två lag gipsskivor skruvade dikt an mot insidan av befintlig • regelvägg (med ett lag gips) kan ge upp till 4 dB förbättring av både R A och R A,tr två lag gipsskivor på fristående eller elastiskt infästa 45 mm • reglar och mellanliggande mineralull, som går fria från den befintliga väggen, kan ge upp till 10 dB förbättring. Om reglarna har styv kontakt med väggen kan man istället få en försämring vid låga frekvenser


byte av utvändig panel, komplettering av vindskydd med • 1-2 lag tunga skivor (i samråd med den fuktsakkunnige), kan ge upp till 4 dB förbättring av både R A och R A,tr


6.3.11 Undertak Ljudisolerande undertak utförs ofta med gipsskivor som hängs upp i någon typ av elastisk anordning, t.ex. akustikprofiler, glespanel på fjäderelement och liknande. Rätt utförda ger dessa en avsevärd förbättring av ljudisoleringen, men de är känsliga för kortslutningar (stomljudsbryggor). Infästning av tomrör, belysningsarmaturer mm måste förberedas så att taket förblir fritt rörligt mot bjälklaget. En enda felplacerad skruv kan ödelägga ljudisoleringen!


6.4 Riskfaktorer – tekniska installationer Anvisningar för installation av utrustning med roterande eller vibrerande enheter, t.ex. fläktaggregat, pumpar, kylmaskiner, tvättmaskiner, torkskåp, torktumlare, hissar, WC, köksutrust- ning m.m. behandlas i avsnitt 4 och ska ingå i tillverkarnas dokumentation. Vanliga brister, som leder till för höga ljudnivåer från bygg- nadens installationer, beror på att anslutningar eller upphäng- ningar görs på ett olämpligt sätt. Infästning mot lätta konstruk- tioner ska i princip undvikas helt. Extra skruv låser pendlad undertaksskiva mot bjälke. Källa: WSP


Stomljudsbryggor kan orsakas av elkablage och vattenrör, se avsnitt om väggar och flytande golv ovan. Vibrationsisolatorer som inte utformats korrekt ger för dålig fjädring, särskilt då de sätts mot eftergivliga underlag. Vibra- tionsisolatorernas nedfjädring under maskinens egentyngd ska vara rätt dimensionerad. Vanliga brister beror på att isolatorn inte placeras rätt eller att viktbelastningen i praktiken avviker från vad som förutsatts vid dimensionering. Det kan därför vara klokt att göra praktiska prover under montagetiden för att upptäcka och förebygga eventuella problem. Strömningsljud i ventiler och luftdon beror ofta på att tryckfördelningen inte stämmer med vad som har projekterats. Avstick till don eller radiatorer nära fläkt respektive cirkula- tionspump kan ge högre tryck än avsett. Ljuddata för radia- torventiler kan bestämmas enligt Nordtestmetod NT ACOU 101, man bör därför fråga leverantören om uppgifter och välja tysta produkter. Ljud från radiatorsystem beror ofta på att man


”Extra” kablar kläms mellan flytande golv och vägg. Kortling ger stomljudskontakt rör – vägg.


inte fått ut all luft ur systemet och man kan få s.k. kavitation av luftbubblor i vattnet i anslutning till ventilen. Man kan minska eventuella ljudproblem med hjälp av vakuumsugning av radiatorkretsen, förutsatt att ventiler m.m. klarar undertryck kortvarigt. Sidosprång i avloppsrör medför vibrationer från nedstör- tande vatten som alstrar ljud i styvt anslutna konstruktioner. (pendlar och stift). Avloppsrör i lätta material ger avsevärt högre ljud och vibrationer än i tunga material. Manövrering av vattenventiler ger s.k. slag-i-rör, som sprids som stomljud. Elastiska material mellan rörsvep och stomme bryter denna typ av ljudöverföring.


6.5 Riskfaktorer – ljudabsorption och efterklangstid Ljudabsorberande undertak, väggskivor, skärmar och textilier får olika ljudabsorption vid olika avstånd från väggar och tak. Detta beror på att luftspalten bakom absorbenten underlättar luftströmning genom produkten. Montering dikt an medför för de flesta produkter sämre ljudabsorption, men det finns pro- dukter som utformats särskilt för detta ändamål. Tillverkarna deklarerar ofta vilka ljudabsorptionsvärden som kan förväntas vid olika avstånd till stommen. Projekterade avstånd (bygg- handlingen) ska därför följas. Antalet ljudabsorbenter ska framgå av bygghandlingarna. En vanlig miss är att man inte beaktat de ytor som täcks in av hårda (ljudreflekterande) material, t.ex. där man ersatt ljudab- sorbenten med släta gipsskivor eller metallkassetter som bär installationer, skyltar, armaturer, detektorer m.m. Det är inte ovanligt att 20-40 procent av ljudabsorbenterna täcks eller ersatts, vilket medför underkännande vid granskning om detta inte har beaktats vid projekteringen. Det går oftast bra att sätta mindre föremål (10-20 cm breda) direkt i eller mellan ljudab- sorbenterna, utan att förlora någon nämnvärd ljudabsorption. Nedpendling av trummor och liknande (istället för montage dikt an) medför att ljudabsorbenterna exponeras för ljud. Ljudabsorbenter måste ha öppningar i ytan. Övermålning medför därför risk för att absorbenten förstörs helt. Perfore- rade skivor med ljudabsorbenten på baksidan kan strykas eller rollas tunt, men sprutmålning sätter igen öppningarna.


Montering av ljudabsorbenter i nedpendlade ”öar” med fri luftcirkulation mellan ovan- och undersida, medför att ljudabsorptionskoefficienter som bestämts för heltäckande skivor (eller med täckta kanter) inte kommer att stämma. Vid låga frekvenser får man en akustisk ”kortslutning” som ger lägre ljudabsorption. Vid mellanfrekvenser får man istället en förhöjning, på grund av att ovansidan också absorberar ljud. Hygieniska aspekter bör beaktas vid utformningen.


I rum med mindre mängd inredning eller stora parallella ytor finns risk för ”stående våg” och ”fladderekon” som uppfattas negativt av brukare. Detta behöver inte betyda att det är fel på de ljudabsorbenter som har monterats, inte heller att de har monterats på ett felaktigt sätt. Problemet kan bero på rumsut- formningen och inredningen, se vidare i avsnitt 4 och 7.7.


Verifiering, kontroll och redovisning av ljudklass Verifiering av projektering görs med beräkningar och erfar- enhetsmässiga bedömningar av de aktuella konstruktionerna. Verifieringen görs mot de fastställda bygghandlingarna, in- klusive förändringar som gjorts under produktionsskedet. Vid verifiering med beräkning tillämpas reglerna i SS 25267 och SS 25268 i alla utrymmen, utan avsteg:


”Verifiering med beräkning ska visa att valda konstruktioner medför att funktionskraven kommer att innehållas i eller mellan samtliga typer av utrymmen som omfattas av krav inom respektive bostad.”  Vid verifiering med beräkningar godtas alltså inte någon medelvärdes bildning mellan utrymmen inom en bostad, ej heller att avsteg görs från kraven (undantaget sådana avsteg och tillägg som förts in i programhandlingar och avtal och som inte strider mot BBR). Ingångsvärden för produkter och konstruktioner bestäms med metoder enligt avsnitt 5, inklusi- ve lämpliga säkerhetsmarginaler. Man bör hämta in detaljerad information om hur konstruktionerna har utförts i praktiken och räkna på möjliga avvikelser. Verifiering av funktion i färdig byggnad med beräkningar måste avse samma produkter och konstruktioner som har använts i byggnaden och måste kombineras med granskning av utförandet i byggnaden, se nedan. Beräkningar utan granskning av utförandet kan inte utgöra underlag för verifiering av funktion i byggnad eller utlåtande om ljudklass. Verifiering av produktion (granskning i byggnad) kan göras genom att granska produkternas märkning och dimensioner, täthetsprov samt en allmän okulärbesiktning av utförandet mot bygghandlingarna. Granskningen bör innefatta sådana detaljer i utförandet som är känsliga ur ljudsynpunkt. Det kan exempelvis handla om inverkan av otätheter eller otillräcklig samverkan i knutpunkter mellan stomelement som medför större flanktransmission än förväntat. (se avsnitt 4 och 6).


Verifiering av funktion i färdig byggnad med mätningar i byggnad görs enligt standardernas anvisningar. De standarder som anvisas för verifiering av ljudisolering och installations- ljud är relativt komplicerade att tillämpa och resultaten kan påverkas av förhållanden på mätplatsen. Vid mätning bör man ordna med bra mätförhållanden och kontinuerligt övervaka att varken sporadiska eller kontinuerliga bakgrundsljud påverkar mätvärdena. Exempelvis kan det vara svårt att skilja ut trafik- ljud från installationsljud eller ljud från verksamheter inom byggnaden. Mätningar som görs under produktionsskedet , i icke-färdig- ställda byggnader, kan ge värdefull information om de valda konstruktionerna klarar ljudkraven. Korrigerande åtgärder kan vidtas innan resterande delar av huset färdigställs. Men det är särskilt krävande att genomföra mätningar med god noggrannhet under de förhållanden som råder på en byggar- betsplats, och man riskerar att dra missvisande slutsatser av mätresultaten. Mätningar bör därför göras, när det inte pågår någon verksamhet på byggplatsen (helt tyst), med alla ytskikt, fönster, tamburdörrar och installationer på plats. Eventuella provisoriska tillstängningar av dörr-, fönster- och schaktöpp- ningar måste göras med tunga skivor som tätas effektivt mot stommen. Det är normalt fördelaktigt att basera verifieringen av ljudkraven på en kombination av beräkningar, granskningar av utförande och mätningar i byggnaden . Då kan eventuella avvikelser och brister dels upptäckas tidigare (och korrigeras till lägre kostnad), dels kan orsakerna till bristen redas ut. Vid verifiering med enbart mätning i färdig byggnad får man besked i sent skede om det uppstått en brist och orsakerna till bristen är ibland svåra att härleda. I de följande avsnitten ges en del praktiska tips som kan minska osäkerheter i mätningar och beräkningar.


Metod för mätning i byggnad (mellan rum): SS-EN ISO 140-4 I en jämförelsestudie för Nordtest 10 och i samband med in- terna utbildningar har ett antal mättekniker från olika företag studerats under sitt arbete. Granskningen har resulterat i några rekommendationer, som kan användas för att förbättra mät- noggrannheten:


mätutrustningen bör kontrolleras i god tid före mättillfället • , för att säkerställa korrekt funktion.


– Därmed undgår man en källa till onödig stress på mätplatsen, som kan leda till felaktiga beslut.  – Vid kontroll av givarnas känslighet med kalibrator ska mätvärdet jämföras med den nominella känsligheten enligt givartillverkaren eller mot en kalibreringslogg.


– Avvikelserna bör ligga inom 0,1-0,2 dB mot förväntade värden.  – Är de större bör inte analysatorns ingångskänslighet justeras utan att man först har förvissat sig om att både givare och kalibrator fungerar normalt


kalibrering, dvs. en kontroll av att utrustningen fungerar • normalt, ska göras såväl före som efter mätning .


– Om ett fel upptäcks får man möjlighet att spåra vilka tidigare genomförda mätningar som kan ha påverkats av defekter i utrustningen.


– Det är en fördel att kunna kontrollera givarna mot två kalibratorer, varav den ena behålls inne på företaget (referenskalibrator)


mätstandarderna ska finnas med på mätplatsen • .  – Det är svårt att komma ihåg alla instruktioner och regler som ska iakttas, särskilt om aktuell mätmetod inte används ofta.


avståndet mellan mikrofonpositionerna och mot rummets • begränsningsytor varieras för lite, särskilt avståndet till golvet .


– Det är väsentligt att standardens regler följs angående en bred och djup fördelning av mikrofonpositioner (svep) över hela rummets volym.


– Om man väljer att mäta enbart i en del av ett rum, t.ex. vardagsrumsdelen av ett kombinerat kök/vardagsrum, så ska alla parametrar avse endast detta utrymme (V, S, Lp, T)


vid manuell svepning bör mikrofonen placeras i en kort • bom, med vibrationsisolering av mikrofonen och klämmor för mikrofonkabeln.


– Handhållen mikrofon bör undvikas.  – En kontroll bör genomföras innan mätning, av att hela svepet kan genomföras utan att operatören behöver flytta på sig, eller att mikrofon eller kabel rör sig och alstrar störande ljud.


– Svepet ska genomföras i jämn hastighet och vara lika från gång till gång.  – ”Improvisering” av svepbanan leder till att vissa positio- ner får en högre viktning i rumsmedelvärdet och banan blir lätt kortare än avsett.


– Anvisningen i SS 25267 bilaga H med fyra jämnt för- delade mikrofonbanor i rummet är utformad för att ge ett systematiskt arbetssätt med god repeterbarhet


mätning med endast en högtalarposition och/eller ett • mikrofonsvep används ibland som en kompromiss, för att spara tid.


– Om mätvärdet ligger mer än 3 dB från ett krav kan en sådan översiktlig mätning möjligen ge användbara resultat, men ligger man närmare kravet bör mätningen genomföras helt enligt standard.


– Vid mätning ned till 50 Hz är två högtalarpositioner nödvändiga.  – Tidsåtgång och följdkostnader för utredningar som beror på undermåliga mätningar är av en helt annan storleksordning än den tidsbesparing som kan göras vid mätning.


– Rapportering av förenklade mätningar bör visa mycket tydligt att resultatet bestämts med en förenklad metod och inte med referens till de standarder som anges i SS 25267 eller SS 25268.  – Det räcker inte att skriva in det förenklade sättet att mäta som ”avvikelser från standard”,


högtalaren ska inte placeras för nära golvet • .


– Vid mätning neråt eller horisontellt ska högtalaren ställas upp på ett vibrationsisolerat stativ.


– Mikrofonstativet bör också vara vibrationsisolerat, särskilt om det ställs på ett tunt flytande golv (t.ex. parkett på foam),


högtalaren ska avge en jämn brussignal över alla • mätperioder, särskilt vid enkanalig mätning (mätning av sändarrum och mottagarrum görs i följd).


– Detta ska kontrolleras med jämna mellanrum och dokumenteras.  – Man bör undvika att låta högtalaren stå på mellan mätningarna, eftersom uppvärmning kan förändra känsligheten och därmed den akustiska uteffekten,


övervakning av signal/brusförhållandet i signalen bör • ske kontinuerligt under mätning, om möjligt gärna via medhörning av mikrofonsignalen i hörlurar.


– Vid manuellt svep bör analysatorn redovisa en tidssignal för mätperioden.  – Skillnader mellan maximalnivåer och ekvivalentnivåer för perioden är en indikator som kan visa om det inträffat någon störning.


– Att bara stänga av och sätta på bruset, och ”se om man har marginal till bakgrunden” är normalt inte tillräckligt för att säkerställa att mätningen ger ett korrekt resultat, särskilt inte om marginalerna till bakgrunden är små.


– Detsamma gäller visuell övervakning av ljudnivåerna på en liten instrumentdisplay, som inte visar tillräckligt tydligt att störningar har inträffat som påverkar slutresultatet.


– En störning med samma ljudnivå som mätsignalen ger 3 dB höjning, vilket kan visas som en 1 mm rörelse på displayen på vissa instrument – detta ger inte en tillräckligt säker övervakning.


vid efterklangsmätningar är det lämpligt att granska • efterklangsförloppen okulärt, särskilt vid de lägsta frekvenserna.


– Analysatorernas automatiska utvärdering av efterklangsförlopp och efterklangstider (regressionslinjens lutning) blir ofta felaktig vid låga frekvenser.


– Mätningar med s.k. deterministiska metoder enligt ISO 3382-1, t.ex. så kallade MLS (maximum length sequence) eller svept sinus, är avsevärt stabilare än metoden med avbrutet brus.


– En ökad medelvärdesbildning, och granskning av standardavvikelsen mellan individuella mätningar, ger en uppfattning om medelvärdets stabilitet. Så kallad baklängesintegrering (Schroederintegrering) ska bara göras av impulssvar. Vid efterklangsförlopp med avbrutet brus introduceras ett fel som leder till för långa efterklangstider. Men en rimlighetskontroll kan ändå göras av de lägsta frekvenserna med hjälp av baklängesintegrering, därför att man då jämnar ut efterklangsförloppet och underlättar utvärderingen. Så kallade ensemblemedelvärdesbildning av efterklangsförlopp med ett utökat antal fixa mikrofon- och högtalarpositioner ger också en utjämning av efterklangsförloppen.


bestämning av skiljearea och mottagarrumsvolym kan • skilja sig väsentligt mellan olika mätoperatörer.


– I Nordteststudien finns ett antal exempel. Standarden ISO 140-14 ger en del råd om hur man kan gå till väga i olika situationer, där geometrierna är komplicerade.


– Det viktigaste är att mätrapporten innehåller uppgifter om hur area och volym har bestämts, så att omräkning kan göras vid ett senare tillfälle om det är motiverat.  – Då begränsningsregeln är tillämpliga blir inte detta problem lika aktuellt


rimlighetskontroll bör göras av uppmätta ljudnivåer, va- • riationen mellan mikrofonpositionerna och den beräknade ljudisoleringen.


– I ISO 140-14 ges diagram för vilka variationer som kan anses normala med hänsyn till rumsvolym och efterklangstid i det aktuella utrymmet


– kontroll mot en överslagsberäkning enligt EN 12354, med hänsyn till de konstruktionstyper som avgränsar mätrummen.


mätoperatörer behöver återkommande tränings- och • utbildningstillfällen, även de mer erfarna. Mätföretagen bör säkerställa relevanta utbildningsinsatser inom sitt ordinarie kvalitetsarbete,


de tekniker som arbetar med att mäta ljudisolering bör • genomföra en riskanalys:  – vilka moment kan gå fel ute i fält,


– vad kan göras för att minimera risken för fel, respektive  – vad kan göras för att säkerställa att fel upptäcks och korrigeras?


Detta gäller hela kedjan av händelser till färdig rapport. Från riskanalysen kan förebyggande åtgärder inarbetas i mätruti- nerna på företaget


Beräkning (mellan rum): SS-EN 12354-1 I samband med Nordteststudien 10 och vid praktisk tillämpning av beräkningsmetoden i SS-EN 12354 i olika sammanhang, har några viktiga faktorer iakttagits som bidrar till att ge större noggrannhet i beräkningsresultaten: de verkliga förhållandena • måste approximeras med beräkningsmodellen.


– Det viktiga är då att modellen innehåller de viktigaste energitransportvägarna, inte att den ser ut exakt som i verkligheten.


– Oregelbundna knutpunkter ingår i EN 12354, men det saknas erfarenheter av hur representativa dessa är i praktiken.


– Konventionella T och X knutpunkter (mellan 3 respektive 4 plattor) har visat sig fungera väl i praktiska tillämpningar ingående konstruktioner och produkter ska vara väl doku- • menterade, i enlighet med avsnitt 5


beräkningsresultatens tillförlitlighet och dess • överensstämmelse med mätresultat en, är helt beroende av att utförandet i byggnad motsvarar de förhållanden som gällde då indata för konstruktionerna bestämdes.


– Inverkan av toleranser i utförandet bör beaktas genom att räkna med något försiktiga värden.  – Exempelvis är en pågjutning av ett förspänt bjälklag ofta något tunnare på mitten på grund av överhöjning


där man är osäker på hur en konstruktion eller en • knutpunkt fungerar när det gäller ljudtransmission, bör


modellen varieras för att det ska vara möjligt att se i vilken grad denna osäkerhet påverkar slutresultatet.


– Är känsligheten för osäkerhet i antagandet stor bör analysen kompletteras.  – Detta kan göras vad avser stomljudsbryggor, luftläckage och samverkan av konstruktioner som minskar flanktransmissionen.


– Riskkonstruktioner bör markeras på bygghandlingarna, så att utförandet motsvarar det som förutsätts vid beräkningarna


beräkningsmetoden underskattar transmission genom • knutpunkter mellan massiva och lätta element (t.ex. träbjälklag, lättbetong, tunna gipsblock, sandwichelement ).  Se avsnitt 4.4.2.


Mätning i byggnad (mellan rum): SS-EN ISO 140-7 Stegljudsapparater som används vid verifiering ska uppfylla krav enligt SS-EN ISO 140-6, -7 och -8 vilket bör bestyrkas med kalibreringsintyg från tillverkaren eller ett oberoende provningsställe. Mer information om kalibrering och vanliga fel på apparaterna redovisas i metodblad från SP (http://www- v2.sp.se/energy/acoustics/files/Stegljudsapparater.pdf). Det är vanligt att apparater som använts under en tid har för låg fallhastighet på hamrarna, för låg slagfrekvens och deformerade hammarhuvuden. Defekterna resulterar i lägre stegljudsnivåer, vilket ger ”bättre” mätvärden. Jämfört med en kalibrerad maskin kan skillnaden vara ca 1-2 dB. I samband med en ansvarsfråga är det en fördel för mätföretaget, att kunna styrka att apparaten uppfyller gällande krav och den bör därför vara kalibrerad.


Beräkning (mellan rum): SS-EN 12354-2 Förutom det som sagts under föregående avsnitt om luftljud, kan tilläggas att man bör räkna med att stegljudsdämpande material åldras något. Hårdnande material innebär att steg- ljudsdämpningen vid höga frekvenser minskar. Exempel på detta visas i rapporten till Byggkostnadsforum, se referens 2.3. När det gäller avgränsning av mottagarrummets volym, se avsnitt 4.4.2. Stegljusapparat fabrikat Bruel&Kjaer. Källa: SIS teknisk rapport 2007:15.


7.4 Ljudisolering mot trafik och andra yttre ljudkällor


Mätning i byggnad (in till rum): SS-EN ISO 140-5 I många fall kan en översiktlig kontroll göras av att ljudisoler- ingen är godtagbar, genom att mäta ljudnivåer i rummen under tiden trafikmängderna och andra förhållanden är representativa. Om nivåerna då är avsevärt lägre än kraven kan detta ersätta en komplett ljudisoleringsmätning enligt ISO 140-5 såvida inte boende eller brukare påtalat störande ljud. Om nivåerna är hö- gre än förväntat bör man säkerställa att ljud från installationer eller verksamheter inom byggnaden inte stör mätningen. Mät- ning av ljudisoleringen med högtalare enligt SS-EN ISO 140-5 är en tillförlitligare metod, eftersom man då själv kontrollerar ljudkällan och kan hålla en god marginal till bakgrundsljuden. I händelse av att brister konstateras vid mätning, bör man först granska alla tätningar och att konstruktionerna över- ensstämmer med bygghandlingarna. Täthet i drevning och fogning mellan karm och vägg inspekteras okulärt med avtagna foderlister. Även små sprickor i fogen ska åtgärdas. Tätning mellan fönsterbågar och karm kontrolleras med det så kallade pappersprovet, se avsnitt 4.6.1. Glastjocklek mäts med relevant utrustning eller så kan hela fönsterbågen vägas. Glas väger cirka 2,5 kg/m 2 /mm. Därefter kan det fastställas vilka konstruktioner som inte har tillräcklig ljudisolering med så kallade delisoleringsmätningar. Detta kan göras genom att tejpa mitt för fogar och tätlister, eller täcka för olika bygg- nadsdelar. Därefter mäts ljudisoleringen om och resultatet jämförs med teoretiskt beräknade värden. Observera, att täck- ningen ska begränsas till den del man vill kontrollera. Genom att ställa en mineralullsskiva mellan glasen och limma en tunn stålplåt mot innerglaset (med icke-hårdnande fotolim eller dubbelhäftande tejp) kan man avgöra om ljudisoleringen ökar som förväntat. Om inte, så beror bristen på andra faktorer än fönsterglasen. Tejptätning visar om lister m.m. fungerar som avsett. Mineralull och två lag gipsskiva som täcker hela föns- teröppningen inifrån, samt en skiva för uteluftsdonen, block- erar ljudtransmission genom öppningarna och visar om yt- terväggen fungerar som avsett. Mätning med intensitet enligt ISO 15186 är ett snabbt och relativt tillförlitligt sätt att värdera olika konstruktioners delisolering. Delisoleringsmätningar bör utföras av mätpersonal med byggakustisk erfarenhet.


Beräkning (mellan rum): SS-EN 12354-3, SS 25267 tabell C4 och bilaga D Verifiering görs mot det värde som man räknat med vid di- mensioneringen. Om fönstren har avsevärt förändrade dimen- sioner, eller flera fönster sitter tätt ihop, kan ljudisoleringen vid låga frekvenser bli lägre än de värden som angivits för ett provfönster med standardiserade mått. I ISO 14351 ges vissa indikationer på förväntade variationer. Vid mätning utomhus med ett antal fordonspassager som underlag kan medelvärden och standardavvikelser för maxi- malnivåer beräknas för aktuell tidsperiod. Se även avsnitt 4.5.4.


7.5 Ljudtrycksnivå på uteplats Mätningar görs enligt de förtecknade Nordtestmetoderna, se SS 25267 och SS 25268. Mätresultaten ska korrigeras mot de trafikmängder som gäller som årsmedelvärden. Det är dock lämpligt att mätningarna görs under representativa förhållan- den, vid normala trafikmängder, väderleksförhållanden mm. Enstaka händelser, t.ex. passerande fordon som uppenbart har högre ljudalstring än vad som är lagligt (bristfälliga ljuddäm- pare) bör undantas helt från mätserien. Vid beräkningar bör alla relevanta ingångsvärden ingå, t.ex. byggnaders form och läge, marktyper, trafikförhållanden för olika vägsträckningar. I den mån utformningen inte är fast- slagen är det lämpligt att göra alternativa modeller och se vad som påverkar slutresultatet. Det är önskvärt med en upp- skattning av osäkerheten i beräkningsresultaten med ledning av osäkerheter i såväl metoden (schablonvärde från tidigare studier) som osäkerheter i den aktuella modellen (specifik för projektet). Beräkningar: Nordiska beräkningsmodellen för trafikbuller (1996) eller Nord2000 (se SS 25268). Se vidare i avsnitt 4.5.4.


Det är ofta svårt att bestämma ljudnivåer från installationer med god noggrannhet. Bakgrundsljud från trafik och verksam- heter inom byggnaden stör mätningen. Man bör därför ordna så att mätningen kan övervakas, t.ex. genom att ha medhör- ning på mikrofonsignalen. Skillnaden mellan maximalnivå och ekvivalentnivå är stabil för många typer av installationer


och kan bestämmas för ett antal mätperioder. Enstaka avvikel- ser är en indikation på att mätningen har störts av en enstaka händelse. Medelvärdesbildning görs med fördel över ett större antal korta mätperioder. Samtidig mätning av vibrationer eller ljudnivå invid ljudkällan möjliggör att ovidkommande ljudstörningar kan separeras ut. Observera att SS-EN ISO 16032 (avsnitt 6.4) föreskriver att medelvärdesbildning av såväl ekvivalentnivåer som maximal- nivåer ska ske genom att upprepa mätningarna till dess antalet delmätningar är större än skillnaderna mellan delmätningarna. Ljud från strömmande vatten och roterande maskiner kan va- riera avsevärt mellan olika delmätningar. Medelvärdesbildning är nödvändig för att få stabila mätresultat som kan korreleras med de beräkningar som genomförs under projekteringsfasen. Det betyder dock, att enskilda mätningar kan få resultat som avviker från det uppmätta medelvärdet.


Luftljud – Mätning i byggnad (luftljud i rum): SS-EN ISO 16032, SS- EN ISO 10052 – Beräkning (överhörning mellan rum): SS-EN 12354-1 – Beräkning (ljudalstring i rum): SS-EN 12354-5


Nyman och Danielsson ger ett antal praktiska råd och enkla dimensioneringsregler i boken Ljuddimensionering av ventila- tionssystem  33 .


Stomljud – Mätning i byggnad (maskiners källstyrka): EN 15657-1 (laboratoriemetod) eller förslag till Nordtestmetod NT ACOU (förenklad fältmetod med stegljudsapparat), (utbredning) ISO 10848 – Beräkning (mellan rum): SS-EN 12354-5


Mätning av ljud från spolning i WC görs enligt SS-EN ISO 16032. Ljudtrycksnivå från WC-stol ska innehålla samma ljudnivåkrav som anges för installationer minskade med 5 dB.


33 Ljuddimensionering av ventilationssystem. H Nyman, S Danielsson. Förlag Formas (Byggforskningsrådet) www.formas.se Beteckning T11:1998. ISBN 54058155.


För stomburet ljud från som uppstår vid normal användning av WC kan den metod som beskrivs i Nordtest teknisk rapport 203 34 tillämpas (med vår översättning från engelska):


I avsnitt 7.5.3.4 i Nordtest Teknisk rapport 203  34 förslås en mätmetod enligt följande: Ett speciellt mätrör konstrueras med 750 mm längd och 36,8 mm innerdiameter, ett rör med 40 mm ytterdiameter och tryckklass PN6 borde vara lämpligt. Den ena ändan av röret försluts med en konisk gummipropp med största diameter 40 mm och minsta 34-35 mm. Proppens längd bör vara 35 mm. I mitten på proppen borras ett hål med diametern 5 mm. Röret monteras sedan med underkanten av proppen 1,0 m över vattenspegeln i toaletten och fylls sedan med vatten. Röret ska ta 20 s att tömma, och tiden kan justeras genom att trycka in alternativt dra ut proppen lite grann. Ljudtrycksnivån mäts i mottagarrummet under de 20 s det tar för röret att bli tomt. Det slutliga resultatet beräknas som ett energimedelvärde av tre på varandra följande rörtömningar. Figur 7.1 Ljudnivåer från vattentöm- ning i WC, från 1 m höjd över vattenspegeln.


34 Nordtest tec report 203. Measurements of the acoustical properties of buildings – additional guidelines. H. Olesen, Delta Akustik & Vibration, Århus 1992. ISSN 0283-7234. Tillgänglig på  www.nordicinnovation.net/nordtest.cfm


Det är väsentligt att genomföra hela den mätprocedur som anges i ISO 16032, avsnitt 6.4. Mätmetoden har provats praktiskt och följande delresultat illustrerar hur ljudnivån kan variera mellan enskilda delmätningar, se figur 7.1, där man varierat träffpunkten i vattenspegeln. Vid provning av ljud från tvättmaskiner som centrifugerar kan man belasta maskinen med en böjd stålplåt som fästs mot tvättrummans insida längs cirka 25-35 procent av trummans omkrets. Belastningens vikt bör vara cirka 0,3 kg för mindre maskiner och 1,0 kg för lite större fastighetsmaskiner (för gemensam tvättstuga), dock högst vad maskinen kan arbeta med, utan att eventuella överlastskydd löser ut eller det finns risk för skador på grund av obalanskrafter.


7.7 Efterklangstid och ljudabsorptionsarea Mätning i byggnad (efterklangstid i rum): SS-EN ISO 3382-2, SS 02 52 64 Se avsnitt 7.2 angående okulärgranskning av regressionslinjer till efterklangsförlopp.


Beräkning (efterklangstid i rum): SS-EN 12354-6, SS 25267 bilaga E Vid beräkning bör man vara observant på ljudabsorberande och ljuddiffuserande verkan av inredningen. I rum med min- dre mängd inredning eller stora parallella ytor finns risk för ”stående våg” och ”fladderekon” som uppfattas negativt av brukare. Beräknade värden som baseras på helt diffusa ljudfält kommer att ge kortare efterklangstider än jämförande mät- ningar. Instruktioner om åtgärder finns i SS 25268. Vid granskning i byggnad bör man vara observant på följande:


att ljudabsorbenter sitter på föreskrivet avstånd och är av • rätt typ att tilläggsmaterial på baksidan av ljudabsorbenterna är • korrekt monterat


att den area som täcks av ljudabsorbenter motsvarar vad • som har föreskrivits (avräknat täckande föremål bredare än 10-20 cm som monterats dikt mot absorbenten, eller


ersatt denne, t.ex. belysning, kylbafflar, skyltar, givare och luftdon.) att byggmaterial, möbler och övrig inredning motsvarar • vad som har föreskrivits


Bygg barnsäkert i byggnader på tomter och i utemiljon

I vårt samhälle fäster vi stor vikt vid att värna om barns liv, hälsa och rättigheter. Barn är speciellt utsat- ta för olycksrisker genom att de inte har samma möj- ligheter och förmåga att skydda sig som vuxna. För byggd miljö finns särskilda regler i Sverige som syftar till att förebygga att barn skadas genom olycksfall. Enligt den barnsyn som Sverige har antagit genom att ratificera FN:s barnkonvention är barnet en kompe- tent individ med egna rättigheter som har rätt till liv och utveckling men också till skydd och trygghet. Det betyder att samtidigt som de miljöer barnen vistas i ska vara säkra och trygga behöver de också innehålla sådana utmaningar som spännande miljöer kan ge.


Den här boken är en revidering och utveckling av Boverkets handbok Barnsäkerhet i byggnader från 1996. Liksom den tidigare handboken handlar denna om hur vi kan planera, utforma och underhålla bygg- nader och deras närmaste omgivningar så att barn kan leva och utvecklas utan att skadas. Boken ger exempel på hur byggnader och utemiljö kan utformas barnsäkert samtidigt som barnets rättigheter tillgodo- ses.


Barnsäkerhet är en viktig fråga för många parter. Statistiskt underlag över skadade och döda barn och ungdomar har varit ett verksamt medel till förebyg- gande åtgärder. Ett gemensamt arbete och synsätt där varje myndighet och aktör verkar inom sitt område har lett till att antalet dödsolycksfall bland barn minskat väsentligt. Boverket som är en central förvaltnings- myndighet för frågor om byggd miljö och fysisk pla- nering har som uppgift inom sitt verksamhetsområde att verka för en ökad kunskap hos kommuner, statliga myndigheter och andra berörda i frågor som myndig- heten handlägger.


Maria Nordström, Stockholms universitet, har skrivit kompletterande texter och tillsammans med Sofia Lin- dén, Boverket, bearbetat innehållet.


Boken vänder sig till dig som är projekterande arkitekt, byggnadsingenjör, byggare, planerare eller tjänsteman på regional eller kommunal nivå, politiker, fastig- hetsägare eller förvaltare men också till en intresserad allmänhet. Boken syftar till att vara ett praktiskt stöd vid utformningen av bostäder och byggnader inklusive utemiljön med barnsäkerhet som huvudfokus.


Boken innehåller två huvuddelar. Den första delen fokuserar på vårt regelverk kring utformning av barn- säkra miljöer och den andra innehåller mer idémässiga och resonerande texter.


Inledningsvis beskrivs typiska skadebilder och skade- situationer och därefter presenteras de regler som styr utformning av nya byggnader. Sedan behandlas hur äldre byggnader kan förbättras ur barnsäkerhetssyn- punkt och hur utformning av utemiljö kan göras där behovet av en säker miljö ska kombineras med barnets behov av fysiska utmaningar.


Del två, idéavsnittet, innehåller exempel på hur frågor kring säkerhet kan kommuniceras till barn och unga. Till slut ges exempel på några försök att förverkliga en barnpolitik som tar hänsyn till barnsäkerhet och barns inflytande i byggande och fysisk planering.


Planering av trafikmiljön och utomhusmiljön tas upp utifrån de konsekvenser den har för barns möjligheter att kunna röra sig fritt utomhus i bostadens närhet. Boken behandlar inte riskerna för att barn skadas av möbler, leksaker eller andra lösa föremål i byggnader.


Ett omfattande säkerhetstänkande har vuxit fram i det moderna samhället och medvetenheten om risker av olika slag ökar. Men samtidigt som vi lär oss hantera vissa risker uppstår nya. Vår livsstil ändras kontinuer- ligt och påverkar vårt sätt att leva. Nya sätt att leva på- verkar också våra risk- och säkerhetsperspektiv. Stat- liga insatser för barns säkerhet och utveckling har gett viktiga resultat – olycksfallen och skadorna bland barn har kraftigt minskat. När det gäller barnadödlighet till följd av skador är Sverige det land i världen som i dag har det lägsta antalet döda. Men skador är fortfarande den främsta dödsorsaken bland barn. Det förebyggan- de arbetet behöver därför fortsätta. Det behöver också utvecklas så att nya grupper omfattas och kan nås på alla de olika platser och miljöer, där barn och ungdo- mar i dag lever och är aktiva. Att barnet dessutom har egna rättigheter får konsekvenser för hur arbetet ska bedrivas.


Barn med funktionsnedsättningar För alla barn betyder vistelse och lek utomhus frihet. För barn med funktionsnedsättningar är denna frihet särskilt viktig, eftersom de vistas mycket inomhus och är beroende av vuxna för att komma ut. På lekplatsen kan de möta andra barn och få möjlighet att leka.


Barn med funktionsnedsättningar har inte samma möjligheter att pröva de utmaningar som lockar andra barn men också de vill och kan pröva det okända och spännande när de leker utomhus. För att barn med funktionsnedsättningar ska kunna göra detta på ett både utmanande och tryggt sätt ställs stora krav på ut- formningen av lekplatsen och utemiljön. Det handlar om fysisk tillgänglighet men också social tillgänglighet och trygghet. Som framhålls i rapporten Mer åt fler på lekplatsen: Bra lekplats för barn med funktionshinder blir bättre lekplats för alla så finns det många sätt att utforma platser utomhus för funktionshindrade barns lek, även om mycket hittills är oprövat.


Barn och unga utforskar aktivt sin omvärld


Barn får kunskap om omgivningen när de lär sig hantera intryck från den. Den här kunskapen kan ingen ge barnen utan de måste själva tillägna sig den.


Alla barn utforskar  sin fysiska omgivning. Platsen själv och utrym- met stimulerar barn till olika sorters aktiviteter. Varför är fysisk miljö – inom- och utomhus – så viktig för barn? Ett bra svar på den frågan är att barn utvecklas genom att undersöka vad som finns i deras närhet. Vi ser hur det lilla barnet stimuleras av intryck från omvärlden och lär sig känna igen dessa intryck. En kunskap byggs efter hand upp genom interaktionen med omvärlden.


Barnet får kännedom om sig själv och sin egen förmåga att hantera omvärldsintryck genom att utforska. För att kunna reagera på händelser i omgivningen och exem- pelvis förstå vad risker innebär, måste barn skaffa sig erfarenhet. Men ett barn kan inte genom att skaffa sig erfarenheter klara av att göra bedömningar som ligger utanför dess egen mognadsnivå. Trafikforskningen visar tydligt att barnet behöver uppnå en viss ålder för att klara av vissa situationer.


Barns beteendemönster visar att de först utforskar sin närmaste fysiska omgivning. Sedan uppmärksam- mar de platser allt längre bort. Det är många år under uppväxttiden som den fysiska miljön dominerar deras upplevande. Först i tonåren framträder ett annat, mera socialt, omvärldsintresse. Då träder samtidigt den fy- siska och sinnesorienterade hållningen till omvärlden i bakgrunden.


Barns rörelsefrihet begränsas av villkor i den fysiska omgivningen liksom av de begränsningar som föräldrar och andra vuxna ålägger barnen. Barn och unga har inte obegränsad rörelsefrihet utan är beroende av familjens sätt att leva, bostadsförhållanden, miljöns kvaliteter och begränsningar samt vuxnas syn på och värderingar av barns rörelsefrihet. Dessa olika begränsningar ändras med skiftande sociala, kulturella och historiska situa- tioner. Med den stora andelen svenska barn med olika bakgrund, som finns i dag, är det viktigt att tänka på att barn – och deras föräldrar – kan ha mycket olika inställ- ningar till och värderingar av att vistas inom- och utom- hus och uppfattar inomhus- respektive utemiljö som olika stimulerande och säkra.


Barn vistas inomhus I likhet med barn i många andra länder vistas barn i Sverige allt mer inomhus. Inomhusmiljön är attraktiv för många barn, därför att det finns plats för barn inom- hus och där finns leksaker, apparater och maskiner, som lockar barn att stanna inne. En del föräldrar ser barns vistelse inomhus som en trygghet och ett bra och enkelt sätt att skydda barn mot en farlig och okontrollerbar miljö utomhus. Frågan är om barn därmed begränsas i sin utveckling


En annan viktig fråga är hur de kvaliteter, som barn finner inomhus, kan jämföras med dem de upplever ut- omhus. Föräldrar väljer olika miljöerfarenheter för sina barn. En del föräldrar väljer att låta sina barn gå på för- skola med utomhusprofil; andra föräldrar väljer förskola där barnen tillbringar mesta tiden inomhus. På alla de olika platserna – inom- och utomhus – finns möjligheter till erfarenheter för barn liksom också olika slags risker.


Aktiva barn på många platser Barn och unga är aktiva i många sammanhang och på många platser. Viktiga platser under barndomen är i dag förutom hemmet och den egna bostadsgården, dagis-, fritids- och skolgården också parklekar, bibliotek, fri- tidslokaler och köpcentra samt vägarna dit. Man beto- nar i dag betydelsen av att barn är fysiskt aktiva för sin hälsa, sitt välbefinnande, kreativitet och för sin sociala, fysiska och mentala utveckling. Hälsan och välbefin- nandet under barndomen är viktiga ur ett långsiktigt perspektiv, eftersom de får konsekvenser för individens hälsa som vuxen.


I den täta stadsmiljö, där många barn växer upp och majoriteten av alla barn kommer att växa upp i fram- tiden, finns allt mindre plats utomhus för barn att leka och vistas på under den fria tiden efter förskola och skola. Det är inte längre självklart med skolgårdar och lekplatser i bostadens grannskap som det var i de flesta uppväxtmiljöer för barn fram till början av 2000-talet. I den pågående diskussionen om barnens plats i staden lämnar politiker och stads- och bostadsplanerare ännu frågan om barns och ungas plats utomhus i nya bo- stadsområden obesvarad.


Barns undersökande och utforskande aktiviteter gentemot sin omgivning är intimt förknippade med omgivningens tillgänglig- het liksom med dess karaktär och kvalitet. Vuxnas närhet ger barn säkerhet, något som särskilt små barn behöver och tar för givet.


Men barn strävar efter att hantera okända situationer på egen hand. Barn, som medvetet söker utmaningar, förstår ofta att det finns risker förknippade med dessa utmaningar och de kalkylerar vanligtvis vilka risker olika utmaningar innebär. Det är viktigt att skilja mellan okalkylerade risker respektive utmaningar. Okalkyle- rade risker – sådana som barn inte förutser och har kontroll över – är farliga situationer, som barn behöver hjälp att uppmärksamma och hantera eller eliminera så att de inte drabbas av dem.


Barn leker alltid och överallt. Leken är nödvändig för barnets utveckling och utvecklar barnet socialt och fysiskt. Att leka är ett sätt att utforska tillvaron och lära sig att behärska den. Lek och rörelser är intimt förknippade och nästan varje lek är rörelse. Barnets rörelseförmåga och motoriska förmåga hör ihop med och utvecklas i takt med att barnet växer. Behovet av att springa, hoppa, kasta, hänga, gunga, klättrar och rutscha ska tillgodoses nära bostaden. Hela bostaden och bostadsområdet bör vara barntillåtna och utfor- made med hänsyn till barnets lek.


Barn söker sig ofta till spännande platser. De vill pröva sin förmåga i rörelse och lek och lära sig nya moment och tar då också egna risker. Det är skillnad mellan att ta en medveten risk och att utsättas för en fara som man inte uppmärksammar eller förstår. Det är omöj- ligt att bygga bort alla risker i miljön, men det gäller att bygga så att farorna signaleras och blir så tydliga att också barnen uppfattar dem och blir medvetna om riskerna.


Barnets aktiviteter förändras med åldern. Olycksfalls- mönstret följer barnets olika utvecklingsstadier. Vad som är säkert för det äldre förskolebarnet kan vara en risk för ettåringen.


Den främsta dödsorsaken bland barn över ett år är skador på grund av olycksfall. Varje år dör ungefär 80 barn i åldern 0–14 år i Sverige efter att ha skadats i en olycka. För barn i förskoleåldern är det främst olyckor i hemmet och i fritidssituationer, ofta drunkning, som är den största orsaken till dödsolycksfall. Flertalet av de äldre barnen omkommer i trafiken.


Det finns ingen heltäckande statistik över hur många barn som skadas varje år. Men en uppskattning visar att bortåt 65 000 barn i åldern 0–17 år skadade sig så svårt att de uppsökte en akutmottagning eller jourcen- tral (medelvärde åren 2003–2005).


Gruppen små barn, upp till fem år, är helt domine- rande när det gäller antalet skadefall.


I olika åldergrupper förekommer delvis olika typiska olyckshändelser. Inne i bostaden skadar sig de minsta barnen (0–3 år) ofta vid fall från möbler och i trappor. Andra vanliga olycksorsaker är förgiftningar, insekts- bett och brännskador. De lite äldre barnen (4–6 år) skadar sig också ofta vid fall, nu också från lekredskap. Klämskadorna ökar i den här ålderskategorin. Barn i åldern 4–6 år är mer rörliga och vistas mera utomhus. Därför ökar andelen skador som uppstår utomhus.


För barn i åldrarna 7–12 år har skolan och idrottsplat- sen tillkommit som platser för aktivitet och där, liksom på vägen till och från dessa platser, inträffar olyckor. Skadorna fördelar sig ungefär lika mellan hemmet/ bostadsområdet och idrotts- och sportplatserna. Fall- skador är vanligast bland flickor, medan kläm- och skärskador är vanligast bland pojkar.


Tonåringar, 13–17 år, skadar sig främst på sport- och idrottsplatser samt i trafiken i cykel- och moped- olyckor. Fall och kollisioner är vanliga olycksorsaker. I hemmen skadas de inte lika mycket som yngre skol- barn gör.


Flickor och pojkar beter sig olika och uppfattar utma- ningar på olika sätt. Upp till 13 års ålder skadas pojkar generellt oftare än flickor (till följd av olycksfall) men omfattningen varierar med typen av skada. Också en- ligt självrapporterade skador från 11–15 åringar skadar pojkar sig oftare än flickor. Idrottsskador är särskilt vanliga bland pojkar i 15-årsåldern.


De vanligaste olyckorna, som medför skador på barn, inträffar i samband med fall, instängning, att barn skär sig, att de förgiftas, får etsskador, blir klämda, brända eller när de kommer i kontakt med elektricitet.


Fallskador Fallolyckor är den vanligaste typen av olycksfall bland små barn. Balkonger, fönster och fönsterdörrar utan tillräckliga säkerhetsanordningar innebär stora risker för att barn ska falla ut och skadas. Ett litet barn som lutar sig ut genom ett öppet fönster kan lätt falla, efter- som barnets huvud är tungt i förhållande till kroppen.


Instängning Olyckor har inträffat när barn tagit sig in i exempelvis frys- och kylskåp, kylrum eller bastur, blivit instängda och inte kunnat öppna dörren inifrån.


Skärskador Många svåra skärskador har inträffat när barn faller mot glas i dörrar eller fönster. Småbarn skär sig ibland på knivar och andra vassa föremål som förvaras lätt åtkomliga.


Förgiftningar och etsskador Antalet förgiftningar som leder till dödsfall har minskat men tillbuden är många. Förgiftningarna och tillbuden är vanligast i åldern ett till två år, när barnet börjar krypa och gå och kan nå mediciner och kemiska pro- dukter, som glömts framme eller placerats oförsiktigt i kök, sovrum och badrum. Maskindiskmedel och ren- göringsmedel kan ge svåra etsskador.


Klämskador Skåp, spisar, diskmaskiner och annan inredning som inte är ordentligt fastsatt kan välta och ge svåra klämskador när barnet ställer sig på luckan eller klätt- rar på skåpet. Entrédörrar, hissdörrar och innerdörrar kan ge klämskador, speciellt på fingrar.


Brännskador och skållningsskador Allvarliga brännskador är vanligast hos barn som är ett halvt till två år gamla. I den åldern vill de utforska och pröva allt i sin hemmiljö. De allvarligaste brännskador- na sker vid bränder men de vanligaste brännskadorna hos små barn är skållskador, som orsakas av hett vat- ten, te, kaffe eller soppor. Brännskador av heta föremål kan ge svåra vävnadsskador. Dåligt planerade kök, spi- sar och ugnar med otillräcklig säkerhet innebär risk för att barn ska bränna sig. Heta värmeradiatorer och hett vatten kan också ge brännskador.


Elskador Skador av elektricitet är inte så vanliga men om barn råkar ut för dem  kan de ge upphov till allvarliga skador, bland annat brännskador och hjärn- och andra nerv- skador. Det har hänt olyckor, när barn sticker in ledan- de föremål i eluttag eller leker med trasiga sladdar.


Olyckor utomhus Mer än hälften av de olyckor som barn som är unge- fär fem år och äldre råkar ut för sker utomhus. Dessa olyckor ger i allmänhet svårare skador. De är ofta fall från lekredskap och träd, eller inträffar vid lek och spring, cykling, vinterlekar och bollekar. Små barn kan också drunkna i vattensamlingar och diken nära hem- met.


Äldre barn utökar sitt revir och söker sig längre bort från hemmet. Olycksfall inträffar ibland vid lek i grus- tag, dammar, på byggarbetsplatser, i tunnlar eller vid klättring på tågvagnar och i andra miljöer som inte är avsedda för barnen.


Olyckor i trafiken Trafiken innebär en stor olycksrisk för barnen. Trafik- olyckorna ger i allmänhet svåra skador. Många olyckor och tillbud bland yngre barn händer när de leker i när- heten av hemmet.


En vanlig typ av olycka är att barn rusar ut i trafiken vid springlekar, bollekar och vinterlekar. En del olyckor inträffar när barn släpps ut på egen hand i trafiken på väg till exempelvis lekplatser. Bland barn i skolåldern är cykelolyckorna vanliga.


Små barn är inte medvetna om riskerna med trafiken, kan inte uppfatta och förstå trafikens rörelser och kan heller inget skydda sig mot farorna.


Olyckor i skolan Varje år skadas många barn i skolan. Bland de yngre eleverna sker olyckorna ofta på rasterna ute på skol- gården, när barnen leker och springer. En del olyckor beror på våld mellan barnen eller att lek övergår i våld. De olyckor som ger svårast skador är fall och i situatio- ner då våld är inblandat.


Barn, som medvetet söker utmaningar, förstår ofta att det finns risker förknippade med dessa.


Någon samlad lagstiftning som reglerar barnsäkerheten i den byggda miljön och utomhusmiljön finns inte i Sverige. Flera myndigheter ansvarar för barnens miljö. Lagar och andra bestäm- melser om skydd mot olycksfall finns inom en mängd olika om- råden och avser olika risker i miljön och användningen av olika produkter. Tack vare samarbetet i dag mellan statliga myndigheter sprids kunskapen om de olika lagarna och bestämmelserna i hela samhället.


De lagar och föreskrifter som främst berör barn- säkerhetsfrågorna i byggnader och på tomter är följande: • Plan- och bygglagen (2010:900), PBL • Boverkets Byggregler, BBR (BFS 2011:6) • Ordningslagen (1993:1617), OL • Produktsäkerhetslagen (2004:451), PSL • Arbetsmiljölagen (1977:1160), AML • Elsäkerhetsverkets författningssamling, ELSÄK-FS (2008:1)


Utformning av bostäder och byggnader För att värna om barns säkerhet och hälsa är det viktigt att bygga och förvalta bostäder och andra byggnader så att riskerna minimeras för barn att skadas. Lika vik- tigt är att ägna omsorg åt den närmsta omgivningen utanför byggnaderna. Små barn är inte medvetna om alla risker i närmiljön och kan inte uppfatta och förstå farorna. Deras förmåga att skydda sig vid olycksfall- stillbud är mycket begränsad. De allra yngsta barnen har en kroppsbyggnad och ett rörelsemönster, som gör att de är särskilt utsatta för risker. Bostaden, bostads- miljön och andra miljöer, där små barn vistas, ska där- för ägnas särskild uppmärksamhet.


Men ensidigt så kallat säkra miljöer är inte attraktiva eftersom de inte erbjuder de utmaningar barn söker för att utvecklas. Barnet drivs då att söka spänning på andra platser. Säkerhet och lek måste gå hand i hand!


Så för att utvecklas och tackla olika faror måste barn få möta utmaningar i sin miljö och lära sig hantera dem under vuxen vägledning i sin egen takt. Denna insikt har befästs av den forskning och beprövade erfarenhet som presenteras i denna skrift.


Regelverket Bygglagstiftningen ställer krav på att byggnader och tomter ska utformas så att risken för olycksfall be- gränsas. Kraven gäller när man bygger nytt. När man bygger till befintliga byggnader, när man ändrar eller bygger om befintliga byggnader måste avvägningar göras för varje enskilt objekt avseende vilka krav som ska ställas. Det finns också krav på att byggnader och tomter ska underhållas så att de ursprungliga egenska- perna bibehålls. I Boverkets byggregler (BFS 2011:6), BBR, finns tillämpningsföreskrifter och allmänna råd om bland annat säkerhet i nya byggnader, tillbyggna- der och på tomter.


Särskilt höga krav ställs på utrymmen i en byggnad där barn kan vistas. När man i BBR använder uttrycket ”utrymmen där barn kan vistas” menas sådana rum eller utrymmen där barn i förskoleåldern ska kunna vistas  utan ständig tillsyn av vuxna. BBR innehåller också exempel på vad som menas med sådana utrym- men. Det handlar framförallt om bostäder men också om gästrum i  hotell, utrymmen i förskolor, på barna- vårdscentraler, i bibliotek, på köpcentrum och andra likande lokaler.  I BBR är kraven uttryckta som funk- tionskrav. Med funktionskrav menas att det i bindande föreskrift anges vilken egenskap som ska uppnås. Väg- ledning till hur det är lämpligt att uppfylla kravet ges i de allmänna råden. Det finns möjlighet att välja andra lösningar än de som anges i rådstexten. Om man väljer att inte göra på det sätt som anges i det allmänna rå- det ska man kunna visa att den tvingande regeln ändå uppfylls. Inom den europeiska gemenskapen pågår ett arbete med att samordna innehållet i olika standarder som används som hjälp för att visa att ett visst krav är uppfyllt.


Byggherren har ansvaret för att byggnaden blir utfor- mad så att kraven på säkerhet uppfylls. Fastighetsäga- ren ansvarar för att säkerheten bibehålls under bygg- nadens brukstid. Byggnadsnämnden utövar tillsyn.


Samordning mellan olika intressen och behov


De allra yngsta barnen har en kroppsbyggnad och ett rörelsemönster som gör att de är särskilt utsatta för risker.


Flera olika behov behöver ofta tillfredsställas samtidigt. I en del fall kan det som är bra för barnens säkerhet innebära att det blir svårt att uppnå annat som också måste tillgodoses. Till exempel kan kravet på fönster- spärrar stå i konflikt med behovet av att enkelt kunna öppna fönster som en person med nedsatt armstyrka har. Detsamma gäller utformningen av återvinnings- containrar där storleken på inkastöppningarna behö- ver vara små för att barn inte ska klättra in men stora för att göra det enkelt att slänga skräp.


I viss utsträckning är det en fråga om teknisk utveck- ling att hitta lösningar men det finns också ett ansvar hos den som väljer en viss produkt att försöka se till så att den kan fylla flera olika behov.


Mycket av det som är av betydelse för barnsäkerheten är detaljer som ofta inte syns på ritningar eller i be- skrivningar. Vassa kanter, ojämnheter i golvet eller de- lar som sticker ut eller är i vägen kan vara oplanerade och farliga detaljer. Vid modernt byggande används ofta förtillverkade komponenter. Stora passmåner kan ibland medföra springor och glipor mellan materialen. Detaljer som dörrfoder, golvlister, fönsterbänkar och radiatorer liksom räckenas avslutning måste ägnas stor omsorg. I utrymmen där barn vistas är det särskilt viktigt att tänka på detaljmåtten. Till exempel bör öpp- ningar i intervallet 100–230 mm undvikas, på grund av risken för att barn kan fastna med huvudet.


För att uppfylla det krav på säkerhet vid användning som anges i 8 kap. 4 § första stycket 4 plan- och bygglagen (2010:900) ska ett byggnadsverk vara projekterat och utfört på ett sådant sätt att det vid användning eller drift inte innebär en oacceptabel risk för halkning, fall, sam- manstötning, brännskador, elektriska stötar, skador av explosioner eller andra olyckor. (3 kap. 10 § PBF (2011:338)


Byggnader ska utformas så att risken för olyckor såsom fall, sammanstötningar, klämning, brännskador, explo- sioner, instängning, förgiftningar och elektriska stötar begränsas. (avsnitt 8:1 BBR)


Belysningen i kommunikationsutrymmen ska utformas med sådan styrka och jämnhet att personer kan röra sig säkert inom byggnaden. (avsnitt 8:21 BBR)


I bostadslägenhetens närhet ska det finnas rum för för- varing av barnvagnar, cyklar, utomhusrullstolar, rollatorer och liknande. (avsnitt 3:23 BBR)


Från entrén eller hallen leder ofta många dörrar till olika rum. Dörrplaceringar och dörrslagningar bör projekteras så att dörrbladen kan slås upp utan risk och så att de inte är i vägen när de står öppna.


I hallen i förskolan och skolan samlas många barn samtidigt. Det är viktigt att det finns svängrum, så att man slipper trängas och knuffas. Inredningen behöver vara utformad så att barnen kan hålla ordning på sina kläder, skor, sin väska och sin cykelhjälm. Fria gavlar vid till exempel kapphyllor kan vara svåra att upptäcka och kan därför behöva förses med skydd eller utformas så att man lätt uppmärksammar dem.


Mycket av det som är viktigt för barnsäkerheten är detaljer som inte syns på ritningar; vassa kanter eller delar som sticker ut kan vara farliga.


Trappan blir säkrare med dagsljus och bra belysning. Det är viktigt att man tydligt kan se var trappan börjar och slutar.


Utvändiga trappor kan lätt bli hala av regn, snö och is. Tak över trappan liksom sträv beläggning gör trappan mindre hal och ökar säkerheten.


Trappans lutning, form och längd och måttförhållan- det mellan trappstegets höjd och djup i gånglinjen, det så kallade stegdjupet, är viktiga för säkerheten. Rörel- sen i gånglinjen bör vara naturlig med bekväm lutning. I en U-formad trappa eller en trappa med raka halv- plan och ett vilplan har man inte så hög fallhöjd.


Trappor och ramper i eller i anslutning till byggnader ska utformas så att personer kan förflytta sig säkert. ... Trap- por, ramper, balkonger och dylikt i utrymmen där barn kan vistas, ska utformas så att risken för barnolycksfall begränsas. (avsnitt 8:232 BBR)


För att trappan ska få en säker utformning bör man ta hän- syn till trappans lutning och längd samt måttförhållandet mellan trappstegens höjd och djup. Lutningen i gånglinjen bör inte ändras inom samma trapplopp. Enstaka trappsteg med avvikande höjd bör inte förekomma. Där det inte går att undvika bör trappstegen tydligt markeras. Stegdjupet i trappor bör vara minst 0,25 meter, mätt i gånglinjen. Trappor som är bredare än 2,5 meter bör delas i två eller flera lopp med räcken eller ledstänger. Trappor, utom i småhus och inom enskilda bostadslä- genheter i flerbostadshus, bör förses med kontrastmar- keringar så att personer med nedsatt synförmåga kan uppfatta nivåskillnaderna. En trappas nedersta plansteg och motsvarande del av framkanten på trappavsatsen vid översta sättsteget i varje trapplopp bör ha en ljushets- kontrast på minst 0.40 enligt NCS (Natural Color System). Markeringarna bör göras på ett konsekvent sätt inom byggnaden. Trapplanen bör ha minst samma bredd som trappan. Dörrar på trapplan bör placeras så att det inte blir svårt att passera. I flerbostadshus bör trapplan vara minst 1,5 me- ter djupa. Inom enskilda bostadslägenheter bör trapplan vara minst 1,3 meter. Vangstycken, socklar, räcken, ledstänger och dylikt bör inte på någon sida inkräkta mer än högst 100 mm på trapploppens bredd. Avståndet mellan begränsningsväg- garna och trapploppens sidor bör vara högst 50 mm. Öppningar mellan plansteg i trappor bör vara högst 100 mm. I bostadslägenheter bör trappor vara utformade så att grindar kan monteras i trappans övre och nedre del. (avsnitt 8:232 BBR)


Trappans lutning, form längd och måttförhållanden är viktiga för säkerheten.


Räcken i trapplopp bör vara minst 0,9 meter höga. Om en öppning vid sidan av ett trapplopp är större än 0,4 meter i båda längdriktningarna och våningshöjden är mer än 3,0 meter, mätt från golv till golv, bör räcket vara minst 1,1 meter. Räcken på trapplan inom den enskilda bostadslägenhe- ten bör vara minst 0,9 meter höga. Om våningshöjden är mer än 3,0 meter, mätt från golv till golv, bör räcket vara minst 1,1 meter. Räcken på trapplan utanför den enskilda bostadslägenheten samt räcken på balkonger och loft- gångar bör vara minst 1,1 meter höga. Regler om glasräcken finns i avsnitt 8:35 Glas i byggna- der. (avsnitt 8:2321 BBR)


Trapplopp, trapplan, ramper och balkonger som inte avgränsas av väggar, ska ha räcken som begränsar risken för personskador till följd av fall. Räckesfyllningar med infästningar ska tåla dynamisk påverkan av en människa. (avsnitt 8:2321 BBR)


Räcken i utrymmen där barn kan vistas, ska utformas så att barn inte skadar sig till följd av att de klättrar eller kryper. (avsnitt 8:2321 BBR)


Räcket kan utformas så att det också fungerar som ledstång.


Räcken på balkonger, trapplan och trapplopp bör, upp till en höjd av 0,8 meter, utformas så att de inte går att klättra på. Vertikala öppningar bör vara högst 100 mm breda. Fritt mått mellan balkongräckes underkant och balkonggolv, eller mellan ett trappräckes underkant och trappstegens stegnos, bör vara högst 50 mm. Fritt mått i höjdled mellan ett trappräckes underkant och ett trapplan eller golv bör vara högst 100 mm. Horisontella öppningar ovanför balkongfront bör utfor- mas så att barn inte kan fastna med huvudet. Öppningar i intervallet 110-230 mm bör undvikas. (avsnitt 8:2321 BBR)


Om det finns något att kliva på längst ner på räcket bör man räkna höjden 0,8 meter från detta. Om räcket inte har öppningar, horisontella stänger, stag eller an- dra anordningar blir det svårt för små barn att klättra upp på det. En slät yta på ett räcke med horisontell panel försvårar också klättring. Räckena bör inte ha detaljer som gör att man kan fastna med kläderna.


Öppningar mellan plansteg i trappor bör vara högst 10 cm.


Ramper och trappor i publika lokaler bör ha ledstänger på båda sidor. Andra ramper och trappor som har fler än tre steg, bör ha ledstänger på båda sidor. Lägre ramper och trappor bör ha minst en ledstång. Inom en bostadslägen- het får vinklade och svängda trappor, som är högst 0,9 meter breda, anordnas utan inre ledstång, om det i stället finns en spaljé, mittstolpe eller dylikt som går lätt att gripa om. Ledstänger bör sitta på 0,9 meters höjd. De bör löpa förbi trappan eller rampens början och slut med minst 30 cm. Ledstänger i publika lokaler och trapphus i flerbostads- hus bör ha kontrasterande ljushet gentemot omgivande ytor. Det bör vara möjligt att hålla i ledstången även förbi infästningen. (avsnitt 8:2322 BBR)


Ledstänger som är runda ger ofta ett bra grepp. Om ledstängerna dras fram cirka 30 cm förbi det översta och nedersta steget, får man stöd innan man börjar gå i trappan. En extra ledstång i barnhöjd gör trappan säkrare för barnen och den skyddar också väggen. Om ledstångens avslutningar dras in mot väggen eller ut- formas på annat säkert sätt finna mindre risk att man fastnar med kläderna.


Ramper och trappor ska ha balansstöd i form av led- stänger. Ledstängerna ska vara lätta att gripa om. (avsnitt 8:2322 BBR)


Ledstänger som är runda ger ofta ett bra grepp.


högst 10 cm högst 5 cm minst 90 cm minst 110 cm minst 80 cm högst 10 cm högst 10 cm


a =  trappschaktets bredd h =  ledstångens eller räckets höjd


Figuren visar hur måtten i ett trappschakt kan mätas.


Under småbarnsåren är barnet ofta med vid sysslorna i köket tillsammans med sin familj, såväl med de vuxna som med eventuella äldre syskon och kamrater. Köket blir en samlingsplats i vardagen som ska rymma många olika aktiviteter och funktioner. Familjer kan ha många barn i olika åldrar och det kan också vara flera vuxna som arbetar tillsammans i köket. Familjemed- lemmarnas olika intressen präglar ofta hela miljön. Köket är en spännande plats med matlagning, bak- ning, diskning och annat praktiskt arbete i hemmet. Här finns skåp och lådor som är fulla med saker att upptäcka, undersöka och leka med liksom möjligheten att leka med vatten. Bra förvaring för material för lek och skapande behövs. Stadiga pallar och trappstegar underlättar för små barn att nå upp och delta. Golvet i köket blir en favoritlekplats. Även de äldre barnen vill


Byggnader och deras installationer ska utformas så att risken för brännskador begränsas. (avsnitt 8:4 BBR) ofta hjälpa till i matlagningen och hushållsarbetet. I köket sker många olyckor, ofta i samband med mat- ning.


Hemmet kan användas som familjedaghem och/el- ler skolbarnomsorg vilket innebär att små barn och skolbarn vistas i köket tillsammans med en vuxen som samtidigt ska sköta om barnen och laga mat, baka eller ägna sig åt skapande aktiviteter som att måla, skapa i lera eller läxläsning. En god genomtänkt planering är i det sammanhanget extra viktig.


En del av olycksriskerna i köket kan minskas genom god planering av inredningen. Det är viktigt att man kan arbeta bekvämt och säkert. Det behövs plats att laga mat eller baka tillsammans med barnen. En stor sammanhängande arbetsyta behövs mellan spis och diskbänk. God belysning ger ökad säkerhet. Dörrar som stöter ihop med ugnsluckan eller diskmaskins- luckan är en olycksrisk. En fri golvyta som inte kolli- derar med betjäningsytor till inredning och arbetsytor ger plats för de yngsta barnens lek.


Många olycksrisker i kök kan undvikas. Stadiga pallar och trappstegar underlättar för små barn att nå upp och delta.


Spisar bör ha hällskydd som når minst 0,1 meter över spis- hällen och täcker spisens framkant och dess sidor till 0,2 meter från framkanten. Om spisen är åtkomlig från sidan bör hela den åtkomliga sidan täckas av hällskyddet. Ugnsluckor placerade lägre än 0,8 meter över golvet bör ha säkerhetsbeslag. Yttertemperaturen på glasluckor på ugnar och på ytor på handtag, vred, knoppar och liknande av metall som man håller i en kort stund, bör inte överstiga 60 o C. Åtkomliga metallytor på spisar, ugnar och dylikt på lägre höjd än 0,8 meter över golvet bör ha en yttemperatur som inte överstiger 60 o C under normal drift. Metoder för bestämning av yttemperaturer för andra material, som ur brännskadesynpunkt motsvarar yttemperaturen för metall, beskrivs i SS-EN ISO 13732-1. (avsnitt 8:42 BBR)


Heta kokplattor och kokkärl med het vätska eller mat är en vanlig orsak till barns brännskador. Det är viktigt för säkerheten att man kan ställa ifrån sig varma kast- ruller, stekpannor och bakplåtar på en tålig bänkyta in- till spisen, utom räckhåll för de små barnen. Även intill inbyggda ugnar och mikrovågsugnar bör det finnas en avställningsyta.


Det är viktigt att man kan förflytta kastruller med hett innehåll från spisen direkt till utslagsvasken över en bänkyta.


Lätt åtkomliga ytor på spisar, ugnar och dylikt ska ha skydd mot beröring om de har så hög yttemperatur att de vid beröring kan orsaka brännskador. (avsnitt 8:42 BBR)


Utslagsvask ska placeras så att risken för skållningsska- dor begränsas. (avsnitt 8:43 BBR)


Det är viktigt för säkerheten att köket är planerat så att man kan lyfta kastruller med hett innehåll direkt från spisen till utslagsvasken över en sammanhängande bänkyta. Om man måste lyfta kastruller ut över golvet finns det risk att man skållskadar barn som leker där.


Barn kan också bränna sig på alltför hett vatten ur varmvattenkranen.


avställningsytor vid spisen som är svåråtkomliga för små barn


För förvaring av vassa hushållsredskap bör det finnas en låda med säkerhetsbeslag eller någon annan säker anord- ning. (avsnitt 8:32 BBR)


Spisen och diskmaskinen får alltså inte tippa framåt, om ett litet barn ställer sig på en öppen lucka. Spisen kan sättas fast med ett tippskydd som monteras på väggen. Diskmaskinen behöver ha säkerhetsspärr eller liknande så att barn inte kan öppna luckan och skadas av hett vatten eller ånga eller komma åt maskindisk- medel.


I utrymmen där barn kan vistas ska fast inredning och utrustning som är lätt åtkomlig för barn utformas så att den inte kan välta och så att barn inte kan komma till skada genom att öppna lådor eller luckor eller genom att klättra på dem. (avsnitt 8:32 BBR)


Medicinskåpet bör ha lås och placeras högt.


I bostadslägenheter och andra likvärdiga utrymmen där barn kan vistas, ska säker förvaring av kemisk-tekniska preparat, medicin och dylikt finnas. (avsnitt 8:7 BBR)


Utrymmena bör vara försedda med säkerhetsbeslag eller på annat sätt göras svåråtkomliga för barn. För förvaring av medicin och hälsofarliga kemisk-tekniska preparat, så- som maskindiskmedel, grovrengöringsmedel och petrole- umprodukter, bör det finnas ett låsbart utrymme, beläget exempelvis högt i ett städskåp. För förvaring av mindre hälsofarliga preparat, såsom milda disk- och tvättmedel, bör det finnas ett bänkskåp med säkerhetsbeslag eller ett skåp som är placerat minst 1,4 meter över golvet. (avsnitt 8:7 BBR)


Flera hushållskemikalier säljs i barnskyddande för- packningar. Förpackningarna är tänkta att vara så svå- ra att öppna för ett barn under fyra år, att någon vuxen hinner fram i tid för att hindra en olycka. I många fall har små barn dock lyckats öppna barnskyddande för- packningar. Preparaten bör därför ändå förvaras så att barn inte kan komma åt dem.


I köket används ofta maskindiskmedel och ibland ren- göringsmedel för exempelvis spis och ugn och andra hälsofarliga produkter. Det är viktigt att förvaringen av dem kan ordnas på ett säkert sätt.


De flesta olyckstillbuden med kemisk-tekniska pre- parat inträffar i samband med användningen. Det är viktigt att de säkra utrymmena för förvaring finns i eller i nära anslutning till de rum där de farliga prepa- raten används. Det frätande maskindiskmedlet står ibland tillfälligt framme, lätt åtkomligt på diskbänken. I bänkskåp i toaletter och badrum förvaras ofta hårme- del och sprayer och andra kemiska preparat, som kan vara farliga för barn. Ett högt placerat badrumsskåp med säkerhetsbeslag eller lås kan minska riskerna för barnen. En del mediciner ska förvaras svalt och pla- ceras då ofta inte i medicinskåpet utan lättåtkomligt i kylskåpet. En låsbar box för medicin som placeras i kylskåpet ökar säkerheten.


Fristående, flyttbara garderober och andra inrednings- skåp används ofta då man själv kompletterar sin inred- ning. Se till att skåpen är säkra till exempel genom att de förankras så att de inte kan välta.


Strykbrädan med strykjärnet behöver ha en förvaring som det lilla barnet inte kommer åt. Tänk på att lägga undan tändstickorna – de är spännande!


I duschrum och tvättrum, där man är barfota och där det också ofta är vatten på golvet, finns det risk för att man ska halka. Dessa utrymmen har också ofta hårda ytor. Golvbeläggningen i sådana rum bör ha hög frik- tion eller ha skydd mot halkning. Växlingar mellan olika hala golvmaterial ska undvikas.


Golvbrunnar, ventiler, rör och andra detaljer som är lätt åtkomliga ska inte vara vassa, så att man kan skära sig.


Gångytor ska utformas så att risken för att halka och snubbla begränsas. I utrymmen där lutning, väta, spill eller nedisning ökar risken för halka ska ytmaterialens egenskaper anpassas till detta. Oväntade förändringar av ytmaterialens halkegenskaper ska undvikas, särskilt där gångriktningen ändras. Ytorna ska utformas utan oväntade små nivåförändringar, ojämnheter eller låga hinder som är svåra att upptäcka. (avsnitt 8:22 BBR)


Blandaren bör aldrig sättas direkt på badkaret, efter- som barn lätt kan få tandskador av den vid lek och bad, och karet bör ha halkskydd.


Lätt åtkomliga delar av radiatorer och andra värme- installationer i hygienrum bör förses med skydd om yttemperaturen är högre än 60 grader C, se Värme- installationer sidan 50.


I förskolor, familjedaghem och fritidshem är ofta flera barn samtidigt i tvättrummen. Dörrplaceringar och dörrslagningar är särskilt viktiga här. Det behövs plats runt tvättställen och fri golvyta. Våtrum och badrum är platser för barns experimenterande och lek med färg och vatten.


Våtrum och badrum är platser för barns experimenterande och lek med färg och vatten.


Regler om dricksvatten ges ut av Livsmedelsverket och Socialstyrelsen. (avsnitt 6:62 BBR)


I bostadslägenhetens närhet ska det finnas en gemen- sam tvättstuga med möjlighet att tvätta och torka maski- nellt, om det saknas utrymme att tvätta och torka tvätt maskinellt i den enskilda bostadslägenheten. (avsnitt 3:23 BBR)


Installation för tappvatten ska utformas så att tapp- vattnet, efter tappstället, är hygieniskt och säkert samt kommer i tillräcklig mängd. Tappkallvatten ska uppfylla kvalitetskraven för dricksvatten efter tappstället. Tapp- varmvatten ska vara så varmt att man kan sköta person- lig hygien och hushållssysslor. Tappvatteninstallationer ska utföras av sådana material att inte ohälsosamma kocentrationer av skadliga ämnen kan utlösas i tappvattnet. Installationerna ska inte avge lukt eller smak till tappvattnet. (avsnitt 6:62 BBR)


En liten tvättstuga, som man delar med några få hus- håll och som är belägen i trapphuset eller inom nära gångavstånd på gården, kan vara en bra lösning för en barnfamilj. Barnen är ofta med i tvättstugan och det är viktigt att de kan få vara aktiva utan att riskera att ska- da sig. Det är viktigt att tvättstugan planeras så att man kan hantera tvätten och maskinerna på ett säkert sätt.


Avloppsvattnet från tvättmaskinerna i den gemensam- ma tvättstugan släpps ibland ut i en låda eller öppen ränna bakom maskinerna. Tvättvattnet kan bli varmt och det är viktigt att det inte är lättåtkomligt för barn.


Det är viktigt att kontrollera att utrustningen i tvätt- stugan är säker. Manglar behöver vara försedda med skyddsanordningar som hindrar klämskador. Detta innebär att man inte ska kunna komma åt rörliga delar från något håll. Det får inte heller finnas någon risk för att mangeln välter.


I tvättstugan i bostaden används tvättmedel, rengö- ringsmedel och andra hälsofarliga preparat.


Med säkerhetsbeslag avses här ett beslag med en spärr som fixerar t.ex. ett fönster i stängt läge. Med spärran- ordning avses en anordning med en spärr som hindrar t.ex. ett fönster från att få mer än 10 cm fri öppning. Båda dessa anordningar bör vara utförda så att spärren inte kan hävas av barn men ändå kan nyttjas av personer med nedsatt rörelseförmåga. Barnsäkerhet, hållfasthet och beständighet kan provas enligt SS 3587 och NT CONS 018. (avsnitt 8:231 BBR)


Säkerhetsbeslag och spärranordningar Med säkerhetsbeslag menas ett öppnings- och stäng- ningsbeslag som är tänkt att inte kunna öppnas av mindre barn och som fixerar till exempel ett fönster i ett stängt läge. Säkerhetsbeslaget kan vara ett lås med löstagbar nyckel eller ett beslag, där det krävs dubbla handrörelser (till exempel vrid- och tryckrörelse) för att öppna fönstret.


Med spärranordning menas en anordning som är tänkt att inte kunna öppnas av mindre barn och som hindrar fönstret från att öppnas mer än 10 cm.


Det finns säkerhetsanordningar som har bägge funk- tionerna.


Det är viktigt att uppmärksamma skillnaderna mellan spärranordningar eller säkerhetsbeslag och vädrings- beslag. Ett vädringsbeslag som enbart är avsett för att ställa fönstret på glänt vid vädring kan inte hindra små barn från att öppna fönstret och falla ut.


Inåtgående fönster är ur säkerhetssynpunkt bättre än utåtgående fönster och dörrar. De medför mindre risk för att barn kan falla ut.


Fönstren för in sol, ljus och luft i rummen och kan ge utblickar och kontakt med världen utanför. Om fönsterbröstningarna är låga kan barn se ut utan att klättra upp på stolar och fönsterbänkar. Ett litet barn som lutar sig ut genom fönstret kan lätt falla ut. Många olyckor där barn ramlat ut genom fönster hade kunnat undvikas om fönstren haft säkerhetsanordning.


I utrymmen där barn kan vistas ska öppningsbara fönster och glaspartier – t.ex. balkonginglasningar – vilkas karm- underkant sitter lägre än 1,8 meter över golvet ha sä- kerhetsbeslag, spärranordningar eller andra skydd som begränsar risken för att barn ska falla ut. Balkongdörrar och öppningsbara fönster där avståndet mellan glasytan och golvet är mindre än 0,6 meter ska ha säkerhets- beslag och spärranordningar som hindrar barn från att öppna och passera dörren eller fönstret. Säkerhetsanordningar behöver inte finnas på fönster eller fönsterdörrar i markplanet. (avsnitt 8:231 BBR)


Om fönstren har säkerhetsanord- ningar kan många olyckor undvikas.


Glasytor ska utformas så att risken för att falla ut genom glasytan begränsas. (avsnitt 8:352)


Stora glasytor i dörrar samt glasytor som kan förväxlas med dörrar eller öppningar ska vara tydligt markerade. (avsnitt 8:351 BBR)


Glasytor som är oskyddade och så placerade att perso- ner kan komma i kontakt med dem, ska utformas så att risken för personskador begränsas. Glasytor och infäst- ningar ska tåla dynamisk påverkan av en människa. (avsnitt 8:35 BBR)


Provningsmetod för motstånd mot tung stöt och klass- indelning finns i SS-EN 12600. (avsnitt 8:35 BBR)


Markeringarna bör avvika mot bakgrunden och vara syn- liga för både stående och sittande personer. (avsnitt 8:351 BBR)


- fallhöjden är mer än 2,0 meter till underliggande mark eller golv och - avståndet mellan glasytans underkant och golvet är mindre än 0,6 meter.


Laminerat säkerhetsglas enligt avsnitt 8:353, räcke eller motsvarande kan fungera som skydd. (avsnitt 8:352)


Undvik kollisioner med glas genom att märka upp glasytorna tydligt.


Glasytor ska utformas så att risken för skärskador be- gränsas. (avsnitt 8:353 BBR)


Termiskt härdat säkerhetsglas enligt SS-EN 12150-2, som klarar lägst klass 1(C) 2 eller laminerat säkerhetsglas en- ligt SS-EN 14449 som klarar lägst klass 2(B)2 enligt SS-EN 12600 bör användas i: – glasräcken, – glasytor i entréer och kommunikationsutrymmen om avståndet från glasytans underkant till golvet eller mar- ken är mindre än 1,5 meter, – glasytor i enskilda bostadslägenheter om avståndet från glasytans underkant till golvet eller marken är min- dre än 0,6 meter, – glasytor i andra utrymmen där barn kan vistas än bostä- der om avståndet från glasytans underkant till golvet eller marken är mindre än 0,8 meter. Glasytor i dörrar i skolor och förskolor bör dock ha härdat eller laminerat glas om avståndet från glasytans underkant till golvet eller marken är mindre än 1,5 meter. I de fall en dörr eller ett parti glasas med små rutor kan glas som inte klassas som säkerhetsglas användas. (avsnitt 8:353 BBR)


Lågt sittande, oskyddade glasytor och andra glasytor som man lätt kan komma i kontakt med, måste utfor- mas så att risken för att man skadas blir liten. De bör vara så starka att de kan stå emot stötar och slag från en människa. Ett lågt sittande fönsterglas kan skyddas med till exempel nät, fönsterbänk eller räcken.


Vanligt planglas kan vara en stor skaderisk för barn, om det används på ett felaktigt sätt. Om man slår emot eller faller igenom en vanlig glasyta kan man få allvar- liga skärskador. Synskadade barn är en särskilt utsatt grupp. Äldre barn skadas ibland av glaspartier och glasdörrar i skolor och fritidshem.


Det finns två olika typer av säkerhetsglas: Härdat glas och laminerat glas (lamellglas). Det finns också produkter som är kombinerade som till exempel härdat-laminerat glas .


Härdat glas tål slag och stötar bättre än vanligt planglas. Det är ungefär fem gånger starkare än vanligt planglas. Om det går sönder, faller det ur ramen och splittras i små bitar med liten risk för skador.


Laminerat glas består av två eller flera planglasskivor med plastfolie emellan. När laminerat glas går sönder hänger det samman och risken för skärskador blir li- ten. Det fångar också upp människor och föremål och hindrar dem från att falla genom glaset.


Härdat-laminerat glas består av härdade glasskivor som laminerats. Här får man det härdade glasets styrka och brottkaraktär, samtidigt som rutan fortfarande håller samman och hindrar att man faller igenom om den skulle krossas.


Glas med brottkaraktär som inte ger skärskador, när det splittras, är lämpligt att använda där det finns risk för enbart skärskador. Om glaset sitter där man kan ris- kera att både skära sig och falla ner, bör laminerat eller kombinerat härdat-laminerat glas användas. Ett glas, som sitter som skydd i ett räcke i en balustrad, trappa eller balkong, är exempel, där denna dubbla risk kan finnas.


Räcken på balkonger, trapplan och trapplopp bör, upp till en höjd av 0,8 meter, utformas så att de inte går att klättra på. Vertikala öppningar bör vara högst 100 mm breda. Fritt mått mellan balkongräckes underkant och balkong- golv, eller mellan ett trappräckes underkant och trappste- gens stegnos, bör vara högst 50 mm. Fritt mått i höjdled mellan ett trappräckes underkant och ett trapplan eller golv bör vara högst 100 mm. Horisontella öppningar ovanför balkongfront bör utfor- mas så att barn inte kan fastna med huvudet. Öppningar i intervallet 110–230 mm bör undvikas. (avsnitt 8:2321 BBR)


Räcken i utrymmen där barn kan vistas, ska utformas så att barn inte skadar sig till följd av att de klättrar eller kryper. (avsnitt 8:2321 BBR)


Balkongdörrar och öppningsbara fönster där avståndet mellan glasytan och golvet är mindre än 0,60 meter ska ha säkerhetsbeslag och spärranordningar som hindrar barn från att öppna och passera dörren eller fönstret. (avsnitt 8:231 BBR)


Balkongen är ofta en spännande plats för ett litet barn. Här har man kontakt med himlen och solen och har utblickar mot gården eller gatan och människorna där. Balkongdörren står ofta öppen för vädring. Små barn ska inte själva kunna ta sig ut på en balkong och via balkongmöblerna ta sig upp på balkongräcket eller klättra upp på skyddsräcket.


Inglasade balkonger används ibland som veranda och en utvidgning av rummet. Balkongdörren används då som innerdörr utan säkerhetsanordningar och står ofta helt öppen. Det är då lätt för barn att själva ta sig ut på balkongen. Fönster i sådana inglasade balkong- rum i utrymmen, där barn kan vistas, behöver därför ha spärranordningar i samma utsträckning som fönst- ren i bostadens rum (se under Fönster ).


Om det finns något att kliva på längst ner på räcket bör man räkna höjden 0,8 meter därifrån. Ett räcke utan öppningar, horisontella stänger, stag eller andra an- ordningar gör det svårt för barn att klättra upp på det. Ett räcke med horisontell panel bör ha en slät yta.


Oskyddat glas i balkongräcken ska tåla slag och stötar av människor och skydda människor, föremål och glasbitar från att falla ner. Laminerat glass eller härdat- laminerat glas bör användas i oskyddade balkongräck- en av glas. Se även under Glasytor .


Räcken av plåt kan ibland ha vassa kanter och detaljer, där man kan riva sig och där kläder kan fastna. Förtill- verkade balkongräcken med stora passmåner medför ofta stora springor vid fasadlivet och vid balkongplat- tan, där barn lätt kan fastna.


Inåtgående balkong- och terrassdörrar, är ur säker- hetssynpunkt bättre än utåtgående.


Mått vid balkongräcke minst 110 cm minst 80 cm högst 5 cm högst 5 cm högst 10 cm


Inga öppningar i intervallet 11-23 cm. Barn ska inte kunna fastna med huvudet.


Gångytor ska utformas så att risken för att halka och snubbla begränsas. I utrymmen där lutning, väta, spill eller nedisning ökar risken för halka ska ytmaterialens egenskaper anpassas till detta. Oväntade förändringar av ytmaterialens halkegenskaper ska undvikas, särskilt där gångriktningen ändras. Ytorna ska utformas utan oväntade små nivåförändringar, ojämnheter eller låga hinder som är svåra att upptäcka. (avsnitt 8:22 BBR)


För torra gångytor bör friktionskoefficienten vara minst 0,30, mätt enligt SS-EN 13893. Referensmetod för provning av golvprodukter med högre krav på stegsäkerhet finns i SS-EN 13845. Regler om största tillåtna golvlutning i duschutrymmen finns i avsnitt 6:5335. (avsnitt 8:22 BBR)


Golvet ska alltså ha ett utförande och vara av ett mate- rial som gör att man inte riskerar att halka eller snubb- la. Enstaka trappsteg, podier och dylikt bör utformas så att de är lätta att uppmärksamma. Vid lutande golv och golv som kan bli fuktiga, våta eller isiga är risken att halka särskilt stor. Golvbeläggningen där bör ha hög friktion eller skydd mot halkning. Plötsliga växlingar i golvytan mellan golvmaterial som är olika hala bör undvikas. Lister som utjämnar höjdskillnader mellan olika golvmaterial får inte vara vassa.


Golvet ska vara utformat så att man inte riskerar att halka eller snubbla.


Byggnader ska utformas så att risken för personskador till följd av sammanstötning begränsas. Byggnaders rörliga delar och anordningar ska vara placerade och ut- formade så att risken för personskador genom klämning eller liknande begränsas. (avsnitt 8:31 BBR)


Delar av byggnader och andra fasta anordningar, place- rade på mindre höjd än 2,2 meter över gångbana, bör byggas in eller utmärkas särskilt så att de inte utgör risk för personer med nedsatt synförmåga. Pendeldörrar bör utformas så att det går att se igenom dem. Dörrar i skolor och förskolor samt entrédörrar till bostä- der bör ha klämskydd. (avsnitt 8:31 BBR)


Det är viktigt att dörrarna placeras så att man kan röra sig naturligt mellan rummen och så att man får genomblick och dagsljus från flera håll. Det ska finnas plats så att dörren kan svänga ut och stå öppen utan att dörrbladet står rakt ut i rummet.


Små barn klämmer ofta fingrar och händer i dörrar. Många av olyckorna händer vid entrédörrar till bostä- der.  Man kan minska risken för att barn klämmer sig i dörrspringan genom att välja en dörr med så kallad klämfri kant. Sådana dörrar används ofta i förskolor, skolor och fritidshem eller i andra lokaler, där många barn vistas samtidigt. Entrédörrar och hissdörrar kan ge klämskador även vid anslagssidan. Handtag och detaljer bör utformas så att barn inte lätt fastnar med kapuschonger och halsdukar.


Ibland händer olyckor vid dörrar genom att barn snubblar eller halkar på tröskeln. Om man bygger utan trösklar i bostaden blir det bekvämare för alla som vis- tas där, inte minst för rörelsehindrade personer.


Inåtgående dörrar är ur säkerhetssynpunkt bättre än utåtgående fönster och dörrar, om det finns risk att barn kan falla ut.


Man kan minska risken för att klämma sig genom att välja en dörr med så kallad klämfri kant.


Dörrar till hygienrum, bastu och andra utrymmen där någon kan bli oförutsett instängd, ska ha en sådan stäng- ningsanordning att en reglad eller låst dörr kan öppnas både inifrån och utifrån utan nyckel eller särskilt verktyg. En bastu ska utformas så att den snabbt kan utrym- mas. Dörren ska vara utåtgående eller av pendeltyp. Dör- ren får inte ha lås och dörrbladet ska inte kunna fastna i karmen till följd av värmeutvidgning eller påverkan av fukt. I utrymmen där barn kan vistas ska dörrar till driftut- rymmen förses med en sådan stängningsanordning att de kan öppnas inifrån utan nyckel. I utrymmen där barn kan vistas ska dörrar eller lock till frys-, kyl- och svalskåp och dylikt som är lätt åtkomliga för barn, ha sådana stängningsanordningar att dörren eller locket kan öppnas inifrån av ett barn. (avsnitt 8:6 BBR)


Lämplig utformning av dörrar eller lock som kan öppnas inifrån finns i SS-EN 60335-2-24. Regler om skydd mot instängning ges också ut av Arbetsmiljöverket. (avsnitt 8:6 BBR)


Balkongdörrar ska ha säkerhetsbeslag och spärranord- ning (se under Balkonger och Fönster ).


Byggnader ska utformas så att risken för personskador till följd av elstötar och elchocker begränsas. (avsnitt 8:8 BBR)


En starkströmsanläggning ska vara utförd enligt god elsäkerhetsteknisk praxis så att den ger betryggande säkerhet mot person- eller sakskada på grund av el. Med god elsäkerhetsteknisk praxis avses tillämpning av dessa föreskrifter samt av den praxis i övrigt som har etablerats på elsäkerhetsområdet genom komplette- rande standarder eller andra bedömningsgrunder. Om svensk standard tillämpas som komplement till föreskrifterna anses anläggningen utförd enligt god säkerhetsteknisk praxis om inget annat visas. (2 kap. 1 § ELSÄK-FS 2008:1)


Vägguttag som installeras i nybyggda och ändrade hus ska enligt starkströmsföreskrifterna ha jordat utföran- de. Detta gäller alla rum i byggnaden. Då behövs ap- parater med en stickpropp som passar för jordade ut- tag. Elapparatsladdar och skarvsladdar i äldre, ojordat utförande passar inte i jordade uttag. Elinstallationer ska utföras av behörig elinstallatör. En jordfelsbrytare avsedd för personskydd ska vara märkt 0,030A eller 30mA.


Elsäkerhetsverket har sammanfattat elsäkerhet för barn i bostaden i bland andra de punkter som följer på nästa sida (se vidare www.elsakerhetsverket.se).


Vägguttag som installeras i nybyggda och ändrade hus ska enligt starkströmsföreskrifterna ha jordat utförande.


Elsäkerhetsföreskrifter ges ut av Elsäkerhetsverket. (avsnitt 8:8 BBR)


Elsäkerhetsverkets föreskrifter och allmänna råd om hur elektriska starkströmsanläggningar ska vara ut- förda finns i ELSÄK-FS 2008:1.


Det är viktigt att det finns tillräckligt många och väl placerade petsäkra eluttag så att man kan använda hushållsmaskiner på ett säkert sätt.


Se till att eluttagen är petskyddade Uttagen ska ha inbyggda petskydd eller förses med täckplattor över kontakthylsorna när de inte används, så att det blir svårare att komma i beröring med ström- men. Skaffa gärna kontaktskydd som låses fast och hindrar barn att komma åt outnyttjade vägguttag. Tänk också på att kontaktskydda grenuttag och uttag på för- längningssladdar.


Undvik sladdhärvor på golvet Sladdar som ringlar över golvet kan bli oemotståndliga men farliga leksaker. Om isoleringen runtom sladden skadas, till exempel genom att barn klipper i den el- ler ett sällskapsdjur gnager på den förvandlas sladden snabbt från leksak till dödsfälla. En sladd som delvis slitits loss ur en stickkontakt eller apparat är också far- lig. Strykjärnssladden som hänger ned från strykbrä- dan kan vara lockande att dra i för ett litet barn. Ett sätt att undvika lösa, långa sladdar är att låta en elektriker installera fler vägguttag.


Gör spisen mindre farlig Spisen, och det som sker där, brukar locka till sig små barns uppmärksamhet. De flesta modernare spisar har barnskyddsutrustning som till exempel vredspärrar (så att barnet inte kan sätta på en platta), tippskydd, spärr på ugnsluckan och kastrullskydd. Använd dessa skydd och komplettera gärna med en timer eller ett överhett- ningsskydd ifall barnet i ett obevakat ögonblick skulle lyckas sätta på spisens plattor.


Undvik elapparater i barnrummet Tänk efter vad som kan vara lockande för ditt barn och var försiktig med att placera elapparater i barnrum-


Placera sänglampan säkert Tänk på att montera sänglampor och sladdar så att barnet inte kan riva ner dem i sömnen eller under lek.


Installera jordfelsbrytare Jordfelsbrytare ger ett bra extra skydd mot elolyckor. Om det uppstår ett fel på en elsladd eller apparat bry- ter den strömmen på bråkdelen av en sekund. Jordfels- brytare hjälper dock inte alltid. Om ditt barn till exem- pel skulle sticka in föremål i vägguttagets båda hål kan olyckan ändå vara framme. En portabel jordfelsbrytare är ett bra extra skydd, när man har små barn. Den fungerar även i ojordade uttag.


Undvik lampor som ser ut som leksaker När du inreder barnets sovrum, undvik lampor som in- bjuder till lek, detta gäller även så kallade nattlampor som sitter direkt i eluttaget. Lampor som ser ut som sagofigurer eller djur bör stå så att barnet inte når dem. Elsäkerhetsverket framhåller att ”Marknaden är full med elektriska produkter med barnen som målgrupp. Det är nattlampor med roliga motiv, bords- och tak- lampor utformade som djur och leksaker eller andra leksaksliknande artiklar som har sin hemvist i framför allt köket. En del lampor (230 V) ges en leksaksliknan- de design för att tilltala barn.


Lågspänningsdirektivet (LVD) har en klar ståndpunkt emot leksaksliknande lampor och en sådan lampa får ett förbud i de flesta fall. I produktstandarden (EN 60598-2-10) under avsnittet, Armaturer, Del 2–10: Sär- skilda krav, Flyttbara armaturer för barn, får en kon- struktion, som exempelvis en lampa, inte ha en spän- ning på mer än 24 V.


Alla dekorativa eller leksaksliknande elprodukter behö- ver inte vara farliga för barn. Många kan vara konstru- erade så att barnet kan hänga och klänga i dem utan att någonsin komma i kontakt med beröringsbar spän- ning. Nattlampor kan locka barn till uttaget och ökar därmed risken för att ett barn utsätts för beröringsbar spänning. Om nattlampan är av dålig kvalitet kan den gå sönder och dela på sig vilket kan få katastrofala följ- der.


Nattlampor som är utformade med en uppåtstick- ande del kan under ogynnsamma förhållanden ge efter när ett barn häver sig i den för att resa sig, så kall- lad hävstångseffekt. Nattlampor bör inte se ut som en leksak, en enkel rund ljusplugg är det mest säkra ur elsäkerhetssynpunkt”(om elsäkra leksaker, se vidare www.elsakerhetsverket.se).


Var försiktig med att placera elapparater i barnrummet.


Byggnader och deras installationer ska utformas så att risken för brännskador begränsas. (avsnitt 8:4 BBR)  Lätt åtkomliga delar av värmeinstallationer ska förses med skydd mot ofrivillig beröring, om de har så hög yt- temperatur att de vid beröring kan orsaka brännskador. I utrymmen där barn kan vistas ska risken för barnolycks- fall särskilt beaktas. (avsnitt 8:41 BBR)


Fast monterade värmestrålningskällor får inte utformas så att personer som befinner sig i deras närhet kan få brännskador eller obehag. (avsnitt 8:41 BBR)


Skydd mot ofrivillig beröring bör finnas om yttempera- turen överstiger 90 o C. I hygienrum samt i förskolor och fritidshem bör lätt åtkomliga delar förses med skydd mot ofrivillig beröring om yttemperaturen överstiger 60 o C. De angivna yttemperaturerna avser lackerade eller omålade metallytor. Metoder för bestämning av yttem- peraturer för andra material, som ur brännskadesynpunkt motsvarar yttemperaturen för metall, beskrivs i SS-EN ISO 13732-1. (avsnitt 8:41 BBR)


Regler om säkerhet för elektriska värmestrålningskällor ges ut av Elsäkerhetsverket. (avsnitt 8:41 BBR)


I utrymmen där barn kan vistas är det viktigt att öppna spisar, kaminer och dylikt har skydd så att barn inte kan komma åt elden eller de heta ytorna.


Små barn kan bli skadade vid lägre temperaturer än 60 grader C. Barn med förståndshandikapp är en särskilt utsatt grupp. För vattentemperaturer se avsnitt 6:621 BBR.


Spisar och kaminer behöver skydd så att barnen inte kan komma åt elden.


Det skade- förebyggande arbetet har varit särskilt framgångsrikt när det gäller


Huvuddelen av reglerna för att förebygga barnolycksfall infördes i bygglagstiftningen 1973. För ändringar, ombyggnader, infördes krav 1976. I byggnader som är uppförda före 1973 eller ändrade före 1976 finns ofta sämre skydd mot olycksfall. Många av bostä- derna är inte heller utformade med tillräckliga säkerhetsanord-


Förbättra säkerheten i bostaden och på tomten


I befintliga byggnader, där inga ändringar planeras, kan man oftast ändå med enkla åtgärder förbättra barnsäkerheten. I äldre bostäder kan man till exempel komplettera med nya anordningar eller byta ut en del utrustning och inredning för att få ett bra skydd mot barnolycksfall, jämför kapitel 3 Bygga barnsäkert .


I sin egen bostad kan man kontrollera att det är barn- säkert genom att själv göra ”barnsäkerhetsronder” i bostaden, på tomten och på lekplatsen.


Byggnader och tomter ska skötas och underhållas så att säkerheten upprätthålls. Säkerhetsanordningar ska ses över och skötas så att de fungerar enligt de ursprungliga avsikterna. Underhållet ska skötas kon- tinuerligt och göras oberoende av om byggnaden eller tomten ska genomgå någon annan förändring.


Vid underhåll ansvarar fastighetsägaren för att samma nivå på barnsäkerhet uppnås som bygglagstiftningen krävde när huset byggdes.


Om en byggnad ändras , byggs om, ansvarar byggher- ren för att åtgärder görs utifrån de krav på barnsäker- het som finns i bygglagstiftningen. Detta gäller oavsett om bygglov söks eller anmälan görs för ändringsåtgär- derna eller inte. Trots detta sätts exempelvis många nya fönster utan spärranordningar och säkerhetsbe- slag in i bostäder, och nya spisar byggs in utan att tipp- skyddet sätts fast och utan att hällskyddet finns med. Garderober och annan kompletterande inredning sätts ibland inte fast på ett betryggande sätt.


Kravet på underhåll och skötsel gäller också tomten. Lekplatser och lekredskap ska ses över kontinuerligt och repareras eller bytas ut, så att de fungerar på ett säkert sätt. Trappor, räcken och staket liksom brunnar och bassänger ska underhållas. För brunnar, bassänger och dylikt är det ägaren till anläggningen, eller den som är i ägarens ställe, som ska se till att nödvändiga säkerhetsanordningar finns och att de fungerar. Bygg- nadsnämnden i kommunen har tillsynsansvaret. Alla ändringar ska utföras varsamt och med hänsyn till byggnadens och tomtens förutsättningar. Äldre bygg- nader har ibland detaljer som ledstänger, radiator- skydd eller högt placerade skåp, som redan innebär ett bra skydd mot olycksfall.


Här följer illustrationer till specifika byggnadsdetaljer.


trappräcket har inte öppningar som är större än 10 cm samt det går inte att klättra på upp till 80 cm höjd trappan har barngrind på över- och undervåning trappan har inte öppningar som är större än 10 cm


Kök och spis kyl och frys kan öppnas från insidan varmvatten är inte varmare än 60 o C det finns sammanhäng- ande bänkyta mellan spis och utslagsvask mediciner, maskindiskmedel och rengöringsmedel förvaras oåtkom- ligt, i ett låst utrymme det finns avställningsyta vid spis och ugn spisen, se nästa sida knivar och vassa hushålls- redskap förvaras i låda med säkerhetsbeslag diskmaskinen kan inte välta luckan har säkerhetsspärr


spillränna samlar vätska som kokar över tippskydd finns säkerhets- strömbrytare barnsäkerhetsspärr ugnslucka som inte blir för varm


Badrum och tvättstuga kemikalier och mediciner för- varas oåtkomligt varmvattnet är inte varmare än 60 o C varmvattnet i duschen kan spärras så att det inte blir varmare än 38 o C värmeelement har skydd om yttemperaturen är högre än 60 o C dörren kan öppnas inifrån utan särskild nyckel


Balkong och fönster inga öppningar i inter- vallet 11-23 cm barn ska inte kunna fastna med huvudet balkongdörren har både säkerhetsbeslag och spärranordning fönster i övervåningen har både säkerhetsbeslag och spärranordning balkongräcket går inte att klättra på upp till 80 cm höjd glaset i balkongräcket är laminerat säkerhetsglas eller har skydd tänk på att inte placera möbler, läskbackar eller dylikt så att barn kan klättra upp på räcket


Det är viktigt att barn och unga kan röra sig ute på egen hand och känna sig trygga och hemma i sin omgivning. Barn och deras familjer har i dag ofta en livsstil som kräver mycket persontrans- porter. Barnen får anpassa sig till denna omväxlande livsstil. Men barn behöver också, för sin egen skull, kunna röra sig fritt utomhus i sin hemmiljö och på egen hand lära sig hur omvärlden ser ut och fungerar. Det lär barn sig genom att själva utforska omvärlden, anta utmaningar och successivt utöka sin aktionsradie och själv- ständighet. Frågan om barns säkerhet utomhus är därmed också en fråga för stadsplaneringen.


En grönskande innergård kan vara stimulerande för barn liksom insprängda naturpartier i bostadsområdet eller i närheten av skolan. De kan uppfattas som en hel skog av ett litet barn och locka till lek. Växtligheten i utemiljön ska utformas med omsorg så att den ger års- tidsvariation i färg, form och doft och så att den hjälper barnet att känna igen sig och orientera sig i miljön och berikar intrycken för alla. Detta är inte minst viktigt för barnet med funktionsnedsättningar som kan behöva orientera sig med hjälp av alla sina fungerande sinnen. Miljön alldeles utanför den egna bostaden är lika viktig för det lilla barnet som hela staden för en tonåring.


Viktiga platser i staden för barn är lekplatser, idrotts- platser, parker och andra platser som ger barn möj- ligheter att tryggt utforska dem. Små barn som nyli- gen lärt sig gå och springa behöver ytor att tulta och springa på så de kan lämna vagnen och tryggt utforska miljön och pendla ifrån de vuxna och tillbaka igen. Om ytorna inte är stora nog och med tydliga avgränsningar mot biltrafik så att de vuxna inte känner sig trygga med att hinna ifatt barnet tenderar de vuxna att fortsätta att skjutsa barnet i vagn långt upp i förskoleåldern vilket riskerar att försena barnets rörelseutveckling. Utrus- ningsolyckor och tillbud, där barn springer ut i trafiken vid bollek, är vanliga. Platser för bollek behöver därför vara väl avskilda från bilvägar och parkeringsplatser. Detsamma gäller naturligtvis även för järnvägsspår, byggarbetsplatser och andra delar av utemiljön som kan innebära en olycksrisk.


Det är lätt att det händer en olycka när barn springer ut i trafiken.