Луе́рр () — колишній муніципалітет у Франції, у регіоні Пеї-де-ла-Луар, департамент Мен і Луара. Населення —  осіб (2011).

Муніципалітет був розташований на відстані близько 270 км на південний захід від Парижа, 95 км на схід від Нанта, 27 км на південний схід від Анже.

Історія

1 січня 2016 року Луерр, Амбію-Шато i Нуаян-ла-Плен було об'єднано в новий муніципалітет Тюффален.

Демографія

Розподіл населення за віком та статтю (2006):

Економіка

У 2010 році в муніципалітеті числилось 182 оподатковані домогосподарства, у яких проживали 464,0 особи, медіана доходів виносила  євро на одного особоспоживача

Галерея зображень

Посилання

 [ Розташування муніципалітету Луерр на мапі Франції та сусідні муніципалітети]

Див. також
 Список муніципалітетів департаменту Мен і Луара

Примітки

Колишні муніципалітети департаменту Мен і Луара

Луерр


Coat-Méal (en bretó Koz-Meal) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 934 habitants. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

Demografia

Administració

Referències

Municipis del districte de Brest

Coat-Méal


Tenzin Tsundue is een Tibetaans dichter, schrijver en activist. In 2001 won hij de eerste Outlook-Picador Award voor non-fictie. Hij publiceerde drie boeken die werden vertaald in andere talen.

Achtergrond
Zijn ouders ontvluchtten Tibet tijdens de Tibetaanse diaspora. Bij aankomst in India in 1959 werkten ze eerst in de wegenbouw van bergwegen in Masumari, Bir, Kullu en Manali. Honderden Tibetanen die naar India vluchtten kwamen in de eerste tijd om, omdat ze de hitte van de zomer en de vochtigheid van de moesson niet konden verdragen. Het kamp van de wegenbouw trok verder en ergens onderweg werd Tenzin Tsundue langs de kant van de weg geboren in een noodtent. Zijn geboortedatum is niet bevestigd en er bestaan drie verschillende registraties van. Hij ging naar school in Dharamsala en ging naar de universiteiten van Chennai en Mumbai.

Werk
Zijn eerste boek, Crossing the Border, gaf hij uit met behulp van geld dat hij van medestudenten gekregen en geleend had, terwijl hij zijn voor zijn master studeerde aan de Universiteit van Mumbai. In 2001 won hij de eerste Outlook-Picador Award voor non-fictie. Zijn tweede boek Kora werd vertaald naar het Frans en Malayalam. Zijn derde boek, Semshook, is een compilatie van essays over de Tibetaanse vrijheidsbeweging. In 2005 vertegenwoordigde hij Tibet in New Delhi tijdens de tweede Zuid-Aziatische literatuurconferentie.

Media
Tenzin Tsundue wordt vaak gezien als een opinieleider binnen de Tibetaanse gemeenschap in ballingschap. Geschriften van Tenzin Tsundue verschijnen geregeld in Indiase en internationale tijdschriften en andere media. Hij schreef onder ander voor The International PEN, The Indian PEN, Sahitya Akademi’s Indian Literature, The Little Magazine, Outlook, The Times of India, The Indian Express, Hindustan Times, Better Photography, The Economic Times, Tehelka, The Daily Star (Bangladesh), Today (Singapore), Tibetan Review en Gandhi Marg. In 2002 noemde de Indiase editie van het modeblad Elle hem een van de 50 best geklede mannen van India. Hij is onder meer te zien in de documentaire Tibet: 50 Years After the Fall uit 2009 van het regisseursduo Ritu Sarin en Tenzin Sönam.

Activisme

Vanaf zijn studietijd was Tenzin Tsundue een voorvechter van de onafhankelijkheid van Tibet. Januari 2002 kreeg hij internationale aandacht van de media, omdat hij een banier uitrolde op de veertiende verdieping van het vijfsterrenhotel in Mumbai, toen de Chinese premier Zhu Rongji binnen was. April 2005 herhaalde hij dezelfde stunt, toen premier Wen Jiabao Bangalore bezocht. Hier ontrolde hij een grote rode banier met de tekst Free Tibet terwijl hij riep: "Wen Jiaboa, you cannot silence us."

Tenzin Tsundue bracht Indiase bestuurders in verlegenheid en de Indiase politie gelastte hem Dharamsala niet te verlaten tijdens het bezoek van de Chinese president Hu Jintao aan India in november 2006. Sinds 2000 draagt hij een rode band om zijn hoofd waarmee hij wil uitdrukken dat hij werkt aan de vrijheid van zijn land en die hij niet eerder af wil doen dan Tibet vrij is.

Uitspraken
Ik ben een verknocht gelover in geweldloosheid.
We zijn bereid om te sterven, maar niet bereid om te doden.
Vrijheidsstrijd is mijn leven

Bibliografie
Tsundue, Tenzin & Woeser & Jampa & Bhuchung D Sonam & Jane Perkins (2006) Nyima Tsering's Tears
?: Crossing the Border
2007: Semshook
2008: Kora

Tibetaans activist
Tibetaans schrijver

Tenzin Tsundue


Kristian Hovde (6 December 1903 – 19 August 1969) was a Norwegian cross-country skier who competed in the late 1920s in the early 1930s.

He was born in Vikersund.

Hovde won a silver in the 18 km event at the 1931 FIS Nordic World Ski Championships.

At the 1932 Winter Olympics he finished 13th in the 18 km cross-country skiing event.

Cross-country skiing results
All results are sourced from the International Ski Federation (FIS).

Olympic Games

World Championships
 1 medal – (1 silver)

References

External links

1903 births
Norwegian male cross-country skiers
Olympic cross-country skiers of Norway
Cross-country skiers at the 1932 Winter Olympics
1969 deaths
FIS Nordic World Ski Championships medalists in cross-country skiing
People from Modum
Sportspeople from Viken (county)
20th-century Norwegian people

Kristian Hovde


Пол Кагаме () е политик от Руанда и бивш военен лидер. Той е президент на Руанда, след като пое поста си през 2000 г., когато неговият предшественик Пастьор Бизимунгу подаде оставка. Кагаме преди това командва бунтовническите сили, които слагат край на геноцида в Руанда през 1994 година. Той е считан за фактически лидер на Руанда, когато е бил вицепрезидент и министър на отбраната от 1994 до 2000 г. Той е преизбран през август 2017 г. с официален резултат от почти 99% на изборите, критикувани за множество нередности. Той е описан като „най-впечатляващ“ и „сред най-репресивните“ африкански лидери.

Биография
Кагаме е роден в семейство тутси в Южна Руанда. Когато е на две години, Руандийската революция завършва вековете на политическо господство на тутси; семейството му бяга в Уганда, където прекара остатъка от детството си. През 80-те години Кагаме се бие в бунтовническата армия на Йовери Мусевени, ставайки старши офицер от армията на Уганда, след като военните победи на Мусевени го довеждат до президентството на Уганда. Кагаме се присъединява към Патриотичния фронт на Руанда (RPF), който нахлува в Руанда през 1990 година. Кагаме е женен и има четири деца.

Политическа кариера
Бил е министър на отбраната от 1994 до 2000 г. През този период е бил също вицепрезидент на Руанда. От 2018 до началото на 2019 е председател на Африканския съюз. От 2000 до днес е президент на Руанда.

Награди
 Орден Мухамадия (Мароко, 21.06.2016)

Източници

Президенти
Руандийци
Политика на Руанда

Пол Кагаме


Cochliomyia macellaria, also known as the secondary screwworm, is a species of blow fly in the family Calliphoridae. These screwworms are referred to as "secondary" because they typically infest wounds after invasion by primary myiasis-causing flies. While blow flies may be found in every terrestrial habitat, C. macellaria is primarily found in the United States, American tropics, and sometimes southern Canada. They are most common in the southeastern United States in states like Florida. C. macellaria have a metallic greenish-blue thorax and a red-orange head and eyes. These adult blowflies range from 5–8 mm in size.

Since the fly larvae infect the wounds and dead tissue of animals, these flies pose a grave medical and economic risk to humans and livestock. C. macellaria are attracted to carrion and garbage and are often found in slaughterhouses and outdoor markets in the tropics. While these flies carry many various types of Salmonella and viruses like the swine influenza, C. macellaria can also serve as important decomposers in our ecosystem.

Description
Cochliomyia macellaria are classified as intermediate sized flies with a dull or bright metallic, blue-green coloration. On their thorax, there are three black longitudinal stripes that interrupt the blue-green color. The eye and head of these flies are orange-red in color. C. macellaria also has pale setae on the fronto-orbital plate outside of the frontal bristles. On C. macellaria the frontal row of bristles extend anteriorly to the base of the first antennal segment and consist of 12-14 bristles. The legs of the fly are orange brown to dark brown, and the coxae are orange brown to black with a green metallic luster. C. macellaria possess a dark reddish brown anterior femur and an orange-red anterior tibia. The anterior tibia also has four short bristles that are placed on the dorsal side. The color of the wings of the fly is orange brown tint towards the base. On these wings, the veins in the fly are orange brown to dark brown. The costal sessions 2 to 6 are in the proportions 78:56:96:30:6:6. The first genital section is black with a metallic green luster. On the fly, the scattered setae and a defined marginal row of bristles; the second segment is smaller with a dark brown to black tint with scattered setae.

Distinguishing features
Cochliomyia macellaria is closely related to C. hominivorax but can be distinguished from C. hominivorax in three primarily ways: two of which are seen in adults and one which is seen in the larvae. In adults, the hairs on the fronto-orbital plate are black in C. hominivorax, but are pale in C. macellaria. Additionally, the central black stripe on the thorax extends only slightly in front of the mesonotal suture in C. hominivorax and well in front of the suture in C. macellaria. C. macellaria larvae, unlike like C. hominivorax larvae, do not have pigmented tracheal trunks but instead have V-shaped spines on the anal protuberance. C. macellaria also does not have an oral sclerite.

Distribution and territory
Cochliomyia macellaria is most often found in the southeastern part of the United States, in states like Florida, Louisiana, and Georgia. Despite the high concentration in these states, these flies have been found as far north as Southern Canada and as south as the Neotropics, with the exclusion of countries like Chile and Argentina. While they have been found in this large expanse of areas, they have been shown to thrive most in warm and humid areas like the Southern United States, Caribbean Islands, Central America, and northern South America. In these areas, the population size typically increases during periods of extended rainfall.

The territories of these blowflies are relatively small, especially during the time of mating. In this period, these flies will stay within a couple meters of one another.

Life cycle and history

The average life span of an adult C. macellaria is 2–6 weeks. In this time period, the females try to increase the chances of producing as many surviving offspring as possible. In a lifetime, C. macellaria may lay up to 1000 or more eggs. These eggs are typically laid in groups of 40 to 250. Females may also lay their eggs with other females, leading to an accumulation of thousands of eggs.

Eggs
The eggs of C. macellaria are laid in large groups (40–250 eggs at one time) and typically hatch in about 24 hours. The time taken for eggs to hatch often depends on moisture, temperature, and precipitation. In favorable conditions, the eggs may hatch in just four hours. These eggs are about 1 mm long and appear white to pearl white in color.

Larvae
The larval stage of C. macellaria is referred to by the common name of secondary screwworms; this is due to the presence of small spines on each body segment that resemble parts of a screw. The larval stage of C. macellaria immediately follows the egg stage and is typically broken down into three substages or instars. Upon hatching, the larve appear a cream color, have cylindrical bodies with 10 or more spines around the spiracular area, possess incomplete peritremes (an indistinct or absent button), and have bands of small spines on each segment. C. macellaria, unlike like C. hominivorax, do not have pigmented tracheal trunks; instead, they have V-shaped spines on the anal protuberance. C. macellaria also does not have an oral sclerite.

Cochliomyia macellaria larvae will feed on the decaying flesh of the animal that they have been laid on until they reach maturity. This stage of maturity is during the third instar and by this time point, the larvae may be as long as 17 mm. The entire larval stage is about four to seven days long, and afterwards, the larvae fall off the food source to pupate in the top layer of the soil.

Pupae
The C. macellaria larvae will typically burrow underneath the top layer of soil, leaves, garbage and begin to pupate there. During this stage, the outer layer begins to turn brown from the cream white that it used to be. The outer skin will begin to shrink and harden while the pupa develops entirely in the hardened shell. Based on the temperature, the length of this stage will vary greatly. In warmer temperatures, the stage may last as short as seven days, but in colder temperatures, it may last as long as two months.

Adults
Adult C. macellaria are considered to be medium-sized flies because they are about 6 to 9 mm in size and appear bright metallic blue-green to blueish purple in color. These adults typically spend one to two days maturing after leaving the pupae stage. Within four days of emerging from the pupa stage, the adult C. macellaria become sexually mature and start looking for mates. The males will typically mate rapidly and will spend most of their time eating nearby vegetation and nectar from flowers. The females, on the other hand, will feed on the fluids of live wounds from animals. Contrary to the males, the females will travel long distances to find mates.

Food resources

Depending on the gender and stage in their development, C. macellaria will utilize different resources for energy and nutrients. During the larval stage, the C. macellaria will dig deeper into the necrotic wounds of their host animal and feed on the dead tissue. Both males and females will feast through this method. This time period is extremely crucial to the flies, as they must gather enough nutrients in order to last through the pupal stage without any food sources. This is one reason why the larvae are much larger than the size of the adult C. macellaria.

As adults, the food specifications of the flies change. Female flies will continue to feed on tissues of animals; however, now they preferentially feed off of live tissue and tissue plasma. Males, at this point, will no longer consume tissue, but instead will eat nearby vegetation and intake nutrients from the nectar of flowers.

Mating
Although there are few studies on the mating patterns of C. macellaria, there is some information on the interactions between the males and females. Adult female C. macellaria have been observed to will release pheromones that will stimulate the males copulatory attempts on contact. Even though depriving the C. macellaria adults of dietary proteins did not impact the potency of the female extracts, there was a reduced response in males for the pheromones.

Parental care

Male C. macellaria do not provide parental care. The males will typically mate quickly and have the females bear the young. Since the females lay so many eggs, there is little care provided by the actual mothers after laying the eggs. The females do strategically lay the eggs in dead skin flesh so that once the eggs hatch into larvae, nutrition will be readily available.

Social behavior
Traditional social behavior like lekking has not been observed in C. macellaria; however, other social behaviors have been observed.

Egg laying

It is common for female C. macellaria to lay eggs with other females. Since females may lay up to 250 eggs, it is common for aggregations of thousands of eggs to infest entire animal carcasses.

Pheromone selectivity
While C. hominivorax is closely related to C. macellaria, there are evolutionary developed methods that lead to reproductive isolation. One of these mechanisms is the interspecies response to the C. macellaria female pheromone. Studies on newly colonized C. hoinivorax males have demonstrated that the males do not response to the C. macellaria pheromone.

Enemies

Larval predation
When studying the larval dispersal and predation for C. macellaria, studies have shown that there is interspecies competition and predation. It has been demonstrated that C. albiceps larvae attack C. macellaria larvae during their dispersal process. Additionally, C. macellaria showed higher aggregation level in single than in double species. This may be explained by an evolutionary mechanism used to conserve and protect C. macellaria from predation.

Human depredation
Due to the medical and economic impact of the C. macellaria and other blowflies, an array of pesticides have been developed to reduce the C. macellaria population, including pyrethrin aerosol.

Mimicry and protective coloration

While there are theories for protective coloration, there is no clear mimicry done by C. macellaria or by other insects specifically mimicking C. macellaria. The metallic green coloration may be a form of warding off predators, but this still in the process of being analyzed.

Impact

Medical
Cochliomyia macellaria has extensive medical and economic implications. When C. macellaria larvae infest the dead and decaying tissues of animals or humans, myiasis may often occur. Once infestation occurs, a dark brown discharge will start to leaking from the wound. As the infestation increases, there is more agitation and inflamed tissue, which is accompanied by unpleasant smells. After the process of clinical diagnosis begins and the myiasis is recognized, then the larvae are easier to identify. Treatment of these infestations can be time intensive and leads to increased chances of reoccurrences. The first step is manual removal of the larvae followed by an antibiotic smear.

Economic
The livestock industry considers the secondary screwworm an important pest because of the enormous economic losses caused by cases of myiasis and disease transmission. The medical and pesticide treatment costs the United States millions of dollars annually.

Forensic importance

Cochliomyia macellaria is the most common species of blow flies found on carrion in the southern United States.  C. macellaria has recently gained recognition in forensic entomology because of its occurrence on decomposing remains.  Since the analysis of the succession and occurrence has been well defined, it is possible to create postmortem interval estimations, which are crucial for forensic entomology. Adult C. macellaria in the southeastern United States are only attracted to the dead tissue on animals minutes after the death. In other regions of the United States, the adult flies are attracted to the dead flesh after a 24-hour delay.

References

Further reading

External links

Calliphoridae
Articles created by Qbugbot
Insects described in 1775
Taxa named by Johan Christian Fabricius
Diptera of North America
Insects of the United States

Cochliomyia macellaria


Opalenica – dawna gromada, czyli najmniejsza jednostka podziału terytorialnego Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej w latach 1954–1972.

Gromady, z gromadzkimi radami narodowymi (GRN) jako organami władzy najniższego stopnia na wsi, funkcjonowały od reformy reorganizującej administrację wiejską przeprowadzonej jesienią 1954 do momentu ich zniesienia z dniem 1 stycznia 1973, tym samym wypierając organizację gminną w latach 1954–1972.

Gromadę Opalenica z siedzibą GRN w mieście Opalenicy (nie wchodzącym w skład gromady) utworzono 31 grudnia 1971 w powiecie krotoszyńskim w woj. poznańskim z obszarów zniesionych gromad Opalenica-Wschód i Opalenica-Zachód w tymże powiecie; równocześnie do nowo utworzonej gromady Opalenica włączono miejscowości Bukowiec Stary i Porażyn-stacja ze zniesionej gromady Bukowiec tamże.

1 stycznia 1972 do gromady Opalenica włączono część wsi Białawieś o nazwie Porażyn-Tartak z gromady Grodzisk Wielkopolski w tymże powiecie

1 stycznia 1973 w powiecie nowotomyskim reaktywowano zniesioną w 1954 roku gminę Opalenica.

Przypisy

Opalenica

Opalenica (gromada)


Coleophora setipalpella é uma espécie de mariposa do gênero Coleophora pertencente à família Coleophoridae.

Bibliografia
 Australian Biological Resources Study (ABRS) (2008): Australian Faunal Directory — Coleophoridae.
 Pitkin, Brian & Jenkins, Paul (2004): Butterflies and Moths of the World, Generic Names and their Type-species — Coleophora.
 Savela, Markku (2010): Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms — Coleophoridae.
 Tree of Life Web Project (ToL) (2009): Coleophoridae.

Ligações externas
 Natural History Museum Coleophoridae

Coleophora

Coleophora setipalpella


Los Machucambos sind eine Band, die sich im August 1959 im Pariser Quartier Latin gründete und die vor allem in den 1960er Jahren in Europa und in den USA großen Erfolg mit ihren Boleros, Cha-Cha-Chas, Rumba- und Merengue-Liedern hatte.

Das Trio nannte sich ursprünglich  Los Acapulcos. Der Name Los Machucambos entstammt dem südamerikanischen Gürteltier, dessen Schale zur Herstellung der Charango benötigt wird.

Von der Originalformation mit der Costa-Ricanerin Julia Cortes, dem Spanier Rafaël Gayoso und dem Peruaner Romano Zanotti sind noch die beiden Musiker und Sänger Gayoso und Zanotti dabei, zusammen mit zwei Sängerinnen, die seit den 1970er Jahren dazugekommen sind: Mariana Gilbert und Maria Licata.

Die Formation veröffentlichte bisher 19 Alben und 9 Kompilationen, zuletzt mit dem Titel Pepito im Jahre 2009.

Diskografie

Alben

Singles

Weblinks

Einzelnachweise

Französische Band

Los Machucambos


El torillo moteado (Turnix maculosus) es una especie de ave charadriforme de la familia Turnicidae que habita en Oceanía.

Distribución

Se extiende por las islas menores de la Sonda, Célebes, algunas Molucas, el norte y este de Australia, Nueva Guinea, las islas Bismarck y las Salomón.

Referencias

Enlaces externos

maculosus
Aves de Australasia
Animales descritos en 1815
Taxones descritos por Coenraad Jacob Temminck

Turnix maculosus


Acanthoscurria natalensis är en spindelart som beskrevs av Chamberlin 1917. Acanthoscurria natalensis ingår i släktet Acanthoscurria och familjen fågelspindlar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Fågelspindlar
natalensis

Acanthoscurria natalensis


Аналогова обчислювальна машина (АОМ) () — обчислювальна машина, яка обробляє інформацію, представлену в аналоговій (неперервній) формі.

Опис
Загалом, аналогові машини — спеціально сконструйовані матеріальні системи (моделі), призначені для відтворювання (моделювання) певних, характерних для даного класу задач, співвідношень між неперервно змінними фізичними величинами (машинними змінними)  — аналогами відповідних відправних математичних змінних розв'язуваної задачі.

В залежності від фізичного процесу, покладеного в основу математичної моделі розрізняють електронні (електричні), електромеханічні, механічні, гідравлічні, пневматичні та ін.

Найпоширеніші електронні аналогові машини, в яких машинними змінними є електрична напруга і струм, а співвідношення, що визначаються, моделюються фізичними процесами, що протікають у електричних колах.

Аналогові комп'ютери працюють у режимі реального часу і тому використовуються для спостереження і керування іншими подіями по мірі їх виникнення.

Це обчислювальна машина, в якій кожному миттєвому значенню змінної величини, що бере участь у вихідних співвідношеннях, ставиться у відповідність миттєве значення іншої (машинної) величини, що часто відрізняється від вихідної фізичною природою і масштабним коефіцієнтом. Кожній елементарній математичній операції над машинними величинами, як правило, відповідає деякий фізичний закон що встановлює математичні залежності між фізичними величинами на виході і вході вирішального елементу (наприклад, закони Ома і Кірхгофа для електричних ланцюгів, вираження для ефекту Холла, лоренцової сили тощо).

Особливості представлення вихідних величин і побудови окремих вирішальних елементів значною мірою зумовлюють порівняно велику швидкість роботи АОМ, простоту програмування і набору завдань, проте обмежуючи сферу застосування і точність отримуваного результату. АОМ відрізняється також малою універсальністю (алгоритмічна обмеженість) — при переході від рішення завдань одного класу до іншого потрібно змінювати структуру машини і число вирішальних елементів.

Історична довідка
Першим аналоговим обчислювальним пристроєм зазвичай називають логарифмічну лінійку, що з'явилася близько 1600. Графіки й номограми — наступний різновид аналогових обчислювальних пристроїв — для визначення функцій декількох змінних; вперше зустрічаються в керівництві з навігації в 1791. У 1814 англійський учений Дж. Герман розробив аналоговий прилад — планіметр, призначений для визначення площі, обмеженої замкнутої кривої на площині. Планіметр був вдосконалений в 1854 німецьким ученим А. Амслером. Його інтегруючий прилад з колесом, що котиться, привів пізніше до винаходу англійським фізиком Дж. Томсоном фрикційного інтегратора. У 1876 інший англійський фізик В. Томсон застосував фрикційний інтегратор в проекті гармонійного аналізатора для аналізу і передбачення висоти припливів в різних портах. Він показав в принципі можливість вирішення диференціальних рівнянь шляхом з'єднання декількох інтеграторів, проте через низький рівень техніки того часу ідея не була реалізована.

Перша механічна обчислювальна машина для вирішення диференціальних рівнянь при проектуванні кораблів була побудована А. Н. Криловим в 1904. У основу її була покладена ідея інтеграфа — аналогового інтегруючого приладу, розробленого польським математиком Абданк-Абакановичем (1878) для здобуття інтеграла довільної функції, викресленої на плоскому графіку.

Подальший розвиток механічних інтегруючих машин пов'язаний з роботами американського вченого С. Буша, під керівництвом якого була створена чисто механічна інтегруюча машина (1931), а потім її електромеханічний варіант (1942). У 1936 російський інженер Н. Мінорський запропонував ідею електродинамічного аналога. Поштовх розвитку сучасних АОМ постійного струму дала розробка Б. Расселом (1942—44, США) вирішального підсилювача.

Завдання АОМ

ОМ в основному застосовується при вирішенні наступних завдань:
 Контроль і керування. У системах автоматичного керування АОМ користуються, як правило, для визначення або формування закону керування, для обчислення звідних параметрів процесу (ккд, потужність, продуктивність і ін.). Якщо задано математичний вираз, що визначає зв'язок звідного параметра або дії, що управляє, з координатами об'єкта, АОМ служать для вирішення відповідного рівняння. Результат обчислень поступає або на виконавчий механізм (замкнута система), або до оператора. У останньому випадку АОМ працює як інформаційний пристрій. Наприклад, АОМ широко поширені для оцінки економічної ефективності енергетичних систем, і ті ж АОМ можуть управляти виконавчими механізмами, тобто служити автоматичними регулювальниками. Коли закон керування заздалегідь не визначений, а задані лише деякий критерій оптимальності і граничні умови, АОМ застосовуються в системах пошуку оптимального керування і служать математичною моделлю об'єкта.

 Випереджаючий аналіз, заснований на швидкодії. Багато разів вирішуючи систему рівнянь, що описують керований процес, враховуючи його поточні характеристики, АОМ за короткий час «переглядає» велике число варіантів рішень, параметрів, що відрізняються значеннями, підлягають зміні при управлінні процесом. Набагато випереджаючи хід процесу, АОМ прогнозує сигнали керування які можуть забезпечити необхідну якість протікання процесу. Знайдені машиною значення передаються на регулюючі пристрої, наприклад у вигляді положень їхніх уставок, після чого пошук найкращого варіанту продовжується. У режимі випереджаючого аналізу АОМ виконують функції або машин-порадників, коли оператор користується результатами отриманих на машині розрахунків для ручного або напівавтоматичного керування, або машин, що управляють, автоматично враховують поточні характеристики процесу і керівників ним за оптимальними показниками. Вибір найкращого режиму технологічного процесу здійснюється також самоналагоджувальними математичними машинами в режимі випереджаючого аналізу.

 Експериментальне дослідження поведінки системи з апаратурою керування або регулювання в лабораторних умовах. За допомогою АОМ відтворюється та частина системи, яка за якими-небудь причинами не може бути відтворена в лабораторних умовах. Зв'язок АОМ з апаратурою керування або регулювання в основному здійснюється перетворюючими пристроями, в яких машинні змінні змінюються за масштабом і формою представлення.

 Аналіз динаміки систем керування або регулювання. Задані рівняння вирішуються у вибраному масштабі часу з метою знаходження основних параметрів, що забезпечують необхідне протікання процесу. Особливо важливі швидкодіючі АОМ, з допомогою яких в прискореному масштабі часу можна вирішувати деякі ітеративні завдання, завдання оптимізації, а також реалізувати метод Монте-Карло, що вимагає багатократного вирішення стохастичних диференціальних рівнянь. Тут АОМ різко скорочує час проведення розрахунків і робить наочними результати.

 Вирішення завдань синтезу систем керування і регулювання зводиться до підбору за заданими технічними умовами структури змінної частини системи, функціональних залежностей необхідного вигляду і значень основних параметрів. Остаточний результат виходить багатократним повторенням рішення і зіставленням його з прийнятим критерієм близькості. Завдання цього типа часто зводяться до відшукання екстремуму деякого функціонала.

 Вирішення завдань за визначенням обурень або корисних сигналів, що діють на систему. В цьому разі за диференціальними рівняннями, що описують динамічну систему, за значеннями початкових умов, за відомим з експерименту характером зміни вихідної координати і статистичними характеристикам шумів у вимірюваному сигналі визначається значення збурення або корисного сигналу на вході. АОМ може також служити для побудови приладів, що автоматично реєструють збурення і виробляють сигнал керування залежно від характеру і розміру збурень.

Класифікація

АОМ складаються з деякого числа вирішальних елементів, які за характером виконуваних математичних операцій діляться на лінійні, нелінійні і логічні. Лінійні вирішальні елементи виконують операції підсумовування, інтеграції, зміни знаку, множення на постійну величину і ін. Нелінійні (функціональні перетворювачі) відтворюють нелінійні залежності.

Розрізняють вирішальні елементи, призначені для відтворення заданої функції від одного, двох і більшого числа аргументів. З цього класу зазвичай виділяють пристрої для відтворення розривних функцій одного аргументу (типові нелінійності) і розмножувально-ділильні пристрої. До логічних вирішальних елементів відносяться пристрої безперервної логіки, наприклад призначені для виділення найбільшою або найменшою з декількох величин, а також пристрою дискретної логіки, релейні перемикальні схеми і деякі ін. спеціальні блоки. Для зв'язку пристроїв безперервної і дискретної логіки широко користуються гібридними логічними пристроями (наприклад, компараторами). Всі логічні пристрої зазвичай об'єднуються в одному, що отримав назву пристрою паралельної логіки. Воно забезпечується своїм набірним полем для з'єднання окремих логічних пристроїв між собою і з останніми вирішальними елементами АОМ.

Залежно від фізичної природи машинних величин розрізняють механічні, пневматичні, гідравлічні, електромеханічні і електронні АОМ. Найпоширеніші електронні АОМ, такі, що відрізняються значно ширшою смугою пропускання, зручністю сполучення декількох машин між собою і з елементами апаратури керування. Ці машини збираються з готових радіотехнічних вузлів і напівфабрикатів. Вирішальні елементи АОМ будуються в основному на базі багатокаскадних електронних підсилювачів постійного струму з великим коефіцієнтом посилення в розімкненому стані і глибоким негативним зворотним зв'язком. Залежно від структури і характеру вхідного ланцюга і ланцюга зворотного зв'язку операційний підсилювач виконує лінійну або нелінійну математичну операцію або комбінацію цих операцій.

Унаслідок неідеальної роботи окремих вирішальних елементів, неточності установки їхніх коефіцієнтів передачі і початкових умов, рішення, знайдене за допомогою АОМ, має похибку. Результуюча похибка залежить не лише від перерахованих первинних джерел, але і від характеру і особливостей вирішуваного завдання. Як правило, похибка збільшується із зростанням числа вирішальних (особливо нелінійних) елементів, включених послідовно. Практично можна вважати, що похибка під час дослідження стійких нелінійних систем автоматичного керування не перевищує декілька %, якщо порядок системи диференціальних рівнянь не вище 10-ти.

За структурою розрізняють АОМ з ручним і з автоматичним програмним керуванням. У першому випадку вирішальні елементи перед початком рішення з'єднуються між собою відповідно до послідовності виконання математичних операцій, що задаються вихідним завданням. У машинах з програмним керуванням послідовність виконання окремих математичних операцій міняється в процесі рішення задачі відповідно до заданого алгоритму рішення. Зміну в ході рішення порядку виконання окремих операцій обумовлює переривистий характер роботи машини: період рішення змінявся періодом останову (для виконання необхідних комутацій). При такому режимі АОМ повинна забезпечуватися аналоговим пристроєм, що запам'ятовує.

Наявність пам'яті і дискретність характеру роботи машини дають можливість організувати багатократне використання окремих вирішальних елементів і тим скоротити їхню кількість, не обмежуючи класу вирішуваних завдань, правда, за рахунок зниження швидкодії.

Значний інтерес представляють машини: з великою частотою повторення вирішення (30—1000 гц) у зв'язку із створенням систем автоматичного керування, а також з необхідністю організації пошуку оптимальних в деякому розумінні структур і параметрів систем керування.

Підвищення ефективності

Підвищення ефективності АОМ пов'язане з впровадженням в аналогову техніку цифрових методів, зокрема цифрових диференціальних аналізаторів, в яких окремі вирішальні елементи виконують математичні операції над приростами змінних, представлених в одному з цифрових кодувань, з передачею результатів від елемента до елемента за принципами АОМ. Вживання цифрових диференціальних аналізаторів, особливо послідовних, для спеціальних АОМ, не вимагаючих високої швидкодії, знижує загальний об'єм апаратури, хоча в останніх випадках вони за всіма технічними показниками і можливостями істотно поступаються цифровим обчислювальним машинам. Набагато більшими можливостями володіють гібридні обчислювальні системи, в яких вихідні величини представлені одночасно в цифровій і аналоговій формі.

Перспективні для повної автоматизації АОМ так звані матричні моделі. Їхній основний недолік — велика кількість апаратури — у зв'язку з появою інтегральних схем вже не має вирішального значення.

Технічні характеристики

Основні технічні характеристики деяких типів електронних АОМ загального призначення(див. табл.). Перші 5 типів установок — портативні малогабаритні настільні пристрої. ІПТ-5 виконана з окремих блоків — з лінійних вирішальних елементів. Блокову конструкцію має також ЕМУ-8, кожен блок якої складається з 4 вирішальних елементів. Блоки ЕМУ-8 не вимагають стабілізованих джерел живлення. ЛМУ-1 складається з окремих секцій; ІПТ-5 і ЛМУ-1 у поєднанні з набором нелінійних блоків дозволяють вирішувати також і нелінійні завдання. МН-7 (настільного типа) має обмежений фіксований склад вирішальних елементів, що обмежує її вживання. Установки МН-8, МН-14, МН-17, ЕМУ-10 — багатосекційні, розраховані на вирішення складних завдань. Так, МН-8 має 80 операційних підсилювачів і 28 нелінійних вирішальних елементів; МН-14 — 360 підсилювачів, 92 нелінійних вирішальних елементів; ЕМУ-10 —48 операційних підсилювачів, 30 нелінійних вирішальних елементів. Установки МН-14 і ЕМУ-10 забезпечені змінними набірними полями, цифровими вольтметрами, системою керування, що полегшує набір завдання і установку початкових умов. У МН-14 передбачена можливість керування від перфострічки. ЕМУ-10 відрізняється широкою смугою пропускання основних вирішальних елементів і забезпечена вирішальними підсилювачами з трьома паралельними каналами посилення.

Література
 Kriloff A., Sur un intégrateur des équations différentielles ordinaires, «Ізв. Академії наук», 1904, с. 5, т. 20 № 1;
 Гутенмахер Л. І., Електричні моделі, М. — Л., 1949; Тараса В С., Основи теорії і конструювання математичних машин безперервної дії, ст 1, Л., 1961;
 Коган Би. Я., Електронні моделюючі пристрої і їх вживання для дослідження систем автоматичного регулювання, 2 вид., М., 1963;
 Льовін Л., Методи вирішення технічних завдань з використанням аналогових обчислювальних машин, пер.(перев.) з англ., М., 1966;
 Корн Р. А., Корн Т. М., Електронні аналогові і аналого-цифрові обчислювальні машини, пер. з англ., ч. 1 — 2, М., 1967 — 68;
 Buvh V. A., The differential analyzer, а new machine for solving differential equations, «Journal of the Franklin Institute», 1931, v. 212 № 10;
 Fifer St., Analogue computation, L., 1961.

Посилання
 АНАЛОГОВА ОБЧИСЛЮВАЛЬНА МАШИНА

Див. також
 Гідравлічний інтегратор
 Квантовий комп'ютер

Аналогова обчислювальна машина


La Société de gymnastique de Caen est un club omnisports fondé à Caen le  par Armand Paris. C'est le premier club sportif de la ville.

Histoire

La Société de gymnastique, de tir, de préparation militaire de Caen est créée . Son premier président est le député du Calvados Henri Legoux-Longpré. Lui succèdent messieurs Meunier puis André Detolle.

Elle est agréée par le ministère de la guerre le  pour la préparation au brevet d'aptitude militaire. Elle compte des équipes de gymnastique, de football (couleurs verte et blanche) - qui atteint la finale du championnat de Basse-Normandie en 1919 et de basket. En octobre 1918, des sections football et athlétisme sont créées. En 1919, une section féminine est créée.
En 1922, la société compte 205 membres dont 60 filles ; dix ans auparavant, elle comptait 150 membres.

Son cinquantenaire est fêté au stade Hélitas le  puis par un banquet à l'hôtel de ville.

Palmarès

La section féminine remporte le championnat de France de basket en 1920-1921, le championnat de France de hockey sur gazon en 1922 et s'adjuge en 1920 le record de France de saut en hauteur.

Notes

Annexes

Articles connexes
 Caen

Club sportif à Caen
Sport amateur
Association sportive fondée sous la Troisième République
Club de gymnastique

Société de gymnastique de Caen


Karl Ortlob (auch: Carl Ortlob; * 17. Januar 1628 in Oels; † 17. August 1678 in Breslau) war ein deutscher evangelischer Geistlicher und Kirchenlieddichter.

Werke
 Siebenmahl sieben Geistliche Gedancken in gebundener Rede, 1651
 De variis Germanae Poeseos aetatibus exercitatio, 1657

Literatur

 Hanspeter Marti: Die Geschichte der deutschen Literatur als Thema einer Disputation in der Barockzeit. Die wiederaufgefundene Dissertation des Schlesiers Karl Ortlob (1628–1678). In: Wolfenbütteler Barock-Nachrichten 20/1, 1993, 5–9.

Kirchenlieddichter
Lutherischer Geistlicher (17. Jahrhundert)
Deutscher
Geboren 1628
Gestorben 1678
Mann

Karl Ortlob


Sydney Cecil Newman, född den 1 april 1917, död den 30 oktober 1997, var en kanadensisk film- och TV-producent som spelade en stor roll för den brittiska dramaproduktionen under 1950- och 1960-talet. 1970 återvände han till Kanada där han fortsatte sin karriär.

Karriären i Storbritannien

Han arbetade först med Associated British Corporation (ABC). Därefter började han 1962 att arbeta för BBC in 1962. Under åren i Storbritannien initierade han två populära TV-serier, The Avengers och Doctor Who. Han arbetade också med socialrealistiska dramaproduktioner såsom Armchair Theatre och The Wednesday Play.

Karriären i Kanada

Efter återkomsten till Kanada fick han en ledande tjänst vid Canadian Radio and Television Commission (CRTC). Därefter arbetade som ledare för National Film Board of Canada (NFB). Han innehade också ledande positioner vid Canadian Film Development Corporation och Canadian Broadcasting Corporation och var rådgivande till Secretary of State for Canada.

Referenser

Män
Födda 1917
Avlidna 1997
Kanadensiska TV-producenter

Sydney Newman


Luís Oliveira (* 24. März 1969 in São Luís, Maranhão, Brasilien), mit vollem Namen Luís Airton Barroso Oliveira, ist ein ehemaliger brasilianisch-belgischer, offensiver Fußballspieler, der die meiste Zeit seiner bisherigen Laufbahn in Italien spielte. Nach dem Ende seiner aktiven Karriere startete er eine Laufbahn als Fußballtrainer.

Karriere

Im Verein
Oliveira begann seine Laufbahn als Jugendspieler beim brasilianischen Klub Tupan, wechselte aber schon als Sechzehnjähriger 1985 nach Belgien in die Jugendabteilung des RSC Anderlecht. 1988 gelang ihm der Sprung in den Profikader des Brüsseler Vorortvereins, mit dem er 1991 Belgischer Meister wurde. 1992 zog es ihn nach Italien, wo er bis heute lebt und Fußball spielt.

Seine erste Station dort war der sardische Serie-A-Verein Cagliari Calcio. Die Jahre 1996 bis 1999 sahen ihn dann bei der Fiorentina, bevor er noch einmal für eine Saison nach Cagliari zurückkehrte. Nach einer weiteren Spielzeit beim FC Bologna war seine Laufbahn in der Serie A beendet und Oliveira heuerte für die Saison 2001/2002 beim Serie-B-Verein Como Calcio an, mit dem er als Erstplatzierter der Serie B den Aufstieg in die Serie A erreichte. Oliveira aber verließ Como zum Ende der Saison, um in der Folgezeit für die Vereine Catania (Serie B, 2002–2004), Foggia (Serie C1, 2004/2005), Venezia (Serie B, 2005) und AS Lucchese Libertas (Serie C1, 2005/2006) zu spielen.

2006 kehrte er in seine Wahlheimat Sardinien zurück, wo er in der bis 2008 für Nuorese Calcio in der Serie C2 spielte. Nach weiteren Stationen bei FBC Derthona und Muravera beendete er 2011 seine Karriere als Aktiver, nachdem er zwischenzeitlich 2010 bereits als Spielertrainer bei Muravera im Einsatz war. 2012 wurde er als neuer Cheftrainer des unterklassigen Klubs vorgestellt.

In der Nationalmannschaft
Nach seiner Einbürgerung in Belgien absolvierte er zwischen 1992 und 1999 31 Spiele für die belgische Nationalmannschaft und erzielte dabei 7 Tore. 1998 war er Weltmeisterschaftsteilnehmer, die belgische Mannschaft schied aber schon in der Vorrunde nach drei Unentschieden mit drei Punkten als Gruppendritter aus.

Erfolge
 1991: Belgischer Meister mit dem RSC Anderlecht
 1998: Weltmeisterschaftsteilnahme mit der belgischen Nationalmannschaft
 2002: Aufstieg in die Serie A mit Como Calcio

Weblinks
 Karrierestatistik bei tuttocalciatori.net

 Luís Oliveira in der Datenbank des belgischen Fußballverbands (englisch)

Fußballnationalspieler (Belgien)
Teilnehmer an einer Fußball-Weltmeisterschaft (Belgien)
Fußballspieler (Brasilien)
Fußballspieler (AC Florenz)
Fußballspieler (Cagliari Calcio)
Fußballspieler (Como 1907)
Fußballspieler (Catania Calcio)
Fußballspieler (FC Bologna)
Fußballspieler (Foggia Calcio)
Fußballspieler (AC Venedig)
Fußballspieler (AS Lucchese Libertas)
Fußballspieler (FBC Derthona)
Fußballspieler (RSC Anderlecht)
Fußballtrainer (Italien)
Belgier
Brasilianer
Geboren 1969
Mann

Luís Oliveira


Timmins—Baie James est une circonscription électorale fédérale et provinciale en Ontario (Canada).

Circonscription fédérale

La vaste circonscription est constituée du quart nord-est de la province longeant les côtes de la baie d'Hudson et la baie James, englobant des parties des districts territoriaux de Kenora, Cochrane et Timiskaming. Les villes principales sont Timmins et Kirkland Lake.

Les circonscriptions limitrophes sont Kenora, Thunder Bay—Superior-Nord, Algoma—Manitoulin—Kapuskasing, Nickel Belt, et Nipissing—Timiskaming, ainsi que les circonscriptions fédérales d'Abitibi—Témiscamingue, Abitibi—Baie-James—Nunavik—Eeyou et Nunavut.

Résultats électoraux

Source : Élections Canada – Candidats confirmés dans Timmins—Baie James (2015)

Source : Élections Canada

Historique
La circonscription de Timmins—Baie James a été créée en 1996 à partir des circonscriptions de Cochrane—Superieur et de Timiskaming—Cochrane.

Circonscription provinciale

Comme partout en Ontario, les circonscriptions provinciales se sont accordées avec les fédérales depuis les élections provinciales du .

Circonscription fédérale en Ontario

Timmins—Baie James


Fujio Yamamoto (jap. , Yamamoto Fujio; * 27. Mai 1966 in der Präfektur Kanagawa) ist ein ehemaliger japanischer Fußballspieler.

Karriere
Yamamoto erlernte das Fußballspielen in der Schulmannschaft der Odawara High School und der Universitätsmannschaft der Universität Tsukuba. Seinen ersten Vertrag unterschrieb er 1990 bei Mitsubishi Motors. Der Verein spielte in der höchsten Liga des Landes, der Japan Soccer League. Mit Gründung der Profiliga J.League 1992 und der damit verbundenen Neuorganisation des japanischen Fußballs wurde der Mitsubishi Motors zu Urawa Reds. Für den Verein absolvierte er fünf Erstligaspiele. 1993 wechselte er zum Zweitligisten NKK SC. Für den Verein absolvierte er 14 Spiele. 1994 wechselte er zum Erstligisten Bellmare Hiratsuka. 1994 gewann er mit dem Verein den Kaiserpokal. Für den Verein absolvierte er 27 Erstligaspiele. Ende 1996 beendete er seine Karriere als Fußballspieler.

Erfolge
Bellmare Hiratsuka
 Kaiserpokal
 Sieger: 1994

Weblinks

Fußballspieler (Urawa Red Diamonds)
Fußballspieler (Shonan Bellmare)
Japaner
Geboren 1966
Mann

Fujio Yamamoto


Tylorrhynchus chinensis är en ringmaskart som beskrevs av Grube 1868. Tylorrhynchus chinensis ingår i släktet Tylorrhynchus och familjen Nereididae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Havsborstmaskar
chinensis

Tylorrhynchus chinensis


Xiamiangao är en sockenhuvudort i Kina. Den ligger i provinsen Shanxi, i den norra delen av landet, omkring 180 kilometer norr om provinshuvudstaden Taiyuan. Antalet invånare är . Befolkningen består av  kvinnor och  män. Barn under 15 år utgör  %, vuxna 15-64 år  %, och äldre över 65 år  %.

Runt Xiamiangao är det ganska tätbefolkat, med  invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Dongshentou,  km söder om Xiamiangao. Trakten runt Xiamiangao består i huvudsak av gräsmarker.

Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är januari, med  mm nederbörd.

Källor

Orter i Shanxi
WP:Projekt Kina

Xiamiangao (sockenhuvudort i Kina, Shanxi Sheng, lat 39,50, long 112,51)


Walter Balmer (28. marts 1948 - 27. december 2010) var en schweizisk fodboldspiller (angriber).

Balmer spillede 20 kampe og scorede to mål for Schweiz' landshold, som han debuterede for i en venskabskamp mod Tyrkiet 24. september 1969.

På klubplan startede Balmer sin karriere hos FC Thun i sin fødeby, inden han i 1969 skiftede til FC Basel. Her var han med til at vinde fire schweiziske mesterskaber.

Titler
Schweizisk mesterskab
 1969, 1970, 1972 og 1973 med FC Basel

Schweizisk pokal
 1975 med FC Basel

Schweizisk Liga Cup
 1972 med FC Basel

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Schweiz
Personer fra Thun

Walter Balmer


Kazuary (Casuariinae) – monotypowa podrodzina ptaków z rodziny kazuarowatych (Casuariidae).

Występowanie
Podrodzina obejmuje trzy gatunki lądowe, nielotne, zamieszkujące Nową Gwineę i północno-wschodnią Australię, a także wyspy leżące pomiędzy nimi.

Morfologia
Długość ciała 100–170 cm, masa ciała 17,6–58 kg. Samice są większe i jaśniej ubarwione. Ptaki te charakteryzują się znacznymi rozmiarami, ciemnym (czarnym) ubarwieniem, krępą budową, uwstecznieniem skrzydeł i kostną naroślą na czaszce w kształcie hełmu. Nogi masywne, z trzema palcami, przy czym środkowy zaopatrzony jest w potężny pazur, który jest groźną bronią.

Przez długi czas zastanawiano się, do czego ptakom służy narośl na głowie. Coraz więcej dowodów wskazuje na to, że służy ona częściowej regulacji ciepłoty organizmu (w podobny sposób działa dziób tukana wielkiego). Inne hipotezy zakładają, że hełm kazuara może służyć obronie przed drapieżnikami bądź urazami od spadających z drzew owoców. Sugerowano również, że być może odgrywa on jakąś rolę w zwiększeniu zasięgu oraz wzmocnieniu dźwięków wydawanych przez ptaka. Dotąd jednak jedynie hipoteza dotycząca regulacji temperatury organizmu ptaka zyskała solidniejsze naukowe podstawy.

Ekologia
Odżywiają się głównie owocami, uzupełniając dietę grzybami, ślimakami i małymi kręgowcami. Jako jedne z nielicznych ptaków mają genitalia takie jak u ssaków i niektórych gadów. Zwierzęta te prowadzą samotniczy tryb życia i bardzo aktywnie bronią swego terytorium, także przed ludźmi i groźnymi im drapieżnikami.

Systematyka

Etymologia
 Cela:  kelēs, κελητος kelētos „rumak, koń wyścigowy”, od κελλω kellō „pędzić”. Gatunek typowy: Struthio casuarius Linnaeus, 1758.
 Casuarius (Casearius, Casoaris, Casoarius): malajska nazwa Kasuari dla kazuara hełmiastego.
 Cassowara: jak Casuarius. Gatunek typowy: Cassowara eximia Perry, 1811 (= Struthio casuarius Linnaeus, 1758).
 Oxyporus: gr. οξυς oxus „ostry, spiczasty”; πωρος pōros „kostnina”. Nowa nazwa dla Casuaria.
 Thrasys: gr. θρασυς thrasus „śmiały, porywający, zuchwały”. Nowa nazwa dla Casuaria.
 Hippalectryo: gr. ἱππαλεκτρυων hippalektruōn „koń-kogut”, baśniowy gryf, od ἱππος hippos „koń”; αλεκτρυων alektruōn „kogut”. Gatunek typowy: Casuarius indicus Voigt, 1819 (= Struthio casuarius Linnaeus, 1758).

Podział systematyczny
Do rodziny należy jeden rodzaj i trzy gatunki:
 Casuarius bennetti  – kazuar mniejszy
 Casuarius unappendiculatus  – kazuar jednokoralowy
 Casuarius casuarius  – kazuar hełmiasty

Przypisy

Kazuary


Leucorchestris arenicola ist eine in der namibischen Wüste endemische Spinnenart aus der Familie der Riesenkrabbenspinnen (Sparassidae). Ausgewachsene Tiere erreichen einen Durchmesser von etwa 10 cm und wiegen etwa 5 g. Die heißen Sonnenstunden verbringen die Tiere geschützt am Ende von 30–40 cm langen Wohnröhren unter der Sandoberfläche. In den Nachtstunden verlassen sie die Wohnröhren zur Nahrungs- und Partnersuche und entfernen sich dabei bis zu 100 Meter von ihrem Standort.
Die Spinne kommuniziert durch Trommeln der Vorderbeine auf der Sandoberfläche und kann diese Vibrationen über mehrere Meter weit spüren. Die rhythmischen Bewegungen verhalfen Leucorchestris arenicola zu ihrem Trivialnamen Dancing White Lady.

Weitere Arten
Als White Lady werden noch einige andere Spinnenarten bezeichnet. Oft wird die – ebenfalls aus der Namib stammende –  Afrikanische Radspinne Carparachne aureoflava neben ihrem üblichen Trivialnamen Wheel Spider auch (Dancing) White Lady Spider genannt, und in der Terraristik werden auch die Arten der Gattung Cerbalus, die in Nordafrika und dem Nahen Osten vorkommen, als White Lady bezeichnet.

Literatur
 Hallan, Joel 2006: SYNOPSIS OF THE DESCRIBED ARANEAE OF THE WORLD Texas A&M University Department of Entomology.
 John R. Henschel: Long-distance wandering and mating by the Dancin White Lady Spider (PDF, 306 kB) The Journal of Arachnology 30, S. 321–330, 2002
 Diemut Klärner: Wüstenspinnen - Heimkehr in tiefer Nacht.. In: F.A.Z., 12. September 2006, Nr. 212 / Seite 34
 Senckenberg Naturkundemuseum: Wüstentänzern auf der Spur - Riesenkrabbenspinnen in der Namib
 Thomas Norgaard: Nocturnal Navigation in Leucorchestris arenicola, The Journal of Arachnology 33, 553-540

Einzelnachweise

Weblinks

Riesenkrabbenspinnen
Sparassidae

Leucorchestris arenicola


Behrouz Rahbar (, 23 September 1945 – 22 March 2019) was an Iranian cyclist. He competed in three events at the 1972 Summer Olympics according to sports-reference.org and according to the-sports.org he rode in addition the men's sprint event. He also won gold medal in the 1974 Asian Games in Tehran.

References

External links

1945 births
2019 deaths
Iranian male cyclists
Olympic cyclists of Iran
Cyclists at the 1972 Summer Olympics
Place of birth missing
Asian Games gold medalists for Iran
Asian Games bronze medalists for Iran
Asian Games medalists in cycling
Cyclists at the 1974 Asian Games
Medalists at the 1974 Asian Games
20th-century Iranian people

Behrouz Rahbar


Tetrasarus quadriscopulatus is a species of beetle in the family Cerambycidae. It was described by Thomson in 1868.

References

Acanthoderini
Beetles described in 1868

Tetrasarus quadriscopulatus


Правило 13 Правил игры в футбол регламентирует процедуру выполнения штрафных и свободных ударов, которые назначаются в ситуациях, описанных в Правиле 12.

Штрафной удар

Мяч, забитый непосредственно со штрафного удара в ворота соперника, засчитывается.
Мяч, забитый со штрафного удара в собственные ворота, не засчитывается; противоположная команда в такой ситуации получает право на угловой удар.

Свободный удар
Мяч, забитый непосредственно после свободного удара, не засчитывается, вне зависимости от того, в чьи ворота он был забит.
В случае если команда непосредственно со свободного удара забивает мяч в ворота соперника, назначается удар от ворот, если же мяч забит в свои ворота — то команда соперника получает право на угловой удар.
О назначении свободного удара судья сигнализирует поднятой вверх рукой, которую он не должен опускать до того момента, пока удар не будет выполнен и мяч не коснётся кого-либо из игроков либо не выйдет из игры.

Процедура
Свободный и штрафной удары во всех случаях выполняются по неподвижному мячу. Игрок, выполнивший удар, не может вторично касаться мяча до тех пор, пока его (мяча) не коснётся какой-либо другой игрок.

Штрафной и свободный удары, выполняемые из-за пределов штрафной площади

Штрафной или свободный удар из-за пределов штрафной площади выполняется любым игроком команды с места, где произошло нарушение Правил (или же, в зависимости от вида нарушения, с места, где находился мяч в момент остановки игры).
Все игроки противоположной команды должны находиться на расстоянии не менее чем 9,15 м от мяча до тех пор, пока мяч не вошёл в игру.
Мяч считается в игре, когда по нему нанесён удар и он находится в движении.

Свободный удар, выполняемый из пределов своей штрафной площади

Штрафной или свободный удар из пределов своей штрафной площади выполняется любым игроком команды с места, где произошло нарушение (или же, в зависимости от вида нарушения, с места, где мяч находился в момент остановки игры). Если удар следует выполнить из пределов площади ворот, то он может быть выполнен с любой её точки.
Все игроки противоположной команды должны находиться на расстоянии не менее чем 9,15 м от мяча и за пределами штрафной площади до тех пор, пока мяч не вошёл в игру.

Свободный удар, выполняемый из пределов штрафной площади соперника

Свободный удар из пределов штрафной площади выполняется любым игроком команды с места, где произошло нарушение Правил (или же, в зависимости от вида нарушения, с места, где находился мяч в момент остановки игры). В случае, если свободный удар должен быть выполнен из пределов площади ворот соперника, он выполняется с ближайшей к месту нарушения точки на линии площади ворот, параллельной линии ворот.
Все игроки противоположной команды должны находиться на расстоянии не менее чем 9,15 м от мяча до тех пор, пока мяч не вошёл в игру, кроме случаев, когда игроки располагаются на линии своих ворот и между их стойками.
Мяч считается в игре, когда по нему нанесён удар и он находится в движении.

Нарушения и наказания

 Если при выполнении удара один из соперников находится к мячу ближе, чем того требуют Правила, удар повторяется.
 Если при выполнении удара из пределов своей штрафной площади мяч не покинет её пределов или же коснётся внутри неё кого-либо из игроков, удар повторяется.
 Если игрок, выполнивший удар, вторично коснётся мяча (не руками) до того, как его (мяча) не коснётся кто-либо из других игроков, то противоположная команда получает право на выполнение свободного удара с места, где произошло нарушение.
 Если игрок (не вратарь), выполнивший удар, вторично коснётся мяча руками до того, как его (мяча) не коснётся кто-либо из других игроков, то противоположная команда получает право на выполнение штрафного или 11-метрового удара, в зависимости от того, где произошло нарушение.
 Если вратарь, выполнивший удар, вторично коснётся мяча (не руками) до того, как его (мяча) не коснётся кто-либо из других игроков, то противоположная команда получает право на выполнение свободного удара с места, где произошло нарушение.
 Если вратарь, выполнивший удар, вторично коснётся мяча руками до того, как его (мяча) не коснётся кто-либо из других игроков, то противоположная команда получает право на выполнение штрафного удара (в случае если нарушение произошло за пределами штрафной площади вратаря) или свободного удара (в случае, если нарушение произошло в пределах штрафной площади вратаря) с места, где произошло нарушение.

Примечания

Правила футбола
Футбольная терминология

Штрафной и свободный удары (футбол)