samtycke från den person som uppgifterna rör medför att sekretesskyddade uppgifter i regel kan lämnas ut. Sekretessbrytande bestämmelse som grundar sig i samtycke från den enskilde återfinns i 10 kap. 1 § OSL.


Den dokumentation, exempelvis i form av en ifylld checklista, som upp- rättas vid brandriskinventeringar hos enskilda förvaras hos den förvaltning som genomför uppgiften. Uppgifter inom socialtjänsten om enskildas person- liga förhållanden omfattas av sekretess och kan i regel inte lämnas ut utan den enskildes samtycke.


I maj 2018 infördes EU:s dataskyddsförordning, General Data Protection Regulation (GDPR). Förordningen infördes i syfte att stärka skyddet för den personliga integriteten och att skapa ett enhetligt regelverk inom EU. Genom GDPR har enskildas rättigheter i samband med personuppgiftsbehandling stärkts. GDPR har också tydliggjort ansvar och skyldigheter för den som be- handlar personuppgifter. GDPR kompletteras i Sverige av nationell lagstiftning. Personuppgifter är all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Det kan till exempel handla om namn, namn tillsammans med adresser, personnummer, foton, olika slags elektroniska iden- titeter som bland annat IP-nummer om de kan kopplas till en fysisk person. Inom ramen för kommunens arbete med stärkt brandskydd hos enskilda kan personuppgifter komma att behandlas. Det kan bli aktuellt vid arbete för eller hos en enskild. Behandling av personuppgifter kan vara att samla in dem eller använda redan insamlade personuppgifter som sedan kan behöva lagras. Det måste finnas en tydlig rättslig grund och ett klart angivet ändamål för behand- lingen av personuppgifter redan innan insamlingen eller lagringen påbörjas.


För att få stöd i hur ni ska hantera personuppgifter kan ni kontakta någon inom er organisation som är ansvarig för personuppgifts behandling, lämpligen en jurist eller ett data- skyddsombud om det finns tillgängligt.


Lagen (2001:454) om behandling av person- uppgifter inom socialtjänsten I lagen om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten (SoLPuL) finns regler som anger när personuppgifter får behandlas inom socialtjänsten. Enligt 6 § SoLPuL får socialtjänsten behandla personuppgifter bara om det är nöd- vändigt för att arbetsuppgifter inom socialtjänsten ska utföras. I för ordningen (2001:637) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten, SoLPuLF, begränsas det övergripande ändamålet i 6 § SoLPuLF genom preciseringar av ändamål som tillåter personuppgiftsbehandling inom socialtjänsten för kommu- nala, statliga och privata aktörer. Exempel på tillåtna ändamål för en kommunal myndighet är handläggning av ärenden om bistånd och annat stöd samt genomförande av beslut om bistånd, stödinsatser, vård och behandling samt annan social service som följer av bestämmelserna i SoL. Vid handläggning av ärenden enligt SoL gäller bland annat enligt 11 kap. 2 § första stycket SoL att en utredning inte ska göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet.


Plan- och bygglagen (2010:900) och Boverkets byggregler I plan- och bygglagen (PBL) finns bestämmelser om planläggning av mark och vatten och om byggande. Bestämmelserna syftar till att, med hänsyn till den enskilda människans frihet, främja en samhällsutveckling med jämlika och goda sociala levnadsförhållanden. Boverkets byggregler (BBR) anger funktionsbaserade krav på byggnader. Alla byggnader ska ha ett byggnadstekniskt brandskydd, men hur höga kraven är beror på typ av byggnad och verksamhet. I BBR avsnitt 5 finns regler om vilket brandskydd en byggnad måste ha. Föreskrifterna i BBR måste följas när en ny byggnad ska uppföras eller ändringar ska göras i en byggnad eller verksamhet. De allmänna råden i BBR anger hur man ska göra för att följa de bindande reglerna i föreskrifterna, såvida det inte görs en analytisk dimensionering där andra lösningar kan visas uppfylla samma kravnivå. Enligt PBL finns även en skyldighet att underhålla byggnaden så att brandskyddet inte blir sämre bara för att byggnaden blir äldre. För brandskydd i boendemiljö så gäller att det i alla bostäder ska finnas anordningar för tidig upptäckt och varning i händelse av brand, och det bör i ordinära bostäder vara brandvarnare. Detta har varit ett krav sedan 1999 i bygg- reglerna. I flerbostadshus ska varje lägenhet utgöra en egen brandcell. Om det brinner i en lägenhet ska branden normalt inte kunna sprida sig till angränsande lägenhet inom 60 minuter. Det ger räddningstjänsten tid att göra en insats. De boende förväntas själva kunna utrymma sin lägenhet innan situationen blir farlig.


Kapitlet riktar sig främst till följande målgrupper: Beslutsfattare Utvecklare Handläggare Du som arbetar i någons bostad Räddningstjänsten


Statistikmyndigheten SCB gör årligen en befolkningsprognos, och vart tredje år en mer omfattande analys av befolkningsutvecklingen. Vid analysen redovisas utöver ett huvudalternativ även alternativa framskrivningar. I den senaste prog- nosen 44 framgår att ”Utmärkande för den framtida befolkningen är att antalet och andelen äldre i befolkningen ökar”. Vidare skriver SCB att ”I hela Sverige är det åldersgruppen 80 år och äldre som ökar mest. Det beror på, förutom att dödligheten minskar, att de stora kullarna födda på 1940-talet passerar 80-års ålder de kommande åren.” Mer om befolkningsstatistik finns på SCB:s webbplats, www.scb.se.


Drygt 100 personer omkommer varje år till följd av brandrelaterade händelser i Sverige. Äldre individer är kraftigt överrepresenterade och det är även vanligt att de omkomna har någon form av funktionsnedsättning. Sett över de senaste 60 åren har dock antalet personer som dör i bränder minskat betydligt i Sverige, i likhet med många andra höginkomstländer. Mellan åren 1952 och 2016 har antalet dödsfall minskat med 38 procent.


Figur 12. Antal brandrelaterade dödsfall (olycksfall) per år, Sverige, 1952–2019. Källa: Socialstyrelsen, Dödsorsaksregister 2019.


Om vi även tar hänsyn till befolkningsökningen och den förändrade ålders- strukturen i befolkningen under denna period, så kallad åldersstandardisering, har dödligheten minskat med 65 procent.


Figur 13. Antal brandrelaterade dödsfall (olycksfall) per miljon invånare och år, Sverige, 1952–2019.


Källa: Socialstyrelsen, Dödsorsaksregister 2019 (Bearbetad av Jonsson A, Runefors M). Riskminskningen har varit ungefär lika stor för samtliga åldersgrupper och för båda könen förutom för den yngsta åldersgruppen (0–4 år) där minskningen har varit över 90 procent. Ett antal tekniska, sociala och ekonomiska framsteg har skett under tidsperio- den och kan vara möjliga förklaringar till minskningen av antalet döda i brän- der. Den ekonomiska utvecklingen har visat sig minska risken för många typer av oavsiktliga skador. Förbättringar i sjukvården under den studerade tidsperi- oden har varit betydande och dödligheten vid sjukhus i Sverige bland patienter vårdade för brännskador har minskat kraftigt under de senaste decennierna. Sociala framsteg som till exempel allmänt tillgänglig barnomsorg och förbättrad socialtjänst, kan också ha påverkat de historiska trenderna. Två åldersgrupper är särskilt viktiga att notera. Antalet små barn som omkommer till följd av bränder har minskat betydligt. Det är i dag mycket ovanligt att små barn omkommer till följd av brand. På 1950-talet omkom mer än tio barn (under fem år) varje år. På senare år har denna siffra flera år varit noll. Sannolikt har den organiserade barn- omsorgen och förskolor i hög grad påverkat den förändrade risken eftersom barn i dag övervakas i större utsträckning och tillbringar mindre tid i hemmet.


Även om risken för att dö i en brand minskat även för de äldre, så är äldre den åldersgrupp som högst risk att dö i brand. Genom en förbättrad sjukvård och teknisk utveckling ökar gruppen multisjuka, äldre människor. Gruppen för- väntas öka ytterligare. 45 De bör därför vara en prioriterad målgrupp för brand- skyddsarbetet i Sverige. Personer i åldersgruppen 80 år eller mera är kraftigt överrepresenterade i döds- bränder. Risken för denna grupp är 4,5 gånger högre än för åldersgruppen 50–64. Åldersgruppen 65–79 har 1,5 gånger högre risk jämfört med gruppen 50–64. Figur 14. Antal döda i brand per ålder, 1999–2015.


En övervägande majoritet, cirka 80 procent, av bränderna där människor omkommer inträffar i bostäder. Nästan lika många omkommer i flerbostads- hus som i småhus, även om man räknar med fördelningen av antalet bränder i respektive boendemiljö. Den vanligaste kända dödsbrandorsaken är rökning, cirka 30 procent. Andra vanliga orsaker är att branden är anlagd, sju procent, eller att man har glömt stänga av spisen, sju procent. Antalet bränder där orsa- ken är okänd är högt, 34 procent, och har ökat de senaste åren. De vanligaste bekräftade startföremålen är sängar eller stoppade möbler. Andelen bränder där startföremålet är okänt är hög. Vid en majoritet, cirka 58 procent, av bränder där människor har omkommit fanns inte en fungerande brandvarnare. Andelen bränder där det funnits en brandvarnare är cirka 29 procent, vid resterande bränder saknas uppgift om brandvarnare. Av dem som omkom vid bränder var två tredjedelar ensamstående, vilket är väsentligt mer än i befolkningen som helhet. Av dem som omkommit vid bränder hade mer än 40 procent druckit alkohol före olyckan. I åldersgruppen 20–64 år hade över 70 procent av männen och nästan 60 procent av kvinnorna använt alkohol före olyckan. Statistiken är hämtad från ida.msb.se. Andelen människor som omkommer till följd av bränder i Sverige befinner sig på historiskt låga nivåer, men den tydliga överrepresentationen av äldre och funktionsnedsatta är bekymmersam. För att undvika en framtida ökning av brandrelaterade dödsfall är det viktigt att inrikta det förebyggande arbetet mot just dessa riskgrupper.


45. Prognos från Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling, OECD (Räddningstjänst i siffror 2015 (s. 36).


Bilaga 3 – För dig som vill veta mer I den här bilagan kan du ta del av erfarenheter och framgångsfaktorer från olika kommuner. På MSB:s webbplats för stärkt brandskydd finns länkar till flera av nedanstå- ende exempel.


När äldreprojektet startade 2010 togs tidiga kontakter med berörda förvalt- ningar. Det avsattes personal från både dåvarande Kontoret för hälsa, vård och omsorg och brandförsvaret för att arbeta med projektet. Man satte också ett slutdatum för projektet eftersom arbetsuppgifterna i stället skulle övergå till att bli en del i det ordinarie arbetet. Inställningen var från början att undvika pro- blematisering, och i stället ta itu med problemen vartefter de uppstod. ”Kör och ta problemet när det kommer om det ens kommer! Det är lätt att man bara se hinder och så leder det till handlingsförlamning.” Göran Carlsson, fd avdelningschef, Uppsala brandförsvar . Under projektet skapades inledningsvis en remissgrupp som hade till uppgift att hjälpa utförarna vid åtgärder som de själva inte kan avhjälpa. Gruppen fick posi- tiv respons och utförarna kände att de hade någon att vända sig till vid problem. Utförarna av hemvård har tagit till sig det brandförebyggande arbetssättet, och arbetar aktivt för att kontinuerligt förebygga brand hos enskilda. Denna framgång beror till stor del på de kompletteringar och förtydliganden av utfö- rarnas brandförebyggande uppdrag som införts. Att brandförsvaret under uppstartstiden erbjöd kostnadsfri utbildning till alla utförare av hemvård var ett bra sätt att nå ut med kunskap om brandförebyg- gande åtgärder, vilket i sin tur ledde till ökad medvetenhet om risker hemma hos enskilda. Ett förslag på tillägg i avtal för trygghetslarm togs fram under projektet för att enskilda ska kunna få möjligheten att koppla brandvarnaren till trygghetslar- met. Förslaget har godtagits och finns med som begäran inför upphandling av trygghetslarm. För att förtydliga utförarnas uppdrag gjorde projektledaren en processbe- skrivning utifrån den information och de synpunkter som framkommit under projektets gång. Den blev en viktig del i presentationen av utförarnas nya del i uppdraget.


Bilaga 3 – För dig som vill veta mer ”Förstärkt brandskydd för äldre som bor kvar hemma” var ett utvecklings- uppdrag som startade 2011 inom Räddningstjänsten Syd och fanns i deras verk- samhetsplan. Det innebär att det var ett prioriterat uppdrag som följdes upp regelbundet. Projektet var politiskt förankrat i direktionen och det var genom direktionen som förfrågan gått via kommunstyrelsen till kommunerna om att delta i projektet. Uppdraget var även förankrat hos vård- och omsorgscheferna i kommunerna som deltog i pilotprojektet. Kommunens personal valde vilka personalkategorier som skulle arbeta med brandskyddsfrågorna samt i vilka forum detta skulle ske. De var även med vid framtagandet av checklistans utformning och innehåll. I de stadsdelar och kommuner som deltog i projektet fanns redan väl fung- erande rutiner och träffpunkter för personalen för att följa upp och diskutera identifierade problem. Det underlättade arbetet med att följa upp och åtgärda de risker som identifierades vid användningen av checklistan. Hemtjänstpersonal, arbetsterapeuter och biståndshandläggare som skulle arbeta med att identifiera de som var i behov av individanpassat brandskydd fick en utbildning i hur checklistan skulle användas och tolkas, vilka åtgärder som kunde vara aktuella samt hur uppföljning var tänkt att ske ute i arbetsgrupperna.


Personalen som deltog i projektet hade god förståelse för de äldres problema- tik och kände också igen sig i många av de möjliga brandrisker i beteende och hemmiljö som räddningstjänsten beskrev. Detta gjorde att de var positivt inställda och motiverade att arbeta med de nya uppgifterna. Räddningstjänsten Syd har även efter projektet genomfört anpassad utbildning till de yrkesgrupper som möter äldre i deras hemmiljö. De använder samma checklista internt för räddningstjänsten som för hemtjänsten. Under arbetet har insikten om egen kompetens inom organisationen blivit tydlig och 2014 anställdes en socionom som seniorsamordnare. Räddningstjänsten Syd är den organisation som arbetat längst med att kombinera hembesök med särskild behovsbedömning av åtgärder för att stärka brandskyd- det för särskilt riskutsatta individer.


Varbergs kommun – Räddningstjänsten Väst I Varbergs kommun insåg man att ett stärkt brandskydd för särskilt riskutsatta individer inte enbart var en fråga för räddningstjänsten utan att den berörde hela kommunen och dess förvaltningar. Det var viktigt att få förståelse hos Socialförvaltningens personal, men det var inte helt lätt. Inledningsvis uppnåd- de kommunen förståelse inom organisationen för trygghetslarm, men inte hos handläggarna i andra organisationer inom Socialförvaltningen. Under arbetets gång började barriärer mellan förvaltningarna brytas så att problem kunde lösas med gemensam kraft. Den främsta framgångsfaktorn var den utbildning som trygghetslarmspersonalen fick. Problemen och lösningar konkretiserades och visades ur deras perspektiv. Personalens tidigare frustration att se problem, men inte veta hur de ska agera, minskade. 2013 bildades förbundet Räddningstjänsten Väst , där Varberg och Falkenberg  ingår. Det sätt som trygghetslarmenheten arbetade på i Varberg, har nu använts i förbundet och omvandlats till trygghetsteam som dessutom är en del av rädd- ningstjänstorganisationen. Vid en ny inventering av trygghetslarm 2014–2015


Bilaga 3 – För dig som vill veta mer gjordes motsvarande inventeringsarbete i båda kommunerna. Detta görs varje gång kommunerna upphandlar trygghetslarm, vilket innebär en systematisk och återkommande kontroll vart fjärde år. Nya former för samarbetet har tagits fram. Tidigare samverkade man, nu gäl- ler ett samarbetsavtal med Räddningstjänsten Väst som utförare. Konceptet med trygghetsteam har utvecklats och andra samhällsvärden och trygghetsskapande effekter har kunnat uppnås. Räddningstjänsten Väst har också uppdraget att installera nya trygghetslarm. Det ger dem möjlighet att inventera risker i hemmet hos brukaren och vidta andra åtgärder direkt, till exempel att byta batterier i en brandvarnare. Beroende på brist kontaktar de närstående eller biståndshandläggare. Ärendet hanteras från fall till fall i dialog med biståndshandläggaren. Trygghetsteamens arbete består av fyra delar:


• grunduppdrag med natthemtjänst och trygghetslarm • förebyggande arbete (checklistor och åtgärder hemma hos kunden) • trygghetsskapande arbete (13 patruller rör sig i kommunen och rapporterar om alltifrån medvetslösa personer och fallna träd till att vidta olika åtgärder, till exempel dela ut reflexer) Trygghetslarm för fler trygghetsskapande effekter. Foto: Pavel Koubek.


Linköpings kommun – Räddningstjänsten Östra Götaland Linköpings kommuns enhet Statistik och utredningar tog fram en webbenkät som innehöll ett antal frågor om befintligt brandskydd, bemanning på olika avdelningar, brand- och utrymningslarm med mera. Enkäten skickades till verksamhets ansvariga och fastighetsägare för vårdbostäder, serviceboenden, stödboenden, kopplade boenden, gruppbostäder samt servicelägenheter. Enkäten blev en väckarklocka för många och väckte ett engagemang för före- byggande brandskydd. Man började diskutera gränsdragning mellan fastighets- ägare och hyresgäst, tekniska lösningar med spisvakter, utrymningslarm, check- listor för olycksförebyggande hembesök, brandövningar med mera. Efter undersökningen genomförde verksamhetscheferna tillsammans med personalen en riskanalys och identifierade riskpersoner som var i behov av en mobil sprinkler i bostaden. Under tiden 2011–2012 löste fyra av 20 installerade sprinkleranläggningar ut varav tre räddade både liv och egendom. Detta tyder på att förarbetet med att hitta personer i riskzonen fungerade.


Den inledande inventeringen av antalet riskutsatta som tydliggjorde behovet var viktig för att få en överblick och för att kunna identifiera behov och prioritera åtgärder. Pilotförsöket med tre mobila sprinklersystem som installerades hos enskilda var lyckat. Det tog inte lång tid innan systemen utlöste och räddade liv. Det var ett kvitto på att identifieringen och åtgärden varit effektiv, och uppmuntrade till fortsatt arbete. Engagerade personer internt i organisationen och i samverkande organisatio- ner var en viktig faktor för arbetet. Likaså att samarbetet mellan alla inblandade i kommunen fungerade mycket bra och var prestigelöst. Munstycke som släcker med vattendimma i ett detektoraktiverat släcksystem. Foto: Pavel Koubek.


Örebro kommun satsar särskilt på arbete med brandskyddsfrågor för särskilda riskgrupper. Arbetet med att identifiera individer som ingår i riskgrupperna har genomförts av socialförvaltningen, vård- och omsorgsförvaltningen samt förvaltningen för funktionsnedsatta. Utifrån ett gemensamt formulär har be- dömningar gjorts utifrån flera parametrar. Bland annat har svårighet att hantera ljus, tändstickor och cigaretter, missbruksproblem, funktionsnedsättning samt svårighet att uppfatta och agera i händelse av brand bedömts. Av drygt 1 700 individer bedömdes 48 vara särskilt riskutsatta. Dessa bodde i ordinarie lägenheter utan speciella brandskyddslösningar. Individuella åtgärder planeras för att stärka brandskyddet för dessa.


Erfarenheter och utvärdering Politisk förankring, tydlig organisation samt finansiering är viktigt för att skapa systematik i arbetssättet. Det gemensamma formuläret som använts har varit bra för att standardisera bedömningarna och formalisera arbetsprocessen. I kommunen bedömer man att antalet riskpersoner inte är fler än att man kan få god kännedom om dem. Brandskyddsåtgärderna behovsanpassas för olika individers risknivå. Att stärka brandskyddet för de identifierade personerna har flera positiva effekter. Den enskilde kan bo kvar i hemmiljön, kringboende utsätts inte för fara, och fastighetsägare får mindre egendomsskador. Totalt sett bedömer kommunledningskontoret att samhällsnyttan är högre än kostnaden. En av åtgärderna som satts in är så kallade lätt monterbara automatiska släcksystem. Vid flera tillfällen har släcksystemen aktiverats och därmed släckt den uppkomna branden i ett tidigt skede och förmodligen räddat livet på den boende.


Karlstadsregionens räddningstjänst och Karlstad kommun Karlstadsregionens räddningstjänst har arbetat med att stärka brandskyddet för sär- skilt riskutsatta individer sedan 2009. De stödjer arbetet med särskilt riskutsatta och individanpassat brandskydd inom sina medlemskommuner ( Karlstad, Forsha- ga, Kil, Munkfors, Grums, Hammarö ) och erbjuder sig att utbilda dem som möter riskutsatta personer dagligen och stödja dem gällande lämpliga brandskydds- åtgärder. De har en särskild person utsedd för arbetet och de utför även riktade utlåtanden i speciella fall. Det kostar ingenting att anlita räddningstjänsten för dessa rådgivningsuppdrag. Arbetet bygger på frivillighet och drivs genom infor- mation och uppmuntran. I Karlstad kommun gör hemtjänsten en riskinventering hos sina brukare. När risker upptäcks kontaktas chefen på hemtjänsten som i sin tur kontaktar kommunens säkerhetssamordnare/teknisk förvaltare säkerhet. Hembesök görs av säkerhetssamordnaren tillsammans med hemtjänsten och god man eller närstående. Tillsammans reder man ut vilken hjälp personen kan tänkas behöva. Vård- och omsorgsförvaltningen har tagit kostnaden för de åtgärder som genom förs. Säkerhetssamordnaren har mandat att beställa åtgärder och dessutom brukar anpassningarna göras snabbt. Om det behövs detektorakti- verat sprinklersystem samråder kommunen även med fastighetsägaren. Karlstad kommun har i dag 250 mobila släckenheter.


Bilaga 3 – För dig som vill veta mer Nacka kommun – Södertörns brandförsvarsförbund


Nacka kommuns tidigare enhetschef på äldreenheten initierade projektet ”Brand- förebyggande arbete i ordinärt boende”. Det var inte någon speciell händelse i Nacka som ledde fram till att projektet startade, utan enhetschefen engagerade sig i frågan utifrån sitt engagemang för trygghet och säkerhet för Nackas äldre. Projektet genomfördes i samarbete med Södertörns brandförsvarsförbund .


Storbritannien – Hampshire Rescue and Fire För 15 år sedan insåg räddningstjänsterna i Storbritannien att deras arbetsmodell var ohållbar. Antalet bränder ökade och dödsbrandstalen var höga. Räddnings- tjänsten ändrade fokus från att bara rycka ut när branden redan var ett faktum till att vidta mer brandförbyggande åtgärder. Brandlarmen har sedan dess minskat med 50 procent och dödsbrandstalen har gått från 15 omkomna per miljon invånare till fem. Hampshire Rescue and Fire såg tidigt ett samband i riskfaktorer mellan hälso-


risker och brandrisker, som kognitiv svikt, rökning, droger, alkohol, fysisk inaktivitet, fetma och ensamhet. De konstaterade också att risken att dö i brand var dubbelt så hög för personer över 65 år. Tillsammans med National Health Service startades ett samarbete. Räddningstjänsterna utför nu olika former av be- sök med riskreducerande syfte, exempelvis ”Safe and well”, hos äldre personer. De är också det sammanhållande navet och vägvisaren för ett mer omfattande samarbete mellan olika organisationer som verkar inom folkhälsoområdet. I Hampshire vill man att räddningstjänstens resurser ska bidra till ett tryggare sam- hälle, och utgångspunkten är utbildning och övningar för att stärka de äldres kunskap och fysiska förmåga. För att stärka de äldres fysiska förmåga har man iordningställt övningsstationer i räddningstjänsternas fordonshallar. Räddnings- tjänsten har även startat något de kallar ”STEER”, Safety Through Education and Exercise for Resilience, vilket innebär ”Säkerhet med hjälp av utbildning och övningar för förbättrad rörlighet”, som är ett aktivitetspaket bestående av tolv träffar á två timmar. Där får äldre med behov av förbättrade kunskaper och behov av fysisk aktivitet träffas för att utbildas och tränas. Både hel- och deltidsbrandstationer används som mötesplats.


DSB (Norges motsvarighet till MSB) och Helsedirektoratet (Norges motsvarighet till Socialstyrelsen) har tillsammans tagit fram en vägledning som ska vara till hjälp för kommunerna i deras arbete med brandsäkerhet hemma hos riskutsatta grupper. Vägledningen ”Samarbeid mellom kommunale tjenesteytere om brannsik- kerhet for risikoutsatte grupper” bygger på den offentliga utredningen ”Trygg hjemme” från 2012 samt rapporten ”Brannsikkerhet for risikoutsatte grupper”. Vägledningen, utredningen och rapporten finns på DSB:s webbplats: livsviktigsamarbeid.no


I vägledningen beskrivs även rättsfall där en kommun befanns skyldig på grund av brister i sitt stöd hos enskilda, se kapitel 3.3 i den norska vägledningen.


Bilaga 3 – För dig som vill veta mer För dig som vill läsa mer har vi samlat länkar till rapporter, dödsbrandsstatistik, filmer och liknande på MSB:s webbplats för stärkt brandskydd.


De som bor eller arbetar i en byggnad rankar ofta dess ljud- miljö som en av de viktigaste egenskaperna för välbefinnande. Boverkets byggregler BBR ( BFS 1993:57 med ändringar) stäl- ler ett övergripande funktionskrav på utformning av byggnader när det gäller skydd mot buller. Vid planering och uppförande av bostäder och lokaler måste man säkerställa att ljud från omgivningen, grannar och tekniska installationer inte stör de boende respektive verksamhetsutövarna. Det är som regel effektivast att åtgärda störande ljud (buller) med åtgärder vid själva ljudkällan, men av olika skäl måste man ofta inrikta sig på att hindra ljudspridning genom byggnaden. Boverket hän- visar i ett allmänt råd i BBR avsnitt 7 till några standarder som är avsedda att ge en mer utförlig vägledning för byggnadens bullerskydd. Det finns många goda exempel som visar att man kan nå de uppsatta ljudmålen med en rimlig säkerhet, om man har till- räckliga kunskaper och arbetar strukturerat. Det är vanligt att man sätter upp mål som går utöver BBR:s föreskrift för såväl bostäder som verksamhetslokaler, t.ex. att klara ljudklass B enligt svensk standard. Ljudkraven kan dock vara besvärliga att hantera. Orsaken är att de påverkar valet av många byggnadsdelar och konstruk- tioner, de berör olika aktörer i byggprocessen och de kommer in i flera skeden. Denna handbok är framtagen för att under- lätta för byggbranschens aktörer att bryta ned de övergripande föreskriftskraven i BBR och ljudkraven i standarderna till mer hanterliga delmål för respektive aktör. Delmålen kan underlätta en strukturerad och effektiv hantering under planering, pro- jektering och produktion och minska risken för fel, brister och onödiga kostnader.


Handboken kan vara ett hjälpmedel och en inspirationskälla, men kan inte åberopas för någon form av automatiskt godkän- nande av produkter eller utförande. I händelse det skulle fin- nas något i denna handbok som kan uppfattas stå i motsats till vad som står i lagar, förordningar, föreskrifter och allmänna råd, så gäller alltid dessa före innehållet i denna handbok. Arbetet med handboken har handlagts av Hans-Olof Karls- son Hjorth, med juridiskt stöd av Ulrica Lidfors och språk- granskat av Jenny Hellgren. Författare är Klas Hagberg vid WSP Akustik och Christian Simmons vid Simmons akustik & utveckling. Avsnittet om maximalnivåer från trafik baseras på underlag från Hans Jonasson vid SP Sveriges Tekniska Forsk- ningsinstitut. Ett antal aktörer inom olika byggföretag och SIS tekniska kommitté för byggakustik har bidragit med råd och synpunkter under arbetets gång. SBUF, Svenska byggbran- schens utvecklingsfond, har bidragit med finansiering av vissa delar. Vi tackar alla som har bidragit för denna hjälp.