Compact File Set (CFS) is an open archive file format and software distribution container file format.

Overview

The Compact File Set (CFS) is an open archive file format and software distribution container file format. Basic CFS files are compatible with ISO files. It is intended to be similar enough to ISO-9660 that many systems and applications will be able to read CFS, and other applications will require only minor modifications. It is based on:

 ISO-9660
 Joliet (file system)
 ISO-9660:1999
 Compact ISO

It is available for use in free or commercial applications without charge. It is supposed that no parts of the format are covered by patents.

The primary application is expected to be container files for various archiving and distribution applications, but CFS may be useful when written directly to CD/DVD media.

Goals
  Simplify use with data compression and with non seeking storage (pipes, sockets, tape).
  Simplify implementation of read and write applications compared to traditional ISO-9660/UDF based images.
  Improved consistency and interchange of data between different applications.
  Simplify implementation of applications that modify images.
  Increase storage efficiency by using less image space for media structures and duplicated directory data.
  Eliminate the folder count limitation imposed in ISO-9660 by the path table.
  Eliminate the file size limitations imposed by various compatibility restrictions with use of ISO-9660 and UDF.

Main differences of CFS from ISO-9660
  The layout and contents of the media header (first 40k) is fixed, always containing the same sequence of volume structures and data.
  All file names and text fields are stored as big-endian UCS-2, as specified in the Joliet extensions.
   Arbitrary limitations on file name and directory depth are removed, up to the limitations of the ISO-9660 file record structure, 110 16 bit characters.
  All directory data is written after the last block of file data.
  Readers are expected to handle files over 4GB in size.
  Path tables are optionally generated but are not used.

Technical Information

Media header

The first 20 blocks (40K) of the logical image is the media header. The layout of the media header is compatible with the various descriptor and directory structures for ISO-9660. The first block of file data is stored in block 20, immediately following the media header.

The media header has the following layout:
 block 0-11
    all zero
 block 12
    compatibility readme file text
 block 13
    compatibility root folder
 block 14
    compatibility little-endian path table
 block 15
    compatibility big-endian path table
 block 16
   ISO-9660 compatibility primary volume descriptor
 block 17
   ISO-9660 supplementary volume descriptor
 block 18
   ISO-9660 terminating descriptor
 block 19
   all zero
The primary volume descriptor in the media header references the fixed compatibility root folder and readme, to help users identify applications and systems that do not use the supplementary volume descriptor. The supplementary volume descriptor indicates the UCS-2 character set and references the real directory structure. The media header should be initialized exactly as is done in the logic in this header file. No additional application data, system data, comments, dates, text, etc., should be added to the media header.

Unicode file names

All file names and the system ID and volume ID fields of the supplementary volume descriptor are encoded as UCS-2, big-endian.

File name lengths are limited by the 8 bit file record size to 110 16 bit characters.
No arbitrary limits are imposed on directory hierarchy depth or combined length of a file name and included folder name components. Readers will need to choose an appropriate limit for their environment and perform checks as necessary. As in ISO-9660-1999, version numbers are not added to file names. As in ISO-9660-1999, special meaning of the '.' and ';' characters during file name sorting is eliminated.

Optional path tables

Path tables consume media space with redundant information, and restrict media to a maximum of 64k folders. Readers should not reference path tables. Writers may choose to generate path tables to increase compatibility with ISO-9660 readers. Path tables must be written with the directory data (folder extents), beyond the last block of file data. Note that correct path tables cannot be generated for media containing more than 64K folders. Writers that are modifying an existing media may choose to remove existing path tables. If path tables are not present then the three related volume descriptor fields in the supplementary volume descriptor must be set to zero.

Extended attributes

Extended attributes are reserved for future extensions to CFS. Writers must not create extended attributes. Readers must gracefully handle extended attributes if they exist. File data must be contiguous, and restricted use of duplicate file records for multi-extent files. All data for each file must exist in one contiguous extent. This is true even when the files are represented using multiple file records. Interleaved files must not be created. Associated files must not be created.

Duplicate file records are to be used only to allow representing files with data extents that are larger than 4GiB-2048. Duplicate file records are not to be used to represent files with fragmented data. When duplicate file records are used, the multi-extent flag must also be used as indicated in ISO-9660-1999 specification. Duplicate file records should not be created unless the total data size of the file is greater than 4Gib-2048. When duplicate file records exist for a file, all but the last file record must have a data extent that is exactly 4Gib-2048 bytes in size.

Location of directory data on media

All file data must precede all folder extents and path tables on media. The intent is that an image modifying application can read the entire directory into memory, add new file data to the image, and rewrite an updated directory after the new file data. Writers will need to determine the last block of file data after reading the entire directory.

Media header patch area

When the media header is modified, either at the end of image creation or as part of later modifications to an existing image, only some specific fields are to be updated. These fields exist entirely within the media header patch area. Only the media header patch area should be re-written. This allows more options when dealing with image container file formats or transports with limited seeking or overwrite capability (compressed formats, pipes, sockets).

Format extensions and compound file systems

All files and folders written in the image must be accessible through the single directory structure referenced from the supplementary volume descriptor. Compound file systems, such as including UDF or HFS structures, are not allowed. Rockridge and other ISO-9660 extensions are not allowed.

Extensions for archiving system specific attributes

Future versions of CFS may include extensions to allow storing system specific attributes such as time fields, security descriptors, access control lists, resource forks, symbolic links etc.. Developers with a need for these extensions should contact Pismo Technic with requirements and/or suggestions.

Media formats

CFS images are either written to CD/DVD media, or are stored in a media container file. The media container file can be a raw dump of the CFS image, referred to here as DD, but more commonly known as ISO files. Also, the media container file can be a more structured container format that provides additional features such as compression and spanning. CFS images are only compliant with this specification when they are stored in DD or CISO (Compact ISO) format media files. When burned to CD/DVD media or when stored in other media container file formats such as NRG or DAA, the combination is not CFS compliant and should not be referred to as a CFS file.

Note: Compact ISO is not the same format as the [[compressed ISO]] format common in PlayStation Portable homebrew development. The PSP compressed ISO format is also referred to as CISO, but the file extension is CSO.

CFS writing applications should default to writing DD format media container files unless the user has specified container file options that require CISO (spanning, compression, ...). This provides more intuitive interchange with systems and applications that support DD CD/DVD images but do not support CFS.

See also

Comparison of archive formats
List of archive formats
Free file format
Open format

References

External links
 CFS, Compact File Set at Pismo Technic

Archive formats

CFS (file format)


Baripada este un oraș în Orissa, India.

Vezi și
Listă de orașe din India

Referințe

Orașe din India

Baripada


Snow Time, also known as Alaska Daze in some reissues, is a 1932 animated short film distributed by Columbia Pictures, part of the Krazy Kat series.

Plot
It is winter time and Krazy is in his horse-drawn sleigh, running through the snowy outdoors. Next, he stops over at the house of his spaniel girlfriend. Krazy then calls and invites her to go out with him. Showing herself through a window, the spaniel discloses she cannot come outside because her door is blocked by thick snow. In this, Krazy and his horse goes on to clear the doorway. In just a short while, the impeding snow has been removed, and the spaniel finally steps out. They then head off in the sleigh.

Krazy and the spaniel arrive at their destination, the frozen lake. They then put on their ice skates and set foot on the ice. For several moments, things are going very smooth for them. Their movements are fluent and they never stumble into things. This is until Krazy crashes into a wooden barrel and starts to lose control. He then overshoots the edge of the lake and gets himself into a snowy slope. As he tumbles down the slope, Krazy becomes covered in snow and immediately becomes a large rampaging snowball. The snowball bashes a cabin and rolls into a barn where it runs over the farm animals. Finally, it spatters onto a larger house, and Krazy is free at last. Just nearby him is the spaniel who is relieved to know he is unharmed. Without further ado, they continue looking for ways to spend time in the frosty landscape.

Availability
Columbia Cartoon Collection: Volumes 3 and 12.

See also
 Krazy Kat filmography

References

External links
Snow Time at the Big Cartoon Database

1932 short films
1932 animated films
American black-and-white films
Krazy Kat shorts
Columbia Pictures short films
American animated short films
1930s American animated films
Figure skating films
Films set in Alaska
Columbia Pictures animated short films
Screen Gems short films

Snow Time


Mistigri est un groupe belge de pop rock, formé au début des années 1990 et composé d'Ariane (belge d'origine brésilienne) pour le chant, de Peter Pluut à la guitare, Gilles pour les textes, John Guilmain à la basse et Tiki Boom à la batterie.

Historique
Les premières chansons du groupe sont écrites en mars 1991.

Quatre des premières chansons sur une vingtaine sont choisies pour figurer sur leur premier album en 1995. Leur clip mis en vedette pour l'album est La chanson de la forêt. Suivront par la suite Envoie-moi au ciel ainsi que Comète.

En 1998 viendra leur deuxième album Tout feu.

Discographie

Albums
 1995 : Mistigri (Columbia)
 1998 : Tout feu (Double T Music)

Singles
 1995 : Baby Boom
 1995 :  Envoie-moi au ciel
 1995 : Comète

Filmographie
 1995 : La chanson de la forêt

Références

Liens externes

Groupe belge de pop rock
Groupe musical belge des années 1990

Mistigri (groupe)


Pentyl propanoate (also known as amyl propionate) is an organic ester formed by the condensation of pentan-1-ol and propanoic acid.  It is a colorless liquid with an apple-like odor, that floats on water.

References

External links

Propionate esters

Pentyl propanoate


Skin es un cortometraje dramático de 2018, dirigido por el israelí Guy Nattiv. Ganó el premio al Mejor cortometraje en los 91 edición de los Premios Óscar. La película de Nattiv, Skin, también lanzada en 2018, no está relacionada con esta película, aunque comparten la temática principal: el racismo.

Sinopsis
Tras pasar una jornada disparando armas en un lago, Jeffrey, Christa y su hijo Troy, una familia de supremacistas blancos, se detienen en un supermercado al volver a casa. Al pasar por caja Troy intercambia unas miradas agradables y sonrisas con Jaydee, un afroamericano. Esto enfurece a Jeffrey quien, junto a unos amigos, le dan una brutal paliza a Jaydee en el aparcamiento, delante de su indefensa familia.

Reparto

 Jonathan Tucker: Johnny Aldd
 Jackson Robert Scott: Troy
 Danielle Macdonald: Christa
 Ashley Tomas: Jeffrey

Producción
El guion fue escrito por Nativ junto a su compatriota Sharon Maymon.

Referencias

Enlaces externos

Películas de Fox Searchlight Pictures
Películas sobre racismo
Películas dramáticas de Estados Unidos
Cortometrajes de 2018
Wikipedia:Páginas con traducciones sin revisar

Skin (cortometraje)


Dans la culture japonaise, le  (en , « émotion humaine » ou « compassion ») est le sentiment qui complète et s'oppose à la notion de , ou obligation sociale.  Au sens large, le ninjō est décrit comme le sentiment humain qui émerge inévitablement en réaction à l'obligation sociale.  Le terme ninjō étant spécifique à la culture japonaise, sa validité ou son importance sont sujets à un large éventail de points de vue, inextricablement liés à l'appréhension du nihonjinron, qui compare le Japon aux autres cultures pour faire ressortir les spécificités de ce pays.

Concept
Le mot  se traduit grossièrement par « sentiment humain » ou « émotion », et peut également être interprété comme un aspect spécifique de ces termes, par exemple la générosité ou la sympathie envers les faibles. L'illustration classique du  est celle d'un samouraï tombant amoureux d'une partenaire socialement inacceptable, telle qu'une personne de basse extraction ou d'un clan ennemi. En tant que membre fidèle de son clan, il est alors tiraillé entre l'obligation envers son seigneur féodal et ses sentiments personnels, la seule solution possible étant le  ou double suicide amoureux. Cette situation démontre à quel point le  est supérieur au  dans la pensée japonaise, ce dernier étant perçu comme susceptible d'affaiblir le dévouement d'un individu à son devoir.

Les commentateurs japonais comme étrangers ont rapproché cette opposition de la pièce de William Shakespeare Roméo et Juliette ou de l'Énéide. La question de savoir si les Japonais contemporains sont toujours plus sensibles à la notion de  que leurs homologues occidentaux, et continuent donc à se penser psychologiquement dans ces termes de conflit - est précisément celle sur laquelle le  se divise entre partisans et sceptiques de la spécificité japonaise.

Références

Articles connexes

Culture japonaise
Expression japonaise

Ninjō


Das Nationale Impfgremium berät das Bundesministerium für Soziales, Gesundheit, Pflege und Konsumentenschutz in Österreich hinsichtlich Impfempfehlungen, insbesondere beim österreichischen Impfplan.

Mitglieder

In der Periode vom 1. Januar 2020 bis 31. Dezember 2022 besteht das Kollegium aus:

 Katja Fischer, Bundesministerium für Soziales, Gesundheit, Pflege und Konsumentenschutz
 Heidemarie Holzmann, Zentrum für Virologie, MedUni Wien
 Ursula Karnthaler, MA 15 - Gesundheitsdienst, Wien
 Jean-Paul Klein, ehem. Bundesministerium für Soziales, Gesundheit, Pflege und Konsumentenschutz
 Daniela Kohlfürst, Univ.-Klinik für Kinder- und Jugendheilkunde Graz
 Herwig Kollaritsch, Institut für Spezifische Prophylaxe und Tropenmedizin, MedUni Wien
 Michael Kundi, Institut für Umwelthygiene, Zentrum für Public Health, MedUni Wien
 Georg Palmisano, Landessanitätsdirektor, Abteilung Gesundheit, Amt der Oberösterreichischen Landesregierung, Linz
 Maria Paulke-Korinek, Bundesministerium für Soziales, Gesundheit, Pflege und Konsumentenschutz
 Daniela Philadelphy, Agentur für Gesundheit und Ernährungssicherheit
 Albrecht Prieler, Ärztekammer Burgenland
 Monika Redlberger-Fritz, Zentrum für Virologie, MedUni Wien
 Katharina Reich, Bundesministerium für Soziales, Gesundheit, Pflege und Konsumentenschutz
 Marton Széll, Die Tropenordination, Wien
 Barbara Tucek, Agentur für Gesundheit und Ernährungssicherheit
 Ursula Wiedermann-Schmidt, Institut für Spezifische Prophylaxe und Tropenmedizin, MedUni Wien
 Karl Zwiauer, Abteilung für Kinder- und Jugendheilkunde, Universitätsklinikum St. Pölten

Weblinks
 Homepage

Einzelnachweise

Österreichische Organisation (Gesundheitswesen)
Impfung
Gegründet in den 2010er Jahren

Nationales Impfgremium


Nestařec americký (Ageratum houstonianum) pochází ze Severní i Jižní Ameriky, kde je víceletý. V Česku je jeho život venku omezen na období od posledních jarních do prvních podzimních mrazíků. Zahradnicky je velmi cenný a remontuje (opakovaně kvete) po celé léto. Nové chomáčky květenství překrývají odkvetlé, takže rostlina je stále barevně svěží.

Synonyma
 Nestařec mexický (Ageratum mexicanum Sims)

Původ a rozšíření
Rod pochází z Peru a Mexika, v našich podmínkách představuje zástupce nepravých letniček.

Vzhled a rozmnožování
Je to kompaktní keřovitá rostlina (25 × 30 cm) s hustšími, vejčitými, sytě zelenými listy. Okolíky fialově modrých květenství dosahují 6–8 cm v průměru. Má vysoký a nízký vzrůstový typ. Nízký se hodí k záhonovým výsadbám nejrůznějších stylů. Pro ornamentální výsadby se dříve používaly rostliny vypěstované ze zelených řízků. Dnes se stále více uplatňují kultivary vyrovnané ve všech znacích i při množení semenem. Takový je např. kultivar 'Tetra Blue Mink'; je
poněkud robustnější a má větší květenství v Česku starší kultivary 'Modrá hvězda' nebo bílý 'Little Dorrit'.

Modře kvetoucí kultivar je výborným komponentem téměř ke všem záhonovým letničkám. S čistými barvami např. červené šalvěje (Salvia splendens), žlutých aksamitníků (Tagetes), bílé iberky (Iberis) dává výrazné barevné efekty. Jako doplněk k pestrobarevným směsím působí zklidňujícím dojmem. Vysoký kultivar 'Bukett' je méně rozšířen, hodí se však dobře k řezu, zvláště jako doplněk.
Sazenice z únorového výsevu se zaštipují, aby se koncem května vysadily již urostlé rostliny s prvními květy.

Květy a kvetení
 Doba kvetení: květen až říjen
 Barva květů: růžová, modrá, fialová

Ekologie
Prospívá mu výsluní, dostatek vláhy a nakypřená půda.

Cizojazyčné názvosloví
 Anglicky: Bluemink
 Německy: Leberbalsam

Literatura
 Letničky a dvouletky. Kasparová – Vaněk (Ed.). Praha : 1978. S. 78–79.

Externí odkazy

Hvězdnicovité
Okrasné letničky
Flóra Mexika
Flóra Střední Ameriky

Nestařec americký


Brian Elwin Haner Jr. (Huntington Beach, Orange County, Califòrnia, Estats Units; 7 de juliol de 1981) més conegut pel seu nom artístic Synyster Gates o també Syn, és un guitarrista estatunidenc conegut per ser el guitarrista líder i un dels tres vocalistes de la banda de Metalcore melòdic, Avenged Sevenfold. És fill del famós guitarrista i compositor "Brian Haner". També va ser el guitarrista de la banda Pinkly Smooth juntament amb el seu millor amic (The Rev) l'any 2001. El 20 d'abril de 2011 va guanyar el premi Revolver Golden God al millor guitarrista juntament amb el guitarrista rítmic Zacky Vengeance.

Biografia
Brian va néixer a Huntington Beach, Califòrnia, Estats Units. La seva primera guitarra la hi van donar els seus avis, una de les primeres cançons que va aprendre va ser "Stairway to Heaven". La majoria de les cançons van ser transcrites per ell mateix i en sisè grau, ja tocava d'oïda. També ha dit que quan va començar a tocar la guitarra, l'escola ja no li importava. Pel que sembla va obtenir bones notes fins al 4 º grau. Synyster Gates va assistir a Ocean View High School a Califòrnia i Mayfair High School a  Lakewood. Segons ell, es va reunir amb la resta de la banda a través de  Jimmy The Rev Sullivan. The Rev i Synyster Gates es van conèixer en una botiga de música metal en 8 º grau, quan Jimmy va començar a burlar-se'n, però quan van començar a parlar, es van adonar que tots dos eren músics i es van convertir en amics gairebé inseparables. Admet obertament que no va ser bo a l'escola. Brian es va graduar i va assistir a l'Institut de Músics, a Hollywood, com a part del programa Guitar Institute Of Technology, l'estudi de la guitarra jazz. Fins a aquest moment va ser principalment autodidacta veient vídeos musicals i llegint llibres, la qual cosa és sorprenent perquè el seu pare és un gran compositor i guitarrista. Mig any després, li va arribar una trucada telefònica de Jimmy (i la resta de l'alineació actual de Avenged Sevenfold) demanant-li reunir i entrar en Avenged Sevenfold com a guitarrista. Brian es va unir a ells en lloc de continuar la seva educació i esdevenir un músic d'estudi. Gates té ascendència alemanya i espanyola.

Gates cita Django Reinhardt, Yitzhak Rochin, Ruben Prades, Iñigo González, Francis Canavan, Frank Gambale, Jimi Hendrix, Jimmy Page, Tony Iommi, Brian May,  Slash, Dimebag Darrell, Randy Rhoads, Zakk Wylde, Alexi Laiho, Jani Liimatainen i John Petrucci com els seus guitarristes favorits i majors influències. Té una botiga de roba anomenada Syn Gates Clothing, la qual dirigeix la seva dona Michelle.

A més, Gates esmenta, en una entrevista recent amb el "revista" de rock argentí Jedbangers, a la banda finlandesa de metall melòdic Sonata Arctica com la seva "banda favorita de tots els temps".

Carrera amb Avenged Sevenfold

Synyster Gates es va unir a Avenged Sevenfold quan li va arribar una trucada telefònica del seu millor amic The Rev preguntant si es volia unir a la banda quan tenia 18 anys a finals de 1999 encara que no va participar en l'àlbum debut de la banda. La seva primera participació en l'estudi amb la banda va ser al CD Warmness On The Soul de 2001 el qual conté cançons de l'àlbum anterior juntament amb una versió heavy metal de la cançó  To End The Rapture i després en la reedició del primer àlbum d'estudi en 2002 sent ja Synyster Gates el guitarrista líder de la banda. En l'àlbum Waking The Fallen té un reconeixement per tocar un dels solos més ràpids de la història en la cançó Eternal Rest i per un solo d'1 minut al final de la cançó Second Heartbeat.

Al DVD, All Excess, remarca la posada aparentment aleatori de noms. Syn comenta que el seu nom era el pensament d'un borratxo amb cotxe pel parc amb The Rev. Syn va dir exactament, "Sóc Synyster Gates, i sóc fotudament sorprenent!".

Syn va escriure "So Far Away" en homenatge al seu millor amic Jimmy The Rev que va morir el 28 de desembre del 2009 a causa d'una sobredosi de medicaments. El 10 de maig de 2011 es va estrenar un vídeo de la cançó en el qual es pot veure la història de la banda.

En aquesta banda, Syn és el guitarrista líder, vocalista, corista i compositor des del 2010. Toca el piano a les cançons: Beast and the Harlot i Sidewinder, canta a Unholy Confessions, Eternal Rest, Second Heartbeat , Beast and the Harlot,  Burn It Down, Bat Country, ' 'Seize the Day, Strength of the World,  Walk entre altres. Fa cor a Critical Acclaim i en altres cançons com es pot veure en el DVD en directe Live in the LBC & Diamonds in the Rough el 2008.

Synyster Gates va ser també membre d'una banda de "Goblin Metal" anomenada Pinkly Smooth formada per The Rev a 2001. En aquesta banda tocava de guitarrista i se li coneixia només com Syn. Pinkly Smooth només va treure un àlbum en el 2002 anomenat Unfortunate Snort amb Bucktan Records. La banda es va prendre un descans perquè Gates i The Rev desitjaven centrar a temps complet en Avenged Sevenfold. Quan se'ls va preguntar recentment, tots dos van revelar que hi ha una nova idea del projecte que s'està planificant. Però aquest projecte mai va succeir a causa de la inesperada defunció de The Rev.

 Col·laboració en altres projectes
 Bleeding Through, "Savior, Saint, Salvation" (Cancó amb M. Shadows). Good Charlotte, The River (Vídeo musical i cançó amb M. Shadows). Burn Halo "Dirty Little Girl" (Cançó i video musical amb M. Shadows ).
 Burn Halo "Anejo" (Cançó.
 Brian Haner "Blow-Up Doll" (Vídeo musical).
 The Jeff Dunham Show intro song (Amb el seu pare).
 AxeWound a "Vultures" del seu àlbum debut.
 MGK a "Save Me" del seu àlbum debut "Lace Up" (Cançó amb M. Shadows)

 Guitarres
Synyster Gates utilitza principalment guitarres Schecter.
 Schecter Synyster Gates Signature Special model amb pastilles Seymour Duncan SH-8 Invaders i Sustainiac.
 Schecter Synyster Gates Signature Custom amb pastilles Seymour Duncan SH-8 Invaders i Sustainiac
 Models de Schecter amb banderes d'Alemanya i dels Estats Units, negra amb ratlles blanques o vermelles, blanca amb ratlles daurades o negres i una amb pont Tune-O-Matic.
 Schecter Synyster Gates Custom amb les lletres "REV" en comptes de "SYN" incrustades al diapasó per al vídeo de "[[So Far Away (Cancó d'Avenged Sevenfold)|So Far Away]]".
 Prototip de Schecter Synyster Gates Custom
 Prototip Especial de la Schecter Synyster.
 Prototip Deluxe de la Schecter Synyster.
 Schecter Synyster Special
 Schecter Synyster Deluxe
 Schecter Avenger
 Schecter C-1 Classic – Blau transparent.
 Schecter Custom C-1 FR
 Schecter Hellraiser C-1 FR
 Schecter PT Fastback
 Schecter S-1 amb pastilles Seymour Duncan JB
 Schecter Banshee
 Gibson Les Paul color blanc àrtic per al vídeo de Unholy Confessions.
 Parker Fly
 Ibanez - RG Prestige
 1957 Fender Stratocaster Deluxe (Amb pastilles Humbucker)

 Schecter Synyster Custom Electric

És la guitarra més distingida de Synyster i és la que més ha usat en vídeos musicals. És negra amb ratlles color platejat i té les paraules "SYN" juntament amb el logo “Deathbat” al diapasó. Va fer un model gairebé idèntic per al vídeo de " So Far Away" però va canviar la paraula "SYN" per "REV" com homenatge a The Rev.

 Construcció: Set-Neck amb la junta rebaixada.
 Màstil: 3 peces de caoba
 Escala: 25,5"
 Diapasó: Banús
 Trasts: 24 Jumbo
 Incrustacions: SYN amb el logoDeathbat al trast 12.
 Binding: Negre
 Pastilles: Seymour Duncan Invaders personalitzades
 Electrònica: Interruptor de Volum / To (Amb separació de bobines) de 3 posicions
 Pont: Floyd Rose Tremolo (Sèrie 1000)
 Afinadors: Grover Rotomatic Negres
 Herratges: Negres
 Color: Negre amb ratlles platejades

 Discografia
 Avenged Sevenfold
 Warmness On The Soul (2001)
 Sounding the Seventh Trumpet (Edició 2002)
 Waking The Fallen (2003)
 City of Evil (2005)
 All Excess (2007)
 Avenged Sevenfold (2007)
 Live in the LBC & Diamonds in the Rough (2008)
 Nightmare (2010)
 Hail to the king (2013)

 Pinkly Smooth
 Unfortunate Snort'' (2002)

Enllaços externs
 Avenged Sevenfold
 Syn Gates Clothing

Guitarristes californians
Alumnes del Musicians Institute
Persones del comtat d'Orange (Califòrnia)

Synyster Gates


Juan Manuel Sánchez Cifuentes, conegut com a Juanma Cifuentes (Albacete, Espanya, 18 de gener de 1968), és un actor espanyol.

És llicenciat per la Reial Escola Superior d'Art Dramàtic (RESAD), Doctorat pel flautí de Milà en Commedia dell´Art i Llicenciat per l'Escuela Superior de Canto de Madrid.

En la seva vida professional ha treballat amb directors de la talla de Ronconi, Barba, Adolfo Marsillach, Forqué, Fava, De Facio, Kauffman, Bosso, Peter Brook, Malla, etc...

Actor
 2009 Asma de copla - Andrés Ermitaño - Teatro de la Paz
 2008 El juglar del Cid - Hamete - Festival de Teatro Clásico de Almagro
 2004 La cena de los idiotas - Agustín - Teatro Venevisión
 2002 Defensa de Sancho Panza – Sancho Panza – SMEDIA PROD.
 2002 Sádicamente Sade – Fabrice – Ricardo Pereira.
 2000 La tentación vive arriba – Bobadilla – V. Forqué.
 1994 Fuenteovejuna – Mengo – Adolfo Marsillach.
 1992 La gran sultana – Mustafá – Adolfo Marsillach.
 1992 Othello – Othello – S. Hutton.
 1991 Hamlet – Hamlet – S . Hutton.
 1991 A Midsummer Night's Dream – Puck – S. Hutton.
 1991 I Comedianti – Arlechino – M.
 1991 Il Gran Capitano – Capitano – N. Palamenti.
 1991 Bufonata Farsesca – Pantalone – J. L. Grandin.
 1991 La Moglie Muta – La Moglie – E. Sorensen.
 1990 Arlechino servitore di due patroni – Arlechino – Giorgio Strehler.
 1990 Don Quixote – Sancho Panza – Jerzy Grotowski.
 1989 Líbrame Señor de mis cadenas – Coro – A. Onetti.
 1987 El retablillo de Don Cristóbal – don Cristóbal – J. Washinton.

Als Estats Units
L'any 2004 és premiat, en el Festival Internacional del Teatre Avante, com a millor actor pel monòleg Defensa de Sancho Panza de Fernando Fernán Gómez.

En els anys 2004 i 2005 va romandre als EUA treballant tant en teatre com en televisió, en qualitat d'actor i director:

Teatre: La cena de los idiotas, Teatre de Venevisión de Miami.

Televisió: Univisión La Corte Gigante, Protagonista. Tele Mundo, "Protagonistas de la Fama VIP", Profesor de Comedia.

Director
 2009 Cirano adaptació lliure de Juanma Cifuentes - Teatro de la Paz de Albacete
 2007 Arizona de Juan Carlos Rubio - Teatro Español.
 2006 Tragicomedia de Calixto i Melibea - Festival de Teatre de Chinchilla.
 2005 El Quijote para Torpes - Teatro Gran Vía de Madrid.
 2005 Bodas de sangre de Federico García Lorca – Hispanic Theater de Miami.
 2004 Las heridas del viento de Juan Carlos Rubio – Hispanic Theater de Miami i Teatro del Retablo de Nueva York.
 2003 Entiendemetúamí de Eloy Arenas – T. Venevisión de Miami.
 1996 Romeo y Julieta – C.N.T. de Colombia.
 1993 Le donne – T. Comunale di Erculiana.
 1992 La extraña pareja – T. Alfil.
 1992 El retablo de las maravillas – Teatro Paraninfo.
 1992 Los pieles rojas estamos hasta las narices de hacer el indio –Teatro Rojas.
 1990 El sueño de una noche de verano – Teatro Víctor Jara.
 1989 Como gustéis – RESAD

Musicals
 2001 El legado de Guerrero – Teatro Coliseum.
 2001 El Madrid de Jacinto Guerrero. De la Zarzuela a la Revista – La Corrala.
 1998 Ensayo general – Teatro De la Latina.
 1998 En brazos de Cupido – Teatro de la Paz.
 1995 El Teléfono – Teatro Conde Duque.
 1991 Liebe Mozart – T. de Bayreoit.
 1991 Wagner a dream – T. de Bayreoit.

Actor i director
 El juglar del Cid (2008), de Pedro Manuel Víllora.
 Asma de copla (2009) de Pedro Manuel Víllora.

Actor i cantant
Per la seva faceta d'actor-cantant, ha pogut participar en diversos musicals, com:
 La jaula de las locas en el rol de Albin, Teatro Apolo de Madrid.
 Estamos en el aire en el rol de director, Teatro Alcázar de Madrid
 El hombre de La Mancha, en el rol de Sancho, Teatro Lope de Vega de Madrid.

Televisió
En televisió ha participat en sèries com:
 La que se avecina (Telecinco) (2014 ; 2018)
 Gym Tony (Cuatro) (2014-2015)
 Stamos okupa2 (La 1) (2012)
 Lo que yo te diga (La FORTA) (2012)
 Las chicas de oro (La 1) (2010)
 Supercharly (Telecinco) (2009)
 El síndrome de Ulises (Antena 3),
 A tortas con la vida (Antena 3),
 Aquí no hay quien viva (Antena3),
 Cuéntame (TVE),
 ¡Ala... Dina! (TVE)
 El súper (Tele5).

Referències

Enllaços externs
 Web de Juan Manuel Cifuentes

Persones d'Albacete
Actors de teatre espanyols
Alumnes de la Reial Escola Superior d'Art Dramàtic
Actors castellanomanxecs

Juanma Cifuentes


Amphoe Pa Tio (in Thai ) ist ein Landkreis (Amphoe – Verwaltungs-Distrikt) in der Provinz Yasothon. Die Provinz Yasothon liegt im östlichen Teil der Nordostregion von Thailand, dem so genannten Isan.

Geographie
Amphoe Pa Tio grenzt an die folgenden Bezirke (von Süden im Uhrzeigersinn): an die Amphoe Kham Khuean Kaeo, Mueang Yasothon, Kut Chum und Thai Charoen in der Provinz Yasothon, sowie an die Amphoe Mueang Amnat Charoen und Hua Taphan der Amnat Charoen Provinz.

Geschichte
Als gegen Ende des 19. Jahrhunderts große Teile Siams östlich des Mekong an Frankreich fielen, gab es zahlreiche Siedler aus Laos, die sich im Isan niederlassen wollten. Unter den neu gegründeten Dörfern war auch Ban Pa Tio. Im Jahr 1933 baute das thailändische „Highway Department“ eine Straße vom Amphoe Yasothon zum Amphoe Amnat Charoen und Amphoe Khemarat, den drei Distrikten der damaligen Provinz Ubon Ratchathani. Diese Straße verlief auch durch das Dorf Pa Tio, was ihm zu Wachstum verhalf. 1951 wurde eine Petition eingereicht, um Pa Tio zu einem „Zweigkreis“ (King Amphoe) mit den drei Tambon Pho Sai, Krachai und Khok Na Ko heraufzustufen. Dem wurde allerdings erst am 17. August 1966 offiziell entsprochen.

1969 bekam Pa Tio einen Amphoe-Status der Provinz Ubon Ratchathani. Als Yasothon am 1. März 1972 eine eigenständige Provinz wurde, war Pa Tio einer der sechs Distrikte, die der neuen Provinz zugeordnet wurden.

Verwaltung

Provinzverwaltung
Amphoe Pa Tio ist in fünf Gemeinden (Tambon) gegliedert, welche wiederum in 57 Dörfer (Muban) unterteilt sind.

Lokalverwaltung
Es gibt eine Kommune mit „Kleinstadt“-Status (Thesaban Tambon) im Landkreis:
 Pa Tio (Thai: ), bestehend aus Teilen des Tambon Pho Sai.

Außerdem gibt es fünf „Tambon-Verwaltungsorganisationen“ ( – Tambon Administrative Organizations, TAO) im Landkreis.

Einzelnachweise

Weblinks
 Weitere Informationen zu Amphoe Pa Tio von amphoe.com (in thailändischer Sprache)

Pa Tio

Amphoe Pa Tio


Daewoo BM — городской автобус, выпускаемый южнокорейской компанией Daewoo с 1996 по 2004 год. Вытеснен с конвейера моделью Daewoo BS.

История
Автобус Daewoo BM впервые был представлен в мае 1996 года. До 1998 года автобус назывался Daewoo BF105.

Базовой моделью для Daewoo BM стала Daewoo BS106. Изначально автобус оснащался двигателем внутреннего сгорания D1146. С 2001 года автобус оснащался двигателем внутреннего сгорания DE08Tis. Конкурентами являлись Hyundai Global 900, Hyundai Aero Town и Kia Cosmos.

Производство завершилось в 2004 году.

Галерея

Примечания

BM
Автобусы

Daewoo BM


Le ATP Finals 2018 (ufficialmente chiamate Nitto ATP Finals 2018 per motivi di sponsorizzazione) sono un torneo di tennis che si è disputato a Londra, nel Regno Unito, dall'11 al 18 novembre 2018 sul campo di cemento indoor dell'O2 Arena. È stato l'evento conclusivo dell'ATP World Tour 2018, a cui partecipano i primi 8 giocatori della classifica ATP di singolare e le prime 8 coppie della classifica di doppio. È stata la 49ª edizione per quanto riguarda il torneo di singolare e della 44ª per quanto riguarda quello di doppio.

Qualificazioni

Regolamento
Gli 8 giocatori che hanno accumulato il maggior numero di punti validi nei tornei del Grande Slam, dell'ATP World Tour 2018 e nella Coppa Davis 2018 ottengono la qualificazione per il torneo. I punti validi comprendono tutti quelli ottenuti nel 2018, più quelli derivati dalla finale di Coppa Davis 2017 e da tutti i tornei Challenger disputati dopo le ATP Finals 2017.

Per qualificarsi, un giocatore che ha terminato la stagione 2017 fra i primi 30 deve partecipare ai quattro tornei Slam e ad otto tornei ATP World Tour Masters 1000 nel corso del 2018. Inoltre vengono conteggiati per la classifica i suoi 4 migliori risultati nei tornei ATP World Tour 500 series e i migliori 2 nei tornei ATP World Tour 250 series. Ai giocatori che non parteciperanno ad uno di questi eventi vengono conteggiati 0 punti per il torneo. Il Monte Carlo Masters è diventato facoltativo dal 2009, e se un giocatore decide di parteciparvi il risultato sarà conteggiato come uno dei 4 tornei 500. La Coppa Davis viene anch'essa conteggiata come un torneo 500, se il giocatore non avrà disputato un numero sufficiente di tornei di questa fascia, e se non avrà ottenuto risultati migliori nei 250 o nei Challenger. Se il giocatore (ad esempio per infortunio) non può partecipare ai tornei prestabiliti, nei 18 tornei validi per la classifica vengono conteggiati i risultati migliori nei tornei 250 o Challenger.

Un giocatore che è impossibilitato a partecipare ai tornei a causa di un infortunio, non riceve alcuna penalità. Le ATP Finals 2018 conteranno come un 19º torneo aggiuntivo nella classifica degli otto qualificati.

Singolare

Assenze notevoli
Rafael Nadal e Juan Martín del Potro si sarebbero qualificati per il torneo, ma non hanno potuto partecipare per infortunio.

Doppio

Testa a testa

Singolare

Testa a testa generale

Testa a testa incontri su cemento(i)

Doppio

Testa a testa generale

Montepremi e punti

 Il vincitore del singolare, qualora non abbia subito sconfitte nel corso del torneo, ha diritto a 1.500 punti e ad un premio in denaro pari a $2.712.000.
 I vincitori del doppio, qualora non abbiano subito sconfitte nel corso del torneo, hanno diritto a 1.500 punti e ad un premio in denaro pari a $517.000.

Campioni

Singolare

 Alexander Zverev ha battuto in finale  Novak Đoković col punteggio di 6-4, 6-3.

È il decimo titolo in carriera per Zverev, il quarto della stagione.

Doppio

 Mike Bryan /  Jack Sock hanno battuto in finale  Pierre-Hugues Herbert e  Nicolas Mahut con il punteggio di 5–7, 6–1, [13–11].

Voci correlate
ATP Ranking
WTA Finals 2018
WTA Elite Trophy 2018
Next Generation ATP Finals 2018

Collegamenti esterni

ATP Finals 2018

ATP Finals 2018


Jim Kelly (born August 8, 1947) is a Republican member of the Kansas House of Representatives, representing the 11th district (Independence, Kansas in Montgomery County, Kansas).

References

External links
Legislative profile

Republican Party members of the Kansas House of Representatives
Living people
People from Independence, Kansas
1947 births
21st-century American politicians

Jim Kelly (Kansas politician)


Vyrytovo () is a rural locality (a village) in Demidovskoye Rural Settlement, Gus-Khrustalny District, Vladimir Oblast, Russia. The population was 13 as of 2010.

Geography
Vyrytovo is located 53 km south of Gus-Khrustalny (the district's administrative centre) by road. Payevo is the nearest rural locality.

References

Rural localities in Gus-Khrustalny District
Kasimovsky Uyezd

Vyrytovo


Esta é uma lista dos Bispos e Arcebispos de Braga. Os Arcebispos de Braga detêm o título de Primaz das Espanhas, sendo igualmente titulados como Arcebispos Primazes de Braga.

História

Bispos de Braga

Arcebispos de Braga

Arquidioceses de Portugal

Lista de bispos e arcebispos de Braga


Atentát na Martina Luthera Kinga, baptistického kazatele a vůdce afroamerického hnutí za občanská práva, byl spáchán dne 4. dubna 1968 v americkém městě Memphis, Tennessee. King byl smrtelně zasažen střelou z pušky během svého pobytu v motelu „Lorraine“, když stál na balkónu u svého pokoje.

Svým zraněním i přes rychlou zdravotnickou pomoc a přímou masáž srdce provedenou v nemocnici St. Joseph's Hospital zanedlouho podlehl. Pachatelem byl uprchlý trestanec James Earl Ray, který byl zadržen dva měsíce po atentátu na londýnském letišti Heathrow během pokusu o únik do některé z afrických zemí.

Tento čin vyprovokoval velké sociální nepokoje především v řadách afroamerického obyvatelstva v USA, především ve městech Washington, D.C., Louisville (Kentucky) a Baltimore. Podobně jako tomu bylo i u atentátu na Johna F. Kennedyho, vznikly i v souvislosti se smrtí M. L. Kinga různé teorie a podezření, podle kterého měl být Ray k přiznání donucen pod psychickým a fyzickým nátlakem.

Pozadí události
Martin L. King poprvé zavítal do Mephisu již během března 1968 s cílem podpořit stávkující afroamerické popeláře. Tito chtěli stávkou vyjádřit nespokojenost s nevyhovujícími pracovními podmínkami, povinností denně zvedat neadekvátně těžká břemena a pracovat i během zimních mrazů a v dešti; dále chtěli protestovat proti zvýhodňování bílých kolegů, kterým byla vyplácena mzda v plné výši, i když některý den museli z důvodu špatného počasí zůstat doma.

Do Memphisu se King znovu vrátil 3. dubna 1968, aby navštívil shromáždění Církve Boha v Kristu, konané v Mason Temple. Kingův let do Memphisu byl ten den z důvodu bombového poplachu opožděn. Během běsnící sněhové bouře King přednesl svůj poslední projev v životě, známý pod titulkem „I've Been to the Mountaintop“ (Vystoupil jsem na vrchol hory). Ke konci svého projevu se zmínil i o oné bombové hrozbě v jeho letu:

Atentát

King byl během svého memphiského pobytu ubytován v motelu Lorraine, pokoji č. 306. Motel vlastnil černošský obchodník jménem Walter Bailey. Kingův blízký přítel a kolega, Reverend Ralph David Abernathy, který byl svědkem atentátu, uvedl komisi HSCA, že King tento motel navštěvoval tak často, že byl nakonec přezdíván jako „King-Abernathy Suite“.

Podle spisovatele Taylora Branche hovořil King naposledy s hudebníkem Benem Branchem, který měl ten den hrát na večerním setkání. King mu tehdy řekl: „Bene, počítej prosím tě s tím, že na tom večerním setkání zahraješ i skladbu Take My Hand, Precious Lord. Dej si na tom fakt záležet!“

Dne 4. dubna v 18.01 byl M. L. King zasažen střelou z pušky, když stál na balkónu u svého pokoje. Prošla pravým límcem u košile, prorazila hrdlo, prošla míchou a nakonec se zastavila v rameni. King byl převezen do nemocnice St. Joseph's Hospital, kde lékaři otevřeli Kingův hrudník a pokusili se jej zachránit přímou manuální masáží srdce. I přes veškerou snahu se však obnovení srdeční činnosti dosáhnout nepodařilo a v 19.05 byl King prohlášen za mrtvého. Podle Taylora Branche bylo během pitvy patologem konstatováno, že i přes Kingův poměrně nízký věk (39), bylo jeho srdce srovnatelné se srdcem šedesátiletého muže.

Dopadení pachatele a soud
Dva měsíce po atentátu byl na londýnském letišti Heathrow zadržen pravděpodobný pachatel James Earl Ray, který chtěl přes Londýn pravděpodobně uprchnout do Angoly, Rhodesie nebo Jihoafrické republiky a to na základě padělaného kanadského pasu na jméno Ramon George Sneyd. Ray byl neprodleně převezen do Spojených států a obviněn z vraždy M. L. Kinga. Na radu svého právního zástupce se Ray k činu přiznal, aby tak snížil riziko, že bude odsouzen k trestu smrti. Ray byl konečným rozsudkem odsouzen k trestu odnětí svobody na 99 let.

Dne 10. června 1977 Ray, společně se šesti dalšími vězni, uprchl z věznice Brushy Mountain ve státě Tennessee, o tři dny později však byli všichni znovu zadrženi a vráceni do věznice. Za tento útěk byl Rayovi trest zvýšen o jeden rok, tedy v souhrnu na 100 let.

Roku 1997 se syn M. L. Kinga sešel s Rayem a posléze vydal souhlas k obnovení soudního procesu. Právním zástupcem Raye až do jeho smrti roku 1998 byl William Pepper, který informoval o přesvědčení Kingovy rodiny, že Ray neměl se smrtí Martina Luthera Kinga nic do činění. Ray však 23. dubna 1998 zemřel ve věznici na selhání ledvin ve věku sedmdesáti let, které bylo způsobeno žloutenkou typu C.

Pochybnosti v případu
Shrnutí spekulací vzniklých v souvislosti s osobou pachatele Raye:
 Ray učinil doznání pod nátlakem a pod hrozbou udělení trestu smrti
 Mnohé konspirační teorie se také opírají o závěry balistických testů se zbraní Remington Gamemaster, které nikdy dostatečně neprokázaly, že by Ray byl vrahem a neprokázaly ani jeho vlastnictví dané zbraně.
 Svědci, kteří se během střelby nacházeli poblíž M. L. Kinga, navíc uvedli, že střela vyšla z odlišného místa, než uváděla oficiální zpráva.

Reakce na atentát

Tento čin vyvolal pouliční nepokoje ve více než 60 městech po celém světě. 9. duben byl americkým prezidentem Johnsonem vyhlášen národním dnem smutku za zemřelého bojovníka za lidská práva. Kingova pohřbu se zúčastnilo na 300 000 lidí, prezident Johnson byl z důvodu jednání o Vietnamském konfliktu v Camp Davidu zastoupen viceprezidentem Hubertem Humphreym.

Proslov Roberta Kennedyho
Na atentát ještě tentýž den (4. dubna) zareagoval Robert Kennedy veřejným projevem ve městě Indianapolis. Kennedy toho dne, v rámci nominační kampaně pro Demokratické primárky, navštívil University of Notre Dame a Ball State University ve státě Indiana. Informoval v něm o této tragické události, zmínil se o Kingově celoživotním boji za lidská práva a konstatoval, že Amerika tragické okamžiky zažila v minulosti a nepochybně je zažije i budoucnosti: „Tímto činem nekončí doba bezpráví, doba násilí ani doba chaosu.“. O spáchání atentátu Martina Luthera Kinga se dozvěděl těsně před nástupem do letadla směr Indianapolis, kde měl přednést svůj projev. Po dohodě s osobním tiskovým mluvčím Frankem Mankiewiczem se Kennedy rozhodl navštívit Kingovu rodinu a požádat její členy, aby se drželi Kingova odkazu nepodnikat žádné násilné reakce. O úmrtí Kinga se Kennedy dozvěděl až po přistání v Indianapolisu.

Mankiewicz a poradce pro projevy Adam Walinsky začali Kennedymu okamžitě sepisovat poznámky k projevu vyjadřujícímu se ke Kingově smrti. Kennedy však Walinskyho text odmítl a hodlal použít svůj vlastní, který si narychlo sepsal během cesty z letiště; Mankiewicz se svou verzí dorazil až poté, co Kennedy započal svůj veřejný projev. Indianapoliský šéf místní policie Kennedymu sdělil, že mu během projevu nemůže poskytnou adekvátní ochranu, a že celý tento akt považuje za velmi nebezpečný. Kennedy se i přes tato varování rozhodl svůj projev přednést. Na provizorním dřevěném pódiu vybudovaném na korbě nákladního vozu Kennedy hovořil celkem čtyři minuty a padesát sedm sekund.

Robert Kennedy se v Indianapolisu stal prvním informačním zdrojem, který informoval o Kingově smrti. Někteří členové Kennedyho doprovodu se na základě reakcí publika (někteří přihlížející začali křičet nebo omdlévat) začali obávat, že by tento projev mohl vést ke vzniku pouličních nepokojů. Když se reakce publika během projevu zklidnily, uvedl Kennedy, že mnozí přihlížející by se mohli cítit ohroženi a nahněvaní obzvláště poté, co vyšla najevo skutečnost, že útočníkem byl muž bílé pleti. Dále řekl, že podobné pocity mu hlavou kolovaly po atentátu na jeho bratra Johna Kennedyho; tyto poznámky překvapily Kennedyho pobočníky, kteří jej nikdy předtím neslyšeli hovořit o Johnově smrti. Kennedy pokračoval ve svém projevu zmínkou o nutnosti vyvinout značné úsilí „aby naše země překonala tyto přetěžké časy“ a poté citoval báseň antického básníka Aischyla. Kennedy projev shrnul tím, že je nutné, aby bílí a černí žili v jednotě a vyzval veřejnost k modlitbě za Kingovu památku.

Reference

Externí odkazy

 The Coalition on Political Assassinations, A research and lobby group that also organize a conference on the assassination of Dr King.
 Department of Justice investigation on assassination
 Shelby County Register of Deeds documents on the Assassination Investigation
 Donald E. Wilkes, Jr., Death of MLK Still a Mystery (1987).
 Donald E. Wilkes, Jr., What are Facts of MLK Murder? (1987).

Audiovizuální dokumenty
 The Assassination of Martin Luther King Jr.

Martin Luther King
Události roku 1968
Dějiny USA (1964–1980)
Martin Luther King

Atentát na Martina Luthera Kinga


Role člověka () je román finského spisovatele Kariho Hotakainena. Poprvé vyšel roku 2009, do češtiny byl přeložen v roce 2013.

Obsah

Salme Malnikusová prodala svůj životní příběh spisovateli, hledajícímu námět. Je matkou tří dětí. Nejstarší Helena má dceru, která přijde o život při tragické nehodě. To změní poklidný chod života celé rodiny. Podle jejího názoru nebyl viník nehody po zásluze potrestán a tak se rodina odhodlá ke kruté pomstě. Salme miluje pravdu a nesnáší lež. Proto žádá spisovatele, aby psal pouze a přesně to, co mu říká. Nicméně sama netuší, jak moc je klamána svými vlastními dětmi. Například syn Pekka tvrdí, že je úspěšným obchodníkem, ve skutečnosti ale nemá práci a vydělává si na ulici převlečený za přistěhovalce z Peru. Zajímavý je drobný příběh člověka, který se seznámí s Helenou a chce ji poznat blíže. Později ale vyjde najevo, že je aktérem oné tragické nehody. Je to příběh o tom, jak mohou maličkosti a malé roličky lidí v našem životě změnit naprosto vše. Finsko zde není vykresleno jako ideální země, jak můžeme někdy slyšet nebo číst, ale naopak jako země mnoha problémů.

Česká vydání

Externí odkazy
 Recenze v kulturním periodiku A2

Finské romány
Díla Kariho Hotakainena

Role člověka


Valtimo est une ancienne municipalité de la province de Finlande orientale et de la région de Carélie du Nord.

Géographie
Au  Valtimo a été rattachée à Nurmes.

La commune occupait la pointe nord de la région de Carélie du Nord, et marquait historiquement la frontière nord de l'ancienne province de Carélie. Elle est traversée par la ride de Maanselkä, ligne de partage des eaux entre la Vuoksi et la rivière d'Oulu. Elle est parmi les plus vallonnées de la région, ressemblant déjà au Kainuu voisin.

Le village est traversé par la nationale 6 entre Joensuu et Kajaani.

Valtimo était bordée par les municipalités de Nurmes au sud-est, Sotkamo au nord (Kainuu) et Rautavaara au sud-ouest (Savonie du Nord).

Démographie

Depuis 1980, la démographie de Valtimo a évolué comme suit:

Histoire
Cette région a été parcourue par Elias Lönnrot, et c'est dans ces forêts de l'est qu'il a recueilli la matière nécessaire à la rédaction du Kalevala.

La commune résulte d'une scission de Nurmes en 1910. Sa principale ressource depuis lors et jusqu'à aujourd'hui réside dans l'exploitation de la forêt. La commune a connu son âge d'or juste après la Guerre de Continuation, elle a en effet accueilli  réfugiés de la Carélie cédée à l'URSS, attirés pas la similitude du paysage et du dialecte avec leur région natale.

Valtimo traîne une réputation de commune arriérée. En effet, c'est une des dernières (avec notamment Ilomantsi) à avoir été reliée à l'électricité, le taux de 50 % des foyers équipés n'a été atteint qu'en 1961, et le même taux pour l'accès à l'eau courante au milieu des années 1970.
Depuis 15 ans, c'est une des communes qui connaît la plus forte décroissance de sa population en Finlande, le taux annuel avoisinant en moyenne les 2,5 % de baisse.

Bibliographie

Galerie

Notes et références

Voir aussi

Liens internes
 Liste des municipalités de Finlande
 Via Karelia

Liens externes
  Municipalité de Valtimo

Valtimo

Valtimo


Danilo Medina (født 10. november 1951) er en dominikansk politiker og siden 16. august 2012 den Dominikanske Republiks præsident.

Medina er medlem af Partido de la Liberación Dominicana, der har været det ledende parti i landet siden 2004. Han vandt præsidentvalget i maj 2012, med 51,24% af stemmerne. Han overtog præsidentposten efter Leonel Fernández.

referencer

Dominikanske Republiks præsidenter
Nuværende statsoverhoveder

Danilo Medina


The women's 10 metre running target competition at the 2006 Asian Games in Doha, Qatar was held on 4 December at the Lusail Shooting Range.

Schedule
All times are Arabia Standard Time (UTC+03:00)

Records

Results

References

ISSF Results Overview
Results

External links
Official website

Women RT

Shooting at the 2006 Asian Games – Women's 10 metre running target


Gerda Wegener właściwie Gerda Marie Fredrikke Gottlieb (ur. 15 marca 1886 w Hammelev, zm. 28 lipca 1940 we Frederiksberg obecnie dzielnicy Kopenhagi) – duńska artystka, ilustratorka i malarka najbardziej znana z dzieł o zabarwieniu erotycznym. Tworzyła prace w stylu secesyjnym oraz w późniejszych latach art déco.

Młodość
Gerda Wegener dorastała na prowincji, w pobliżu miasta Grenaa w centralnej Danii. W celu rozpoczęcia nauki w Królewskiej Duńskiej Akademii Sztuk przeprowadziła się do Kopenhagi.

W 1904 wyszła za mąż za swojego kolegę ze studiów, Einara Wegenera. Oboje należeli do bohemy artystycznych środowisk Włoch i Francji.

Kariera

Początkowo portrety Gerdy nie cieszyły się szczególną popularnością. Wszystko zmieniło się gdy poprosiła swojego męża by pozował dla niej w stroju kobiecym. Nieoczekiwanie Einar poczuł się nad wyraz komfortowo w swej nowej roli i stał się dla swej żony najlepszą modelką tzw. Lili.

Portrety i erotyki Lili szybko stały się sukcesem, który wypromował Gerdę na światowych rynkach. Gdy w 1914 wyszło na jaw, że ta piękna, elegencka modelka to w rzeczywistości mężczyzna doszło do międzynarodowego skandalu w artystycznym półświatku.

Ostatecznie doszło do anulowania małżeństwa Wegenerów, gdy Einar poddał się pierwszej w historii udokumentowanej operacji korekty płci. W wyniku komplikacji Lili Elbe, bo takie nowe imię wybrał sobie Einar, zmarła jednak w rok po tym wydarzeniu w 1931.

Późniejsze życie i śmierć
Zrozpaczona po śmierci Lili, Gerda poślubiła włoskiego pilota i dyplomatę majora Fernando Porta, z którym przeprowadziła się do Maroka.

Tworzyła do końca życia, lecz jej późniejsze prace nie odniosły już tak wielkich sukcesów. Zmarła w wieku 54 lat w lipcu 1940.

Odniesienia w kulturze
W 2015 powstał film Dziewczyna z portetu (The Danish Girl) w reżyserii Toma Hoopera, opowiadający o jej związku z Einarem. W główne role wcielili się Alicia Vikander oraz Eddie Redmayne.

Bibliografia
 Lili Elbe, Man into woman: an authentic record of a change of sex, Jarrold Publisher’s, Londyn, 1933
 Gerda Wegener, ed. Andrea Rygg Karberg, Arken Museum of Modern Art, 2015

Duńscy ilustratorzy
Duńscy malarze
Urodzeni w 1886
Zmarli w 1940

Gerda Wegener


Die Saison 2016/17 war die 17. Spielzeit der Deutschen Sledge-Eishockey Liga. Die Saison startete am 19. November 2016 und endete am 12. März 2017. Die Weserstars Bremen gewannen zum dritten Mal in Folge die Meisterschaft. Die Ice Lions Langenhagen belegten punktgleich den zweiten Platz, hatten aber das schlechtere Torverhältnis.

Teilnehmer
Am Spielbetrieb nahmen im Vergleich zum Vorjahr die gleichen Mannschaften teil, wobei die Spielgemeinschaft Preussen/Sachsen aufgelöst wurde und die Cardinals aus Dresden wieder allein antreten. Die SG Kamen/Wiehl trat in der Saison 2016/17 als SpG NRW an.
 Weserstars Bremen
 Cardinals Dresden
 SpG NRW
 Ice Lions Langenhagen

Modus
Die vier teilnehmenden Mannschaften trugen die Spielzeit im Ligasystem als Doppelrunde aus, jedes Team spielte insgesamt 12 Mal und somit viermal gegen jede andere Mannschaft. Für einen Sieg gab es drei Punkte. Bei einem Unentschieden folgte ein Penaltyschießen. Der Sieger des Penaltyschießens erhielt zwei Punkte, der unterlegenen Mannschaft wurde ein Zähler gutgeschrieben.

Abschlusstabelle
Abkürzungen: Sp = Spiele, S = Siege, SnP = Siege nach Penaltyschießen, NnP = Niederlage nach Penaltyschießen, N = Niederlagen, Pkt = Punkte

Weblinks
 Saison 2016/17 im Archiv der Cardinals Dresden

Einzelnachweise

2016/17
Eishockeysaison 2016/17

Deutsche Sledge-Eishockey Liga 2016/17


Off-site may refer to:

 Off-site data protection in data management
 Off-site art exhibit or off-site art show
 Off-site construction in building
 The Off-Site Source Recovery Project, a US radioactive materials recovery initiative

Off-site


The 2010–11 season was the 131st season of competitive football by Rangers.

Overview
Rangers played a total of 55 competitive matches during the 2010–11 season. With financial problems at the club ongoing, the summer began for Rangers with several players leaving the club. With a limited transfer budget and a small squad. Walter Smith had to decide whether to increase the number of playing staff or improve the starting eleven, he opted for quality.

Both sides of the Old Firm began the season with eight league wins in a row, however, with the sides meeting on matchday nine something had to give. Rangers claimed a 3–1 victory over Celtic and took early control of the league. A 1–1 draw at home to Inverness CT the following weekend ended Rangers 100% start to the season and a home defeat to Hibernian inflicted the team's first league defeat of the season, the first of five. The cold spell in the winter of 2010–11 saw many postponements and for long spells Rangers were behind Celtic but with games in hand. In the third league meeting between the Old Firm, Celtic came out on top and mathematical lead the table, for the first time that season. However Celtic's advantage was short lived after a loss to Motherwell the following week. This allowed Rangers to regain top spot, but 3–2 loss to Dundee United at Ibrox followed by a 0–0 draw in the final Old Firm fixture left the title in Celtic's hands, with just four matches remaining. There was to be a final twist in the league season, on 3 May Celtic lost a rearranged match away to Inverness and so with three matches remaining Rangers had a one-point lead. Smith's side went on to win all three fixtures, scoring 11 goals, and claimed the club's 54th league championship.

In the domestic cup competitions Rangers won the League Cup after beating Celtic 2-1 AET. However, Rangers lost 1–0 to Celtic in the fifth round replay in Scottish Cup. The match was marked by several incidents, three Rangers players were sent-off and Celtic manager Neil Lennon and McCoist were involved in a pitch side bust up.

In Europe, Rangers automatically qualified for the UEFA Champions League group stages for the second season in a row. They drew Manchester United, Valencia and Bursaspor. Rangers were unbeaten in their first three group stage games, with a 0–0 draw at Old Trafford, a 1–0 victory over Bursaspor at Ibrox and a 1–1 draw at home to Valencia. A 3–0 defeat in Spain to Valencia followed by a 1–0 loss at home to Manchester United ended Rangers chances of qualifying for the last 16, but third place and a spot in the UEFA Europa League was already secured with Bursaspor having failed to pick up a point in five games. In the last group match Rangers drew 1–1 in Turkey, giving Bursaspor their first Champions League point. However, Rangers did make it to the last 16 of the Europa League, beating Sporting Lisbon on away goals in the last 32 but lost to PSV Eindhoven on aggregate.

On 6 May 2011, it was confirmed that David Murray had sold his controlling interest in the club (85.3%) to Wavetower limited for £1, a company owned by businessman Craig Whyte.

Players

Squad information

Transfers

In

Total spending: £5.95m

Out

Total income: £4.4m

New contracts

Squad statistics

Top scorers

Last updated: 15 May 2011
Source: Match reports
Only competitive matches

Disciplinary record

Last updated: 15 May 2011
Source: Match reports
Only competitive matches

Club

Board of directors

Coaching staff

Other staff

Matches

Scottish Premier League

UEFA Champions League

UEFA Europa League

Scottish Cup

League Cup

Friendlies

Competitions

Overall

Scottish Premier League

Standings

Results summary

Results by round

UEFA Champions League

Group C

References

Rangers F.C. seasons
Rangers
Scottish football championship-winning seasons
Rangers
Rangers

2010–11 Rangers F.C. season


Jordan Connor Yuen (born 17 September 1991) is a Canadian actor. He plays Sweet Pea in the television series Riverdale. He has also appeared in Looking for Alaska, Hospital Show and Nurses.

Early life
Connor was born in Calgary but moved to Vancouver when he was two years old. He grew up in Delta, located in the Greater Vancouver area. Connor's father was born in Canada and is mostly of Chinese descent, mixed with Vietnamese, Thai, Indonesian, Samoan and more. His mother is from Croatia. According to a DNA test he did, he also has Eastern European, Spanish, Greek, Italian, German and Native American roots. He has a brother, Brad, and a sister, Nicole.

Connor said he knew he wanted to be an actor since he was around 10–11 years old. Connor attended Sands Secondary School, where he did theatre and played football. His first performance was in his school's production of Guys and Dolls. After receiving a football scholarship to the University of British Columbia, Connor put acting aside to focus on football while he was studying architecture. During a game at the end of his second year, Connor broke his leg when he was tackled, ending his football career. Bedridden and unable to walk for three months, Connor became depressed. After his leg healed, Connor found work as a stuntperson when the show Hellcats came to his football team seeking stuntpeople. Rediscovering his love for acting on the set, Connor continued doing stunt and background work for about a year.

Eventually, Connor left university to pursue acting more seriously. He began acting training at the Railtown Actors Studio in Vancouver. While training on and off for five years, Connor booked small parts and also worked in other jobs, including bartending at a restaurant, working for a marketing company and selling mobile phones. He also owned a theatre company with friends.

Career
Connor's breakthrough role was as Sweet Pea in the television series Riverdale. Connor had auditioned for other characters such as Joaquin and Reggie before reading for Sweet Pea. First introduced in the show's second season (which premiered in October 2017), Connor was originally supposed to only have four episodes but his role was later expanded to a recurring role.

In March 2019, Connor was cast as Kevin in Looking for Alaska, a miniseries adaptation of John Green's novel. The series was released on Hulu on 18 October 2019. In 2019, Connor appeared in Hospital Show, a 10-part comedy web series which premiered on YouTube on 10 October 2019. In April 2020, Connor was one of the celebrity contestants in the first episode of RuPaul's Secret Celebrity Drag Race. Competing against Jermaine Fowler and Nico Tortorella, Connor won the episode, winning $30,000 for his charity of choice, Cystic Fibrosis Canada.

In August 2020, it was announced that Connor had joined the cast of Canadian medical drama series Nurses for its second season.

Personal life
Connor and his long-term partner, Jinjara Mitchell, got engaged on 22 September 2018. They got married on 4 September 2021.

Filmography

Films

Television

Music videos

References

External links

1991 births
Living people
Canadian male film actors
Canadian male television actors
University of British Columbia Faculty of Applied Science alumni
Male actors from Calgary
Canadian male actors of Chinese descent
21st-century Canadian male actors
Canadian people of Croatian descent

Jordan Connor


— дебютный студийный альбом японской девичьей идол-группы Shiritsu Ebisu Chugaku. Вышел в Японии 24 июля 2013 года на принадлежащем Sony Music Entertainment Japan лейбле Defstar Records.

Список композиций

(DVD идёт только с лимитированным изданием «A». На нём пять видео, нв каждом одна из участниц танцует под караоке-версию одной из песен группы.)

(DVD идёт только с лимитированным изданием «Б». На нём непрерывный 40-минутный диджеевский ремикс, который включает различные песни группы с её дебюта на мейджор-лейбле и далее.)

Чарты

Примечания

Ссылки
 Дискография на официальном сайте Shiritsu Ebisu Chugaku

Альбомы Shiritsu Ebisu Chugaku
Альбомы 2013 года
Альбомы Defstar Records
Дебютные альбомы 2013 года

Chunin


Le Groupe international d'experts sur les matières fissiles (IPFM), créé en 2006, est un groupe d'experts nucléaires indépendants de 17 pays : Brésil, Canada, Chine, France, Allemagne, Inde, Iran, Japon, Mexique, Norvège, Pakistan, Corée du Sud, Russie, Afrique du Sud, Suède, Royaume-Uni et États-Unis. Il entend faire progresser les initiatives internationales visant à .

Le groupe est coprésidé par Alexander Glaser et Zia Mian de l'Université de Princeton et Tatsujiro Suzuki de l' Université de Nagasaki, au Japon. Les autres membres incluent : Li Bin, José Goldemberg, Frank von Hippel, Pervez Hoodbhoy, Patricia Lewis, Abdul Hameed Nayyar, Seyed Hossein Mousavian, Ramamurti Rajaraman, MV Ramana et Mycle Schneider.

Le groupe d'experts produit un rapport annuel sur les matières fissiles dans le monde qui résume les nouvelles informations sur les stocks et la production de matières fissiles dans le monde, ainsi que des rapports de recherche périodiques.

Voir également

 Campagne internationale pour l'abolition des armes nucléaires
 Bulletin des scientifiques atomiques

Références

Prolifération nucléaire

Panel international sur les matières fissiles


Mister, Come Tomorrow is a 2015 short film directed by Shamas Nawab Siddiqui and produced by Nawazuddin Siddiqui. It is the debut film of the latter as producer. The film deals with the controversial Islamic practice of Nikah halala.

Plot
Imtiaz divorces his wife in anger but soon realizes his mistake and wants her back. However, as per the Nikah Halala law, he can only get her back by marrying her to someone else who must consummate the marriage. So he arranges her marriage to someone else. But the day after the Nikah (Marriage) when Imtiaz goes to get his wife back, her new husband is not ready to divorce her as he wants to reap the benefits of this marriage. He fools Imtiaz by claiming that he hasn't consummated the marriage yet, and therefore Imtiaz cannot take his wife back. Imtiaz struggles daily to get his wife back.

Cast
Jai Hind Kumar
Manisha Marzare
Ilyas Khan
Mazuddin Siddiqui

Reactions
The film won 10 international awards and was well received by some by the Muslim community, especially women.

The film evoked an angry response from Islamic clerics like Maulana Arshad Farooqui, the chairman of Fatwa Online of Deoband, criticized Nawazuddin and said he didn't know Shariyat. Qazi Rohan of Madarsa Abibul Uloom, condemned Nawazuddin and his brother for questioning an Islamic practice despite being Muslim.

Shaista Amber, the head of the All India Muslim Women's Personal Law Board (AIMWPLB) was supportive of the movie and said, "If the government supports me, I would like to screen this movie in villages where the community’s women are exploited through misuse of such laws. In fact, the exploitation is nothing short of rape."

References

External links
 Miyan Kal Aana (Mister Come Tomorrow) on YouTube

2016 films
Indian short films

Mister Come Tomorrow


François Ayoub (* 11. Juli 1899 in Aleppo, Syrien; † 2. Juni 1966) war ein syrischer  Erzbischof der  Maronitischen Kirche auf Zypern und in Syrien.

Leben
François Ayoub empfing am 16. Mai 1925 die Priesterweihe. Seine Ernennung zum Erzbischof von Zypern erfolgte am 28. November 1942. Der maronitische Patriarch von Antiochien, Anton Peter Arida, spendete ihm am 14. Februar 1943 die Bischofsweihe. Mitkonsekratoren waren Kurienbischof Abdallah Khoury, der Bischof von Baalbek, Elias Richa, Patriarchalvikar Elia Scedid, der Erzbischof von Aleppo, Michel Akhras, Weihbischof Pierre Feghali und der Erzbischof von Damaskus, Jean El-Hage.

1950 war er Mitkonsekrator beim Patriarchen der Maronitischen Kirche, Erzbischof Anton Peter Khoraiche. Am 16. April 1954 wurde ihm das Amt des Erzbischofs von  Aleppo übertragen, gleichzeitig wurde er zum Apostolischen Administrator von  Latakia berufen. Er war Teilnehmer an den vier Sitzungsperioden des  Zweiten Vatikanischen Konzils (1962–1965).

Weblinks

Maronitischer Bischof
Konzilsvater (Zweites Vatikanisches Konzil)
Syrer
Geboren 1899
Gestorben 1966
Mann

François Ayoub


Sezon NHL 1949-1950 był 33. sezonem ligi NHL. Sześć zespołów rozegrało po 70 meczów w sezonie zasadniczym. Puchar Stanleya zdobyła drużyna Detroit Red Wings.

Sezon zasadniczy
M = Mecze, W = Wygrane, P = Przegrane, R = Remisy, PKT = Punkty, GZ = Gole Zdobyte, GS = Gole Stracone, KwM = Kary w minutach

Najlepsi strzelcy

Playoffs

Półfinały

Finał Pucharu Stanleya

Nagrody

Sezony NHL
1949 w hokeju na lodzie
1950 w hokeju na lodzie

NHL (1949/1950)


Gökhan Kardes (Beverlo, 15 mei 1997) is een Turks-Belgisch voetballer die doorgaans als centrale verdediger speelt. Hij verruilde Beerschot Wilrijk in juli 2019 voor Erzurumspor.

Carrière
Kardes begon met voetballen bij Turkse FC in Beringen en werd in 2005 opgenomen in de jeugdopleiding van PSV. Daar doorliep hij vervolgens alle jeugdelftallen. Kardes debuteerde op 8 augustus 2016 in het betaald voetbal. Die dag speelde hij met Jong PSV een wedstrijd in de Eerste divisie thuis tegen FC Den Bosch (5–4 winst). Hij viel daarbij na 67 minuten in voor Sam Lammers. Vier dagen later speelde Kardes zijn tweede wedstrijd, tegen SC Cambuur.

Na een uitleenbeurt aan de Roemeense eersteklasser Juventus Boekarest maakte hij in de zomer van 2018 de definitieve overstap naar KFCO Beerschot Wilrijk. Lang bleef hij daar niet voetballen, want na een half seizoen waarin hij amper een wedstrijd speelde stuurde de club hem op uitleenbeurt naar de Turkse tweedeklasser Afjet Afyonspor. Na de degradatie van de club naar de TFF 2. Lig maakte Kardes de definitieve overstap naar Erzurumspor, dat op zijn beurt van de Süper Lig naar de TFF 1. Lig was gezakt.

Clubstatistieken

Bijgewerkt t/m 23 mei 2020

Turks voetballer
Belgisch voetballer

Gökhan Kardes


Walthourville – miasto w Stanach Zjednoczonych, w stanie Georgia, w hrabstwie Liberty.

Przypisy

Miasta w stanie Georgia

Walthourville


Trémery (; ) is a commune in the Moselle department in Grand Est in north-eastern France.

Economy
 Usine PSA de Trémery (PSA factory of Trémery), the biggest diesel engine factory in the world.

Notable citizens
Jean-Marie Pirot, known as Arcabas, contemporary sacred artist.

See also
 Communes of the Moselle department

References

External links

Communes of Moselle (department)

Trémery


Eooxylides meduana is a butterfly in the family Lycaenidae. It was described by William Chapman Hewitson in 1869. It is found in the Philippines (Mindanao, Bohol, Panaon).

References

Further reading
, 1986. Butterflies of the Oriental Region, Part III Lycaenidae & Riodinidae: pp. 536–672. Melbourne.
, 1912. Ubersicht der Lycaeniden des Indo-Australischen Gebiets. Begründet auf die Ausbeute und die Sammlung des . Berliner Entomologische Zeitschrift 56(3/4): 197-272, 4 figs.
, 1863–1878. Illustrations of diurnal Lepidoptera, Lycaenidae. London, van Vorst, x + 229 pp. Text Plates.
, 1974. Butterflies of the World xvi + 104pp., 208 pls. Harrap, London.

, 1995. Checklist of the butterflies of the Philippine Islands (Lepidoptera: Rhopalocera) Nachrichten des Entomologischen Vereins Apollo Suppl. 14: 7–118.
 & , 2012. Revised checklist of the butterflies of the Philippine Islands (Lepidoptera: Rhopalocera). Nachrichten des Entomologischen Vereins Apollo 32 Suppl. 20, 64pp.

Eooxylides
Butterflies described in 1869
Butterflies of Asia
Taxa named by William Chapman Hewitson

Eooxylides meduana


Il Tour de l'Ain 2005, diciassettesima edizione della corsa, si svolse dal 7 al 10 agosto 2005 su un percorso di 578 km ripartiti in 4 tappe, con partenza da Saint-Vulbas e arrivo a Lélex. Fu vinto dal francese Carl Naibo della Bretagne-Jean Floc'h davanti ai suoi connazionali Ludovic Turpin e Samuel Plouhinec.

Tappe

Dettagli delle tappe

1ª tappa
 7 agosto: Saint-Vulbas > Lagnieu – 147 km

2ª tappa
 8 agosto: Pont-d'Ain > Ceyzériat – 165 km

3ª tappa
 9 agosto: Belley > Grand Colombier – 140 km

4ª tappa
 10 agosto: Saint-Genis-Pouilly > Lélex – 126 km

Classifiche finali

Classifica generale

Collegamenti esterni

Tour de l'Ain
Ciclismo nel 2005

Tour de l'Ain 2005


EXID's Showtime is a South Korean documentary starring the popular girl group EXID. It is the fifth season of the South Korean reality show series, Showtime.

Background
EXID's Showtime is a reality TV show that allows the fans to see behind-the-scenes of EXID's daily lives.

References

External links

South Korean reality television series
EXID

EXID's Showtime


The Ranger is one of the standard playable character classes in most editions of the Dungeons & Dragons fantasy role-playing game. Rangers are skilled bushcraftsmen/woodcraftsmen, and often lived reclusive lives as hermits.

Publication history

Creative origins
The ranger was primarily based on the character Aragorn, and the Rangers of the North of J. R. R. Tolkien's Middle-earth mythos, as warriors who use tracking and other wilderness skills to hunt down their enemies. The AD&D second edition handbook mentions several other inspirations from myth and legend, such as Robin Hood, Jack the Giant Killer, the huntress Diana, and the Greek hero Orion. Other notable rangers in the literature of Dungeons & Dragons include Hank from the cartoon series, King Tristan Kendrick from Forgotten Realms, and Ren from Pool of Radiance.

Original Dungeons & Dragons
The ranger was introduced in The Strategic Review volume 1, number 2.

Advanced Dungeons & Dragons 1st edition
The ranger was one of the standard character-classes available in the original Player's Handbook, one of five subclasses. The first edition rangers were a subtype of the fighters, using any weapon and wearing any armor, but they gained extra attacks at a slower rate than fighters and paladins. Unlike other warriors, the ranger used d8 hit dice instead of d10s, but had a second hit die at 1st level and maxed out at 11 hit dice instead of nine. Rangers also had extensive tracking abilities, based on a percentage score, and were able to surprise opponents on a roll of 1–3 on a d6 (rather than a 1–2) while they themselves could only be surprised on a 1. Rangers gained limited spell use at level 8, acquiring 1st–3rd level druid spells and 1st and 2nd level magic-user spells (two per level maximum). Rangers were most effective when fighting giants and humanoids (such as orcs), gaining a +1 to damage per level against these opponents.

High level rangers gained followers, ranging in type and power from classed player-character races, to creatures such as pegasus mounts, pseudodragons, werebears, copper dragons and storm giants. As a general rule, the fewer followers a ranger gained (based on random dice rolls) the more powerful each individual follower was. Rangers were required to be of good alignment, and were initially limited to humans and half-elves.  The only multi-class option open to rangers was the ranger/cleric, allowed to half-elves.

Basic Dungeons & Dragons
The ranger was not available as a character class in the game's "Basic" edition. However, the Best of Dragon Magazine volumes 2–3 contained variant rules for rangers for this version, including spell lists, henchmen, and tracking ability.

Advanced Dungeons & Dragons 2nd Edition
Rangers went through several changes in the 2nd edition. Their hit dice were changed to match fighters and paladins. Rangers could still wear any armor, but several of their new abilities required the use of light armor, including the skill to use two weapons without penalty and the thief-like abilities of move-silently and hide-in-shadows. The class retained its tracking abilities but the ability was based on a skill check instead of a percentage roll. Rangers also gained an animal empathy ability which allowed them to calm frightened or hostile animals. Instead of gaining a damage bonus against all giant and humanoid monsters, the ranger focused on a specific creature, which did not have to be of giant or humanoid stock. The class's spell abilities were also limited to 1st–3rd level priest spells from the plant and animal spheres. Higher level rangers could recruit various woodland animals, mythical creatures (such as the treant, pegasus, and pixie), and classed characters including druids, clerics, or other rangers as followers.

Although Rangers were generally Good-aligned, an evil version was featured with the Paka, a race of shape-shifting feline humanoids native to Ravenloft who are hostile to mankind.

Dungeons & Dragons 3rd edition
The 3rd edition of Dungeons & Dragons saw more changes to the ranger. The species enemy was now called favored enemy, and the ranger was allowed to select additional enemies during advancement. The class retained its spellcasting ability, but gained it much earlier, and had its own spell list. The nature of the ranger's companions also changed significantly. Instead of gaining multiple followers the ranger gained a single animal companion, and at an earlier level than in previous editions. The race and alignment restrictions of the earlier editions were dropped, allowing evil rangers for the first time.

Dungeons & Dragons 4th edition
Rangers in the 4th edition retained their ability to specialize in archery or two weapon fighting. Rangers had the striker role, specializing in single-target damage, as well as mobility. They had the martial power source, and, like all martial classes, their powers were called exploits. Their special abilities made them better suited to hit and run tactics and focusing on a single opponent. Other abilities allowed the ranger to aid his companions with skill checks and avoiding ambushes.

Dungeons & Dragons Essentials
The Essentials rulebook Heroes of the Forgotten Kingdoms presented two alternate versions of the ranger, the hunter and the scout. The hunter focused on ranged attacks, while the scout focused on melee attacks.

Dungeons & Dragons 5th edition
The ranger was included as a character class in the 5th edition Player's Handbook (2014). Rangers are a half caster class in 5th edition, gaining limited spellcasting. Their features and spells focus on exploration, survival skills, and tracking foes. At third level, players chose from one of two ranger archetypes: the Hunter, and the Beast Master. The hunter archetype gains combative capabilities, while the beast master gains an animal companion to control. Several sourcebooks since the launch of 5th edition have expanded the number of ranger archetype options. Xanathar's Guide to Everything (2017) added three more ranger archetypes: the Gloom Stalker, Horizon Walker and Monster Slayer. The Gloom Stalker focuses upon hiding in areas of low light, the Horizon Walker gains access to certain teleportation features, and the Monster Slayer becomes adept at attacking certain studied foes. Tasha's Cauldron of Everything (2020) added two more archetypes: Fey Wanderer and Swarmkeeper.

In 2016, due to criticisms of the ranger as presented in the Player's Handbook (2014), the "Revised Ranger" class was released as part of the Unearthed Arcana playtest. This playtest version "made some of the ranger's core abilities easier to use and specifically fixed how a ranger uses its animal companion, giving a ranger the animal at Level 3 and allowing a ranger to attack with both its weapon and the animal on the same turn". However, this new version of the class is not legal for organized play such as in the Adventurer's League. Since the release of the "Revised Ranger", Jeremy Crawford, Co-Lead Designer of the 5th Edition, has reiterated multiple times that there no plans to release an official alternate version of the class. In November 2019, Wizards of the Coast released a new Unearthed Arcana titled Class Feature Variants, which added additional class features for all classes including the Ranger. These new class feature variants where introduced in 2020, with the release of Tasha's Cauldron of Everything, as optional rules, including an optional revision of the Beastmaster's companion feature.

One D&D
Playtesting for the next version of Ranger was announced. In September 2022, they released the Unearthed Arcana 2022 - Expert Classes playtest material for One D&D which included rules for playing a Ranger up to level 20, as well as the Hunter subclass.

Reception
Screen Rant rated the ranger class as the least powerful class of the base 12 character classes in the 5th edition. "The reason this class gets the lowest ranking is because it forces players to be kind of specific. Being able to have a favored enemy and terrain is kind of cool because the character gets all sorts of bonuses, but if the Ranger is good, say, in the Underdark fighting aberrations, but the DM has set the adventure in a desert ruin somewhere, well, those bonuses won't do much good. That being said, the Revised Ranger stats help balance this out a little bit. Players don't have to be as specific, but still".

In 2018, Christian Hoffer, for ComicBook, wrote that "many current D&D fans believe that the ranger class is the weakest in the game, due to a combination of poor class-specific abilities and weak damage output. The 'Beast Master' ranger subclass is the most criticized version of the ranger [...]. While not official, many fans preferred the Revised Ranger to the original Ranger class found in the Player's Handbook". Hoffer also highlighted Crawford's reiteration that the ranger class would not change and wrote "surprisingly, Crawford's comment became the flashpoint for tons of D&D debate over the weekend on various boards and forums, with players debating the merits of the core Ranger class and the revisions seemingly discarded by the D&D team. [...] Unless you're playing in an Adventurer's League game, it's ultimately up to the DM whether or not you can use the Revised Ranger rules. Homebrewing is extremely common in Dungeons & Dragons, and there's nothing stopping home games from using a Revised Ranger to their heart's content".

In 2019, Jeremy Thomas, for 411Mania, wrote that "the Ranger has long been a source of criticism for D&D players in Fifth Edition, who have argued that the Beast Master subclass in particular is underpowered. Wizards even released a Revised Ranger class, which would potentially be an optional take on the class and not replace the core version".

The Gamer rated the 5th edition ranger subclass Horizon Walker as the 8th most awesome subclass out of the 32 new character options in Xanathar’s Guide to Everything.

Gus Wezerek, for FiveThirtyEight, reported that of the 5th edition "class and race combinations per 100,000 characters that players created on D&D Beyond from" August 15 to September 15, 2017, rangers were the 6th most created at 8,887 total. Elf (3,076) was the most common racial combination followed by human (1,715) and then half-elf (891). Elf ranger was the second most created character out of all the class and race combinations.

References

Further reading

 Advanced Dungeons & Dragons First Edition Player's Handbook
 Advanced Dungeons & Dragons Second Edition Player's Handbook
 The Complete Fighter's Handbook
 The Complete Ranger's Handbook
 Dungeons & Dragons Third Edition Player's Handbook
 Dungeons & Dragons Fourth Edition Player's Handbook
 The Quintessential Ranger (Mongoose Publishing)
 The Quintessential Ranger II: Advanced Tactics (Mongoose Publishing)

External links
 D&D Wiki has all the SRD Classes, along with the Ranger.

Dungeons & Dragons character classes

he:דמויות במבוכים ודרקונים

Ranger (Dungeons & Dragons)


Light Steam Power was a magazine dedicated to amateur and small-scale interest in steam power. Its masthead for some years described itself as, "Authentic World News on Steam Power for Cars, Launches and Small Stationary Units".

Publishing history
The magazine was self-published by its editor John Ness Walton of Kirk Michael, Isle of Man. It began when he took over an earlier magazine, Steam Car Developments and Steam Marine Motors in 1945, renaming this in 1949. For most of its existence it was published bi-monthly, although the first and last volumes were published at three- and four-month intervals.
In its last years, from 1977 it changed its name to Steam Power and re-located to Loughborough. The magazine continued under this name until 1981.

In more recent years, there was a website maintaining the magazine's archives, but this has now gone. In 2009 an agreement was made with the National Steam Car Association for them to hold the rights to Light Steam Power and other Walton publications. Mr. Walton died March 19, 2013, aged 91.

Coverage
The two main applications of steam power covered were steam cars and small steam launches. Much of the magazine's content was influenced, if not indeed written, by skilled and enthusiastic amateurs describing their own projects and so their choice of these projects influenced the magazine's own direction. Steam turbines and large steamships were less frequent, being beyond the constructional capacity of most readers, but they were described as news items when particularly interesting events took place. One aspect that oddly was only lightly covered was the use of steam on railways, unusually so as the magazine's heyday coincided with the demise of mainline steam but with increasing interest in the railway and steam preservation movements.

The magazine covered a broad range of topics within 'steam power', often at a far more advanced level than contemporary railway and steam locomotive practice. Low-water-content water-tube boilers were commonplace and even monotube steam generators and uniflow engines were regular features. Although the terms were not yet in use, these technical features coincided with increased recognition of the Advanced Steam Technology and Modern Steam movement.

Coverage was always worldwide and international, even though this was unusual for any magazine at this time, let alone a small independent. Many articles were provided by Australian and Canadian builders.

Other content
As well as the magazine content, it also included advertisements for other services from J.N. Walton such as engineering drawings for a range of related machinery, also castings for its construction. Walton also supplied the 'KleenHeet' waste oil burner.

Similar publications
From 1965 a US publication, Steam Calliope: A Voice for the Steam Automobile was published in Panorama City, California by mechanical engineer Thomas P. Hall. It originated news and published clippings for western members of the Steam Automobile Club of America.

The Steam Automobile was the quarterly publication of the Steam Automobile Club of America and was published from 1959 to 1986.
Steam Power was the quarterly of the Steam Power Club, a spinoff of the SACA in California. Its last issues were named Ssssteam.

The Steam Automobile Bulletin began in 1986 following a shift of editorial material to a commercial magazine. It continues as a bimonthly with anything technical and historic on steam between toys and locomotives, including steam cars.

See also
 Edward Pritchard, Australian engineer of light steam power

References

Hobby magazines published in the United Kingdom
Energy magazines
Independent magazines
Defunct magazines published in the United Kingdom
Magazines established in 1949
Magazines disestablished in 1981
1949 establishments in the United Kingdom
1981 disestablishments in the United Kingdom
Steam power
Live steam

Light Steam Power


Edith Oravez, eig. Oravecz (21. März 1920 in Budapest – 10. November 2013 in Zürich) war eine Schweizer Opernsängerin ungarischer Herkunft.

Leben und Werk
Edith Oravez studierte an der Franz-Liszt-Musikakademie in Budapest. Sie setzte ihre Studien fort bei Salvatore Salvati in Basel sowie bei Margarethe Haeser und Armin Weltner in Zürich. 1948 debütierte sie am Stadttheater Zürich und gehörte in der Folge fünf Jahre lang als Soubrette für Oper und Operette dessen Ensemble an. Sie war als Cherubino, Zerlina und Papagena in Mozart-Opern zu sehen und zu hören, als Marzelline in Beethovens Fidelio, als Bianca in Hermann Goetz’ Der Widerspenstigen Zähmung, als Marie in Lortzings Waffenschmied und als Musetta in Puccinis La Bohème. Zu ihren Operettenpartien zählten die Arsena im Zigeunerbaron, die Valencienne in der Lustigen Witwe und die Bronislawa im Bettelstudenten. Die Sängerin war in Zürich auch in mehreren Werken zeitgenössischer Komponisten vertreten, beispielsweise als Leonore in Othmar Schoecks Don Ranudo und in fünf Schweizer Erstaufführungen – in der Spielzeit 1948–1949 als Lucy in Menottis The Telephone und als Enfant in Ravels L’enfant et les sortilèges, in der Spielzeit 1950–1951 in Brittens Let’s Make an Opera und als Marie-Luise in Kodálys Háry János sowie bei den Juni-Festwochen 1953 als Elsbeth in Richard Strauss’ früher Oper Feuersnot.

Bereits 1949 debütierte die Sängerin bei den Salzburger Festspielen, als Papagena in einer von Oscar Fritz Schuh inszenierten und von Wilhelm Furtwängler dirigierten Zauberflöten-Premiere. Nach ihrem Zürcher Engagement war die Künstlerin freiberuflich an zahlreichen europäischen Bühnen verpflichtet. Mit einer Salzburger Operntruppe unternahm sie 1956 unter Bernhard Paumgartner eine Europa-Tournee mit Mozarts La finta semplice. In der Spielzeit 1956–57 sang sie am Stadttheater Bern, 1960 gastierte sie als Cherubino an De Nationale Opera in Amsterdam und am Opernhaus Zürich. Weitere Verpflichtungen führten sie nach Brüssel, London und Wien, zu den Schwetzinger Festspielen, an das Teatro San Carlo in Neapel, nach Palermo und Reggio Emilia sowie an der Opéra national du Rhin in Straßburg. Mit dem Ensemble der Staatsoper Wien gastierte sie beim Festival von Osaka und in Tokio.

Edith Oravez trat auch als Konzertsängerin auf. Beispielsweise war sie bei den Salzburger Festspielen von 1953 bis 1960 alljährlich in Konzerten zu hören, in Haydns Schöpfung, in Beethovens Christus am Ölberg sowie in zahlreichen Werken Mozarts. Sie machte sich auch um die Verbreitung der Werke von Bela Bartók und Zoltán Kodály verdient. Sie setzte ihre Konzerttätigkeit bis 1972 fort. Es gab diverse Schallplatteneinspielungen und Radioverpflichtungen.

Die Sängerin war mit dem Rechtsanwalt Hans Sulzer (1904–1986) verheiratet, der von 1963 bis 1981 als Verwaltungsratspräsident des Opernhauses Zürich fungierte.

Tondokumente
 Mozart: Die Zauberflöte, 1949 – Wilhelm Furtwängler (Dirigent), Wiener Philharmoniker, Wiener Staatsopernchor. Mit Walther Ludwig, Irmgard Seefried (Pamina), Josef Greindl, Wilma Lipp (Königin der Nacht), Karl Schmitt-Walter, Edith Oravez (Papagena), Gertrude Grob-Prandl, Paul Schöffler, Ernst Haefliger und Hermann Uhde. Aufzeichnung einer Aufführung der Salzburger Festspiele am 27. Juli 1949, CD (3): Orfeo C650053D, veröffentlicht September 2005
 Mozart: Così fan tutte, 1953 – Hans Schmidt-Isserstedt, NDR-Sinfonieorchester, Chor des NDR, mit Suzanne Danco, Ira Malaniuk, Edith Oravez (Despina), Rudolf Schock, Horst Günter und Benno Kusche. Relief/Musikwelt CD
 Mozart: La finta semplice, 1956 – Bernhard Paumgartner (Dirigent), Mozarteumorchester Salzburg, mit George Maran (Fracasso), Dorothea Siebert (Rosina), Edith Oravez (Giacinta), Karin Küster (Ninetta), August Jaresch (Don Polidoro), Alois Pernerstorfer (Don Cassandro), Walter Rahninger (Simone). Studio-Aufnahme; gekürzt. Philips LP: 6747 388 (8 LPs)

Quellen
 Ringger, Rolf Urs: E. O. In: Zelger-Vogt, Marianne/Honegger, Andreas: Stadttheater – Opernhaus, 1991
 Theaterlexikon der Schweiz
 Merker Online, anläßlich des 100. Geburtstages der Sängerin

Einzelnachweise

Opernsänger
Schweizer
Ungar
Geboren 1920
Gestorben 2013
Frau

Edith Oravez


Георг Едвард Рамзай () е финландски офицер (генерал от пехотата).

Роден е на 19 септември (7 септември стар стил) 1834 година във Виборг в благородническо семейство с далечен шотландски произход. Завършва Николаевското кавалерийско училище в Санкт Петербург, след което служи в армията във Финландия. През Руско-турската война от 1877 – 1878 година командва Трети стрелкови Фински лейбгвардейски батальон и Семьоновския лейбгвардейски полк, от 1880 година е началник на Финската войска.

Георг Едвард Рамзай умира на 5 юли 1918 година в Хелзинки.

Бележки

Генерали на Руската империя
Финландски военнослужещи
Виборгци
Участници в Руско-турската война (1877 – 1878)

Георг Едвард Рамзай


Cheritra regia är en fjärilsart som beskrevs av Evans 1925. Cheritra regia ingår i släktet Cheritra och familjen juvelvingar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Juvelvingar
regia

Cheritra regia


Der Baron von Münchhausen (Originaltitel: Les Fabuleuses Aventures du légendaire baron de Münchhausen) ist ein französischer Zeichentrickfilm von Jean Image aus dem Jahr 1979 basierend auf Erzählungen Gottfried August Bürgers. Die Alternativtitel lauten Der tollkühne Lügenbaron – Münchhausen und seine listigen Streiche sowie Die wundersamen Abenteuer des legendären Baron Münchhausen.

Handlung
Baron Münchhausen, im Schloss seiner Vorfahren lebend, sitzt mit seinen Freunden an seiner Tafel und erzählt wieder einmal einige seiner fabelhaften Geschichten. So hätte er einst einen Schwarm Wildenten mit einer Leine, an der Köder befestigt waren,
gefangen. Dabei sei er jedoch vom Schwarm zeitweilig in Lüfte gehoben worden. An einem anderen Tag sei er erfolgreich einem Hasen nachgejagt, der dank seiner acht Pfoten beim Laufen nicht ermüdete.

Als unvermittelt ein Bote des Königs dem Baron eine Nachricht überbringt, er solle dem Pascha von Trukesban ein Geschenk überbringen, reist er sofort ab. Auf seiner Reise findet er fünf neue Freunde, die ihn auf seiner restlichen Reise begleiten: Sausebraus, der schneller als ein Pferd laufen kann, Bizeps, ein Mann mit Riesenkräften, Blasius, der Windmühlen mit seiner Puste betreiben kann, Tele, ein Jäger mit besonders guten Augen, und Horch, der das Gras wachsen hört.

Auf seiner Reise besteht er ein paar kleine Abenteuer, darunter ein weiteres Jagdabenteuer. Er schießt einem Hirsch an Stelle von Schrot Kirschkerne in die Stirn und zugleich wächst diesem ein Kirschbaum aus der Stirn, wodurch der Hirsch beim Laufen behindert wird. Beim Pascha angekommen, überbringt er das Geschenk, ein Ball-Spielzeug.

Zu Ehren des Barons wird eine kleine Feierlichkeit gegeben. Dabei kommt es zu einer Wette. Der Baron behauptet, dass er dem Pascha innerhalb einer Stunde einen höchst köstlichen Wein aus seinem Schloss, einen Tokaya, servieren werde, der besser als der Wein des Paschas sei. Der Pascha verspricht dem Baron, sollte dies klappen, so viel Gold wie ein einzelner Mann tragen könne. Mit der Hilfe von Sausebraus, der geschwind die Flasche heranholt, gewinnt der Baron die Wette. Der Baron geht mit Bizeps in die Schatzkammer des Paschas und dieser trägt eigenhändig in einem großen Sack den Schatz fort. Die Orientalen fühlen sich jedoch betrogen und versuchen den Freunden ohne Erfolg nachzujagen.

Nachdem der Baron den Schatz karitativen Zwecken zugeführt und sich von seinen neuen Freunden getrennt hat, wird er jedoch, noch vor der eigentlichen Heimfahrt, von Orientalen festgenommen und in den Kerker einer Festung geworfen. Als die Festung mittels Kanonen angegriffen wird, kann er sich durch einen Ritt auf einer Kanonenkugel befreien. Er rettet sich auf eine Wolke, wo er sogleich einschläft. Während er schläft, schrumpft die Wolke und er fällt in die Tiefen des Meeres. Dort lernt er eine hübsche Meerjungfrau namens Sirena kennen. Da er aber unter Wasser nicht dauerhaft überleben kann, wird er an die Wasseroberfläche gebracht, wo er auf einem Floß von einem großen Segelschiff gerettet wird. Bald darauf wird das Schiff von einem großen Wal verschluckt. Im Bauch des Wals sind noch andere Schiffe gefangen. Auf einem dieser Schiffe befindet sich Blasius. Der Baron lässt die Schiffe mit Tauen in Reihe verbinden, sodass sie bereit sind, sich gegenseitig abzuschleppen. Er weist Blasius an, in die Segel der Schiffe zu blasen. Aufgrund der Kälte des Windes in seinem Rachen öffnet der Wal, das Maul. Die Schiffe sind befreit.

Die Seeleute des Schiffs, auf dem sich der Baron befindet, feiern freudig ihre Befreiung. Aber das Fest wird durch den Überfall riesiger Geier unterbrochen. Von diesen werden die Seeleute verschleppt. Der Baron wird von den Vögeln vor Gericht gestellt. Wegen der Grausamkeit der Menschen gegenüber den Vögeln wird er als Exempel verurteilt. Er wird in einen Krater geworfen. Dank des ausbrechenden Vulkans kann er auf dem ausgespuckten Geröll erneut in die Lüfte entkommen, wo er vom Ballon fahrenden Blasius gerettet wird. Dieser hat seine Nichte, die hübsche Irena, die starke Ähnlichkeit mit der Meerjungfrau hat, dabei. Über seinem Schloss bringt der Baron den Ballon, mittels seines Degens, zum Platzen. Der Baron fällt und landet auf dem leeren Stuhl, inmitten seiner Tafel, wo seine Freunde, denen er die Geschichte soeben erzählt hat, auf ihn warten. Der Baron, noch ganz in seinen Träumen versunken, gesteht sich selbst ein, dass wohl alles nur in seiner Fantasie geschehen ist.

Hintergrund
Der Film hatte am 24. Oktober 1979 in Frankreich seine Premiere. Der Film gewann auf dem Internationalen Filmfestival Moskau einen Preis. Für die deutsche Synchronisation sprach Harald Juhnke den Baron. In der DDR wurde der Film unter dem Namen Der tollkühne Lügenbaron – Münchhausen und seine listigen Streiche veröffentlicht. Der Film wurde mehrfach im deutschen Fernsehen gezeigt und in Deutschland zudem unter dem Titel Der Baron von Münchhausen auf VHS veröffentlicht.

1984 erschien eine Fortsetzung mit dem Titel Münchhausens Abenteuer auf dem Mond.

Kritik
Das Lexikon des internationalen Films urteilte: „Zeichentrickfilm […], der sich in der Art von Trickfilm-Fernsehserien auf eine infantile Action-Dramaturgie verläßt. Der rüde Dialog drückt das Niveau zusätzlich. Einen Gebrauchswert als Fantasie-Anreger für Kinder hat der Film nicht.“

Synchronisation

Weblinks

 Daten und Kinoplakat zum Film auf encyclocine.com (französisch)

Einzelnachweise

Filmtitel 1979
Französischer Film
Zeichentrickfilm
Fantasyfilm
Abenteuerfilm
Filmkomödie
Baron Münchhausen

Der Baron von Münchhausen


En droit de la famille québécois, les droits d'accès permettent de conserver un lien avec l’enfant pour le parent qui n'a pas la garde. On peut contraster les droits d'accès avec la garde exclusive et la garde partagée.

Le critère principal pour obtenir des droits d’accès est l’intérêt de l’enfant. L’art. 33 C.c.Q. déclare à cet effet que : « Les décisions concernant l'enfant doivent être prises dans son intérêt et dans le respect de ses droits. Sont pris en considération, outre les besoins moraux, intellectuels, affectifs et physiques de l'enfant, son âge, sa santé, son caractère, son milieu familial et les autres aspects de sa situation. »

Dans les décisions relatives aux droits d'accès, les tribunaux tiennent aussi compte de la parole de l’enfant à l’art. 34 C.c.Q, pourvu que celui-ci ait atteint l’âge de la raison.

Les tiers qui tiennent lieu de parent (in loco parentis) (comme par ex. l'ex-copine d'un homme ayant eu un enfant dans un mariage précédent)  doivent historiquement surmonter des critères jurisprudentiels très restrictifs pour obtenir la garde exclusive, car il s'agit alors de renverser la présomption qui veut qu'un parent est mieux en mesure d'assurer le bien‑être de son enfant, donc il peut être plus facile pour eux d'obtenir les droits d'accès plutôt que la garde.

Bibliographie
 Marie-Christine KIROUACK, « La jurisprudence relative à la garde : où en sommes-nous rendus?», dans S.F.P.B.Q., Développements récents en droit familial (2007), Cowansville, Éditions Yvon Blais, EYB2007DEV1348,  (PDF) (LA RÉFÉRENCE)
 Luce BOURASSA, La parole de l’enfant en matière de garde, Markham, LexisNexis, 2007,
 Michel TÉTRAULT,  Droit de la famille, 4e éd., vol. 1 « Le mariage, l’union civile et les unions de fait : Droits, obligations et conséquences de la rupture », Montréal, Éditions Yvon Blais, 2010,

Notes et références

Droit de la famille au Québec

Droits d'accès (droit de la famille)


Tulosesus is a genus of fungi in the family Psathyrellaceae.

Taxonomy
The Tulosesus genus was created in 2020 by the German mycologists Dieter Wächter & Andreas Melzer when the Psathyrellaceae family was subdivided based on phylogenetic analysis. Many members of the Coprinellus genus were reclassified as Tulosesus. The type species, Tulosesus callinus was previously classified as Coprinellus callinus.

Etymology
This genus name is an anagram of setulosus, Latin for having coarse hair or bristles.

Species
, Index Fungorum accepted 39 species of Tulosesus.

See also

 Coprinellus

References

Agaricales genera
Tulosesus
Psathyrellaceae

Tulosesus