Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Учитися жити**

(1-14) Дорогий сину, я обіцяв тобі переказати прецікаву статтю Абдуса Саляма

про останній задум Ейнштейна. Автор пише, що Ейнштейн – найбільший геній двад-

цятого століття, а можливо, і всіх часів, скільки існує людина. Однак Ейнштейна

могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій

країні. Він, розумний надто зі школи, народився в Німеччині, де був цвіт учених

світу. Але і тут, вступаючи до Цюріхського політехнікуму, він «провалився» на

іспиті й не став інженером. На велике щастя для науки, інакше був би інженер

Ейнштейн, а не геній. Цей технікум він таки закінчив, але вчителі не вважали його

здібним студентом. Перебиваючись із хліба на воду, бідуючи, 1901 року він написав

наукову працю – її взяв кращий фізичний журнал світу, а ось Цюріхський універ-

ситет визнав її незрілою. Ейнштейн живе в біді, працює в якомусь бюро, не маючи

ні добрих бібліотек, ні оточення, а після роботи розробляє свою геніальну теорію про

єдність простору і часу. Від мрії стати доктором філософії він відмовився – через

серію невдалих спроб. Слава Богу, що він не став доктором: інакше не було б генія.

(15-20) Пишу я все це для того, щоб ти зрозумів: шкільна наука – нудна, цікава –

в кінці подорожі, а не спочатку. Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи

нудний початок, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого. І

другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве. Те, що вчора було цікаве, сьогодні

стало нудне, бо повторювалося не раз і занудніло. Цікаве – гаряче, свіже, нове,

щойно створене, зроблене, народжене.

(21-29) Тепер про статтю. Автор пише, що Ейнштейн об’єднав поняття простору

й часу. Усі тіла рухаються і всі взаємодіють. Який простір руху вони мають? Орбі-

тальний, тобто кривий (прямої лінії руху немає). За той самий умовний відтинок

часу тіла проходять різні відстані. Отож людина, звикла до земної течії часу, буде

інакше чути цю течію на інших орбітах. На великій орбіті можна прожити значно

довше життя за той самий умовний земний день. Так, до речі, і в житті: чим напов-

неніше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше. І – навпаки. Отож вирі-

шення проблеми подовження життя – не втрачати часу, а наповнювати його

роботою, працею, зусиллям.

(30-41) Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу. Пишучи, про стилі-

стику не дбай, а намагайся висловлюватися точно – то є найкраща стилістика. Ти

не знаєш, що то є стилістика? Це вміння висловлюватися по-своєму і водночас «пись-

менно», «освічено». Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-

своєму, от як розмовляють неосвічені люди: містко, влучно, гарно, скупо. Це саме

скажу парадоксом: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефа-

хові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають

ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так

добре, як було складено спочатку. Бо неосвічений муляр працював, як природа, –

вільно, легко, граючись, а не тужачись. Отож, Дмитрику, про стилістику не дбай,

але, звичайно, щоб навчитися не дбати, треба спочатку добре дбати. Треба добре

знати мову – і літературну, і народну.

(42-51) Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати. Убережися зараз від ба-

гатьох зваб. У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких ба-

жань. Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно,

що не встояв, що піддався звабі. Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, без-

діяльності, безінтересу. Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так

і не навчилося, хоч прожили життя. Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? Для

багатьох це – прибільшувати свою власну порожнечу всякими набутками – купимо

те чи те. Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення. Життя не є насо-

лода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл. У тому

насущникові – міра життя.

*За В. Стусом

602 слова*

Тлумачення слова, виділеного в реченні «Це саме скажу **парадоксом**: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефахові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так добре, як було складено спочатку» (рядки 34-38) подано в рядку

Answer: підстава, доказ, обґрунтування, підтвердження чого-небудь

Answer: думка, що разюче розходиться з усталеними поглядами, начебто суперечить здоровому глузду, хоч насправді може й не бути хибною

Answer: безглуздість, нісенітниця

Answer: складний, заплутаний випадок

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Учитися жити**

(1-14) Дорогий сину, я обіцяв тобі переказати прецікаву статтю Абдуса Саляма

про останній задум Ейнштейна. Автор пише, що Ейнштейн – найбільший геній двад-

цятого століття, а можливо, і всіх часів, скільки існує людина. Однак Ейнштейна

могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій

країні. Він, розумний надто зі школи, народився в Німеччині, де був цвіт учених

світу. Але і тут, вступаючи до Цюріхського політехнікуму, він «провалився» на

іспиті й не став інженером. На велике щастя для науки, інакше був би інженер

Ейнштейн, а не геній. Цей технікум він таки закінчив, але вчителі не вважали його

здібним студентом. Перебиваючись із хліба на воду, бідуючи, 1901 року він написав

наукову працю – її взяв кращий фізичний журнал світу, а ось Цюріхський універ-

ситет визнав її незрілою. Ейнштейн живе в біді, працює в якомусь бюро, не маючи

ні добрих бібліотек, ні оточення, а після роботи розробляє свою геніальну теорію про

єдність простору і часу. Від мрії стати доктором філософії він відмовився – через

серію невдалих спроб. Слава Богу, що він не став доктором: інакше не було б генія.

(15-20) Пишу я все це для того, щоб ти зрозумів: шкільна наука – нудна, цікава –

в кінці подорожі, а не спочатку. Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи

нудний початок, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого. І

другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве. Те, що вчора було цікаве, сьогодні

стало нудне, бо повторювалося не раз і занудніло. Цікаве – гаряче, свіже, нове,

щойно створене, зроблене, народжене.

(21-29) Тепер про статтю. Автор пише, що Ейнштейн об’єднав поняття простору

й часу. Усі тіла рухаються і всі взаємодіють. Який простір руху вони мають? Орбі-

тальний, тобто кривий (прямої лінії руху немає). За той самий умовний відтинок

часу тіла проходять різні відстані. Отож людина, звикла до земної течії часу, буде

інакше чути цю течію на інших орбітах. На великій орбіті можна прожити значно

довше життя за той самий умовний земний день. Так, до речі, і в житті: чим напов-

неніше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше. І – навпаки. Отож вирі-

шення проблеми подовження життя – не втрачати часу, а наповнювати його

роботою, працею, зусиллям.

(30-41) Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу. Пишучи, про стилі-

стику не дбай, а намагайся висловлюватися точно – то є найкраща стилістика. Ти

не знаєш, що то є стилістика? Це вміння висловлюватися по-своєму і водночас «пись-

менно», «освічено». Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-

своєму, от як розмовляють неосвічені люди: містко, влучно, гарно, скупо. Це саме

скажу парадоксом: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефа-

хові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають

ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так

добре, як було складено спочатку. Бо неосвічений муляр працював, як природа, –

вільно, легко, граючись, а не тужачись. Отож, Дмитрику, про стилістику не дбай,

але, звичайно, щоб навчитися не дбати, треба спочатку добре дбати. Треба добре

знати мову – і літературну, і народну.

(42-51) Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати. Убережися зараз від ба-

гатьох зваб. У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких ба-

жань. Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно,

що не встояв, що піддався звабі. Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, без-

діяльності, безінтересу. Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так

і не навчилося, хоч прожили життя. Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? Для

багатьох це – прибільшувати свою власну порожнечу всякими набутками – купимо

те чи те. Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення. Життя не є насо-

лода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл. У тому

насущникові – міра життя.

*За В. Стусом

602 слова*

Антоніми використано в реченні

Answer: І другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве (рядки 17-18).

Answer: ... Наукову працю ... взяв кращий фізичний журнал світу, а ось Цюріхський університет визнав її незрілою (рядки 10-11).

Answer: Отож людина, звикла до земної течії часу, буде інакше чути цю течію на інших орбітах (рядки 24-25).

Answer: Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-своєму, от як розмовляють неосвічені люди... (рядки 33-34).

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Учитися жити**

(1-14) Дорогий сину, я обіцяв тобі переказати прецікаву статтю Абдуса Саляма

про останній задум Ейнштейна. Автор пише, що Ейнштейн – найбільший геній двад-

цятого століття, а можливо, і всіх часів, скільки існує людина. Однак Ейнштейна

могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій

країні. Він, розумний надто зі школи, народився в Німеччині, де був цвіт учених

світу. Але і тут, вступаючи до Цюріхського політехнікуму, він «провалився» на

іспиті й не став інженером. На велике щастя для науки, інакше був би інженер

Ейнштейн, а не геній. Цей технікум він таки закінчив, але вчителі не вважали його

здібним студентом. Перебиваючись із хліба на воду, бідуючи, 1901 року він написав

наукову працю – її взяв кращий фізичний журнал світу, а ось Цюріхський універ-

ситет визнав її незрілою. Ейнштейн живе в біді, працює в якомусь бюро, не маючи

ні добрих бібліотек, ні оточення, а після роботи розробляє свою геніальну теорію про

єдність простору і часу. Від мрії стати доктором філософії він відмовився – через

серію невдалих спроб. Слава Богу, що він не став доктором: інакше не було б генія.

(15-20) Пишу я все це для того, щоб ти зрозумів: шкільна наука – нудна, цікава –

в кінці подорожі, а не спочатку. Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи

нудний початок, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого. І

другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве. Те, що вчора було цікаве, сьогодні

стало нудне, бо повторювалося не раз і занудніло. Цікаве – гаряче, свіже, нове,

щойно створене, зроблене, народжене.

(21-29) Тепер про статтю. Автор пише, що Ейнштейн об’єднав поняття простору

й часу. Усі тіла рухаються і всі взаємодіють. Який простір руху вони мають? Орбі-

тальний, тобто кривий (прямої лінії руху немає). За той самий умовний відтинок

часу тіла проходять різні відстані. Отож людина, звикла до земної течії часу, буде

інакше чути цю течію на інших орбітах. На великій орбіті можна прожити значно

довше життя за той самий умовний земний день. Так, до речі, і в житті: чим напов-

неніше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше. І – навпаки. Отож вирі-

шення проблеми подовження життя – не втрачати часу, а наповнювати його

роботою, працею, зусиллям.

(30-41) Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу. Пишучи, про стилі-

стику не дбай, а намагайся висловлюватися точно – то є найкраща стилістика. Ти

не знаєш, що то є стилістика? Це вміння висловлюватися по-своєму і водночас «пись-

менно», «освічено». Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-

своєму, от як розмовляють неосвічені люди: містко, влучно, гарно, скупо. Це саме

скажу парадоксом: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефа-

хові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають

ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так

добре, як було складено спочатку. Бо неосвічений муляр працював, як природа, –

вільно, легко, граючись, а не тужачись. Отож, Дмитрику, про стилістику не дбай,

але, звичайно, щоб навчитися не дбати, треба спочатку добре дбати. Треба добре

знати мову – і літературну, і народну.

(42-51) Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати. Убережися зараз від ба-

гатьох зваб. У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких ба-

жань. Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно,

що не встояв, що піддався звабі. Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, без-

діяльності, безінтересу. Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так

і не навчилося, хоч прожили життя. Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? Для

багатьох це – прибільшувати свою власну порожнечу всякими набутками – купимо

те чи те. Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення. Життя не є насо-

лода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл. У тому

насущникові – міра життя.

*За В. Стусом

602 слова*

До фразеологізму **перебиватися з хліба на воду**, використаного в реченні «Перебиваючись із хліба на воду, бідуючи, 1901 року він написав наукову працю…» (рядки 9-10) НЕ МОЖЕ БУТИ синонімом фразеологізм

Answer: перебиватися з юшки на квас

Answer: перебиватися з копійки на копійку

Answer: зводити кінці

Answer: зводити рахунки

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Учитися жити**

(1-14) Дорогий сину, я обіцяв тобі переказати прецікаву статтю Абдуса Саляма

про останній задум Ейнштейна. Автор пише, що Ейнштейн – найбільший геній двад-

цятого століття, а можливо, і всіх часів, скільки існує людина. Однак Ейнштейна

могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій

країні. Він, розумний надто зі школи, народився в Німеччині, де був цвіт учених

світу. Але і тут, вступаючи до Цюріхського політехнікуму, він «провалився» на

іспиті й не став інженером. На велике щастя для науки, інакше був би інженер

Ейнштейн, а не геній. Цей технікум він таки закінчив, але вчителі не вважали його

здібним студентом. Перебиваючись із хліба на воду, бідуючи, 1901 року він написав

наукову працю – її взяв кращий фізичний журнал світу, а ось Цюріхський універ-

ситет визнав її незрілою. Ейнштейн живе в біді, працює в якомусь бюро, не маючи

ні добрих бібліотек, ні оточення, а після роботи розробляє свою геніальну теорію про

єдність простору і часу. Від мрії стати доктором філософії він відмовився – через

серію невдалих спроб. Слава Богу, що він не став доктором: інакше не було б генія.

(15-20) Пишу я все це для того, щоб ти зрозумів: шкільна наука – нудна, цікава –

в кінці подорожі, а не спочатку. Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи

нудний початок, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого. І

другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве. Те, що вчора було цікаве, сьогодні

стало нудне, бо повторювалося не раз і занудніло. Цікаве – гаряче, свіже, нове,

щойно створене, зроблене, народжене.

(21-29) Тепер про статтю. Автор пише, що Ейнштейн об’єднав поняття простору

й часу. Усі тіла рухаються і всі взаємодіють. Який простір руху вони мають? Орбі-

тальний, тобто кривий (прямої лінії руху немає). За той самий умовний відтинок

часу тіла проходять різні відстані. Отож людина, звикла до земної течії часу, буде

інакше чути цю течію на інших орбітах. На великій орбіті можна прожити значно

довше життя за той самий умовний земний день. Так, до речі, і в житті: чим напов-

неніше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше. І – навпаки. Отож вирі-

шення проблеми подовження життя – не втрачати часу, а наповнювати його

роботою, працею, зусиллям.

(30-41) Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу. Пишучи, про стилі-

стику не дбай, а намагайся висловлюватися точно – то є найкраща стилістика. Ти

не знаєш, що то є стилістика? Це вміння висловлюватися по-своєму і водночас «пись-

менно», «освічено». Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-

своєму, от як розмовляють неосвічені люди: містко, влучно, гарно, скупо. Це саме

скажу парадоксом: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефа-

хові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають

ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так

добре, як було складено спочатку. Бо неосвічений муляр працював, як природа, –

(42-51) Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати. Убережися зараз від ба-

гатьох зваб. У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких ба-

жань. Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно,

що не встояв, що піддався звабі. Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, без-

діяльності, безінтересу. Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так

і не навчилося, хоч прожили життя. Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? Для

багатьох це – прибільшувати свою власну порожнечу всякими набутками – купимо

те чи те. Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення. Життя не є насо-

лода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл. У тому

насущникові – міра життя.

*За В. Стусом

602 слова*

Метафора є в реченні

Answer: Бо неосвічений муляр працював, як природа, – вільно, легко, граючись, а не тужачись (рядки 38-39).

Answer: У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких бажань (рядки 43-44).

Answer: Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення (рядок 49).

Answer: Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? (рядок 47).

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Учитися жити**

(1-14) Дорогий сину, я обіцяв тобі переказати прецікаву статтю Абдуса Саляма

про останній задум Ейнштейна. Автор пише, що Ейнштейн – найбільший геній двад-

цятого століття, а можливо, і всіх часів, скільки існує людина. Однак Ейнштейна

могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій

країні. Він, розумний надто зі школи, народився в Німеччині, де був цвіт учених

світу. Але і тут, вступаючи до Цюріхського політехнікуму, він «провалився» на

іспиті й не став інженером. На велике щастя для науки, інакше був би інженер

(15-20) Пишу я все це для того, щоб ти зрозумів: шкільна наука – нудна, цікава –

в кінці подорожі, а не спочатку. Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи

нудний початок, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого. І

другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве. Те, що вчора було цікаве, сьогодні

стало нудне, бо повторювалося не раз і занудніло. Цікаве – гаряче, свіже, нове,

щойно створене, зроблене, народжене.

(21-29) Тепер про статтю. Автор пише, що Ейнштейн об’єднав поняття простору

й часу. Усі тіла рухаються і всі взаємодіють. Який простір руху вони мають? Орбі-

тальний, тобто кривий (прямої лінії руху немає). За той самий умовний відтинок

часу тіла проходять різні відстані. Отож людина, звикла до земної течії часу, буде

інакше чути цю течію на інших орбітах. На великій орбіті можна прожити значно

довше життя за той самий умовний земний день. Так, до речі, і в житті: чим напов-

неніше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше. І – навпаки. Отож вирі-

шення проблеми подовження життя – не втрачати часу, а наповнювати його

роботою, працею, зусиллям.

(30-41) Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу. Пишучи, про стилі-

стику не дбай, а намагайся висловлюватися точно – то є найкраща стилістика. Ти

не знаєш, що то є стилістика? Це вміння висловлюватися по-своєму і водночас «пись-

менно», «освічено». Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-

своєму, от як розмовляють неосвічені люди: містко, влучно, гарно, скупо. Це саме

скажу парадоксом: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефа-

хові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають

ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так

добре, як було складено спочатку. Бо неосвічений муляр працював, як природа, –

вільно, легко, граючись, а не тужачись. Отож, Дмитрику, про стилістику не дбай,

але, звичайно, щоб навчитися не дбати, треба спочатку добре дбати. Треба добре

знати мову – і літературну, і народну.

(42-51) Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати. Убережися зараз від ба-

гатьох зваб. У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких ба-

жань. Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно,

що не встояв, що піддався звабі. Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, без-

діяльності, безінтересу. Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так

і не навчилося, хоч прожили життя. Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? Для

багатьох це – прибільшувати свою власну порожнечу всякими набутками – купимо

те чи те. Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення. Життя не є насо-

лода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл. У тому

насущникові – міра життя.

*За В. Стусом

602 слова*

Тему тексту, що об’єднує окремі його мікротеми, сформульовано в рядку

Answer: Шкільна наука – нудна, цікава – в кінці подорожі, а не спочатку (рядки 15-16).

Answer: «... Спроба втекти від життя на луки задоволення» (рядок 49) – наївна.

Answer: Життя не є насолода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл (рядки 49-50).

Answer: ... Чим наповненіше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше (рядки 26-27).

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Учитися жити**

(1-14) Дорогий сину, я обіцяв тобі переказати прецікаву статтю Абдуса Саляма

про останній задум Ейнштейна. Автор пише, що Ейнштейн – найбільший геній двад-

цятого століття, а можливо, і всіх часів, скільки існує людина. Однак Ейнштейна

могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій

країні. Він, розумний надто зі школи, народився в Німеччині, де був цвіт учених

світу. Але і тут, вступаючи до Цюріхського політехнікуму, він «провалився» на

іспиті й не став інженером. На велике щастя для науки, інакше був би інженер

(15-20) Пишу я все це для того, щоб ти зрозумів: шкільна наука – нудна, цікава –

в кінці подорожі, а не спочатку. Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи

нудний початок, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого. І

другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве. Те, що вчора було цікаве, сьогодні

стало нудне, бо повторювалося не раз і занудніло. Цікаве – гаряче, свіже, нове,

щойно створене, зроблене, народжене.

(21-29) Тепер про статтю. Автор пише, що Ейнштейн об’єднав поняття простору

й часу. Усі тіла рухаються і всі взаємодіють. Який простір руху вони мають? Орбі-

тальний, тобто кривий (прямої лінії руху немає). За той самий умовний відтинок

часу тіла проходять різні відстані. Отож людина, звикла до земної течії часу, буде

інакше чути цю течію на інших орбітах. На великій орбіті можна прожити значно

довше життя за той самий умовний земний день. Так, до речі, і в житті: чим напов-

неніше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше. І – навпаки. Отож вирі-

шення проблеми подовження життя – не втрачати часу, а наповнювати його

роботою, працею, зусиллям.

(30-41) Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу. Пишучи, про стилі-

стику не дбай, а намагайся висловлюватися точно – то є найкраща стилістика. Ти

не знаєш, що то є стилістика? Це вміння висловлюватися по-своєму і водночас «пись-

менно», «освічено». Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-

своєму, от як розмовляють неосвічені люди: містко, влучно, гарно, скупо. Це саме

скажу парадоксом: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефа-

хові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають

ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так

добре, як було складено спочатку. Бо неосвічений муляр працював, як природа, –

вільно, легко, граючись, а не тужачись. Отож, Дмитрику, про стилістику не дбай,

але, звичайно, щоб навчитися не дбати, треба спочатку добре дбати. Треба добре

знати мову – і літературну, і народну.

(42-51) Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати. Убережися зараз від ба-

гатьох зваб. У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких ба-

жань. Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно,

що не встояв, що піддався звабі. Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, без-

діяльності, безінтересу. Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так

і не навчилося, хоч прожили життя. Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? Для

багатьох це – прибільшувати свою власну порожнечу всякими набутками – купимо

те чи те. Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення. Життя не є насо-

лода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл. У тому

насущникові – міра життя.

*За В. Стусом

602 слова*

Головну думку автора подано в рядку

Answer: Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи початок нудний, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого (рядки 16-17).

Answer: ... Не втрачати часу, а наповнювати його роботою, працею, зусиллям (рядки 28-29).

Answer: Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, бездіяльності, безінтересу (рядки 45-46).

Answer: Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так і не навчилося, хоч прожили життя (рядки 46-47).

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Учитися жити**

(1-14) Дорогий сину, я обіцяв тобі переказати прецікаву статтю Абдуса Саляма

про останній задум Ейнштейна. Автор пише, що Ейнштейн – найбільший геній двад-

цятого століття, а можливо, і всіх часів, скільки існує людина. Однак Ейнштейна

могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій

країні. Він, розумний надто зі школи, народився в Німеччині, де був цвіт учених

світу. Але і тут, вступаючи до Цюріхського політехнікуму, він «провалився» на

іспиті й не став інженером. На велике щастя для науки, інакше був би інженер

(15-20) Пишу я все це для того, щоб ти зрозумів: шкільна наука – нудна, цікава –

в кінці подорожі, а не спочатку. Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи

нудний початок, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого. І

другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве. Те, що вчора було цікаве, сьогодні

стало нудне, бо повторювалося не раз і занудніло. Цікаве – гаряче, свіже, нове,

щойно створене, зроблене, народжене.

(21-29) Тепер про статтю. Автор пише, що Ейнштейн об’єднав поняття простору

й часу. Усі тіла рухаються і всі взаємодіють. Який простір руху вони мають? Орбі-

тальний, тобто кривий (прямої лінії руху немає). За той самий умовний відтинок

часу тіла проходять різні відстані. Отож людина, звикла до земної течії часу, буде

інакше чути цю течію на інших орбітах. На великій орбіті можна прожити значно

довше життя за той самий умовний земний день. Так, до речі, і в житті: чим напов-

неніше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше. І – навпаки. Отож вирі-

шення проблеми подовження життя – не втрачати часу, а наповнювати його

роботою, працею, зусиллям.

(30-41) Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу. Пишучи, про стилі-

стику не дбай, а намагайся висловлюватися точно – то є найкраща стилістика. Ти

не знаєш, що то є стилістика? Це вміння висловлюватися по-своєму і водночас «пись-

менно», «освічено». Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-

своєму, от як розмовляють неосвічені люди: містко, влучно, гарно, скупо. Це саме

скажу парадоксом: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефа-

хові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають

ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так

добре, як було складено спочатку. Бо неосвічений муляр працював, як природа, –

вільно, легко, граючись, а не тужачись. Отож, Дмитрику, про стилістику не дбай,

але, звичайно, щоб навчитися не дбати, треба спочатку добре дбати. Треба добре

знати мову – і літературну, і народну.

(42-51) Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати. Убережися зараз від ба-

гатьох зваб. У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких ба-

жань. Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно,

що не встояв, що піддався звабі. Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, без-

діяльності, безінтересу. Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так

і не навчилося, хоч прожили життя. Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? Для

багатьох це – прибільшувати свою власну порожнечу всякими набутками – купимо

те чи те. Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення. Життя не є насо-

лода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл. У тому

насущникові – міра життя.

*За В. Стусом

602 слова*

І адресант, і адресат мовлення вказані в рядку

Answer: Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати (рядок 42).

Answer: Ти не знаєш, що то є стилістика? (рядки 31-32).

Answer: Отож, Дмитрику, про стилістику не дбай, але, звичайно, щоб навчитися не дбати, треба спочатку добре дбати (рядки 39-40).

Answer: Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу (рядок 30).

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери рядків**) і виконайте завдання**

**Учитися жити**

(1-14) Дорогий сину, я обіцяв тобі переказати прецікаву статтю Абдуса Саляма

про останній задум Ейнштейна. Автор пише, що Ейнштейн – найбільший геній двад-

цятого століття, а можливо, і всіх часів, скільки існує людина. Однак Ейнштейна

могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій

країні. Він, розумний надто зі школи, народився в Німеччині, де був цвіт учених

світу. Але і тут, вступаючи до Цюріхського політехнікуму, він «провалився» на

іспиті й не став інженером. На велике щастя для науки, інакше був би інженер

(15-20) Пишу я все це для того, щоб ти зрозумів: шкільна наука – нудна, цікава –

в кінці подорожі, а не спочатку. Хочеш домогтися цікавого, іди дорогою, долаючи

нудний початок, знаючи, що нудного буде багато, аж поки доберешся до цікавого. І

другий висновок: нудне – тільки охололе цікаве. Те, що вчора було цікаве, сьогодні

стало нудне, бо повторювалося не раз і занудніло. Цікаве – гаряче, свіже, нове,

щойно створене, зроблене, народжене.

(21-29) Тепер про статтю. Автор пише, що Ейнштейн об’єднав поняття простору

й часу. Усі тіла рухаються і всі взаємодіють. Який простір руху вони мають? Орбі-

тальний, тобто кривий (прямої лінії руху немає). За той самий умовний відтинок

часу тіла проходять різні відстані. Отож людина, звикла до земної течії часу, буде

інакше чути цю течію на інших орбітах. На великій орбіті можна прожити значно

довше життя за той самий умовний земний день. Так, до речі, і в житті: чим напов-

неніше життя трудом, роботою, зусиллям, тим воно довше. І – навпаки. Отож вирі-

шення проблеми подовження життя – не втрачати часу, а наповнювати його

роботою, працею, зусиллям.

(30-41) Напиши, чи то цікаво тобі і чи зрозуміло я пишу. Пишучи, про стилі-

стику не дбай, а намагайся висловлюватися точно – то є найкраща стилістика. Ти

не знаєш, що то є стилістика? Це вміння висловлюватися по-своєму і водночас «пись-

менно», «освічено». Спочатку вчаться освічено (це поганий стиль), а потім – по-

своєму, от як розмовляють неосвічені люди: містко, влучно, гарно, скупо. Це саме

скажу парадоксом: спочатку розламують старовинну стіну (мур), бо її клали нефа-

хові муляри, потім складають за наукою – виходить погано; нарешті перекладають

ще раз – але вже за такою доброю наукою, коли можна складати мур майже так

добре, як було складено спочатку. Бо неосвічений муляр працював, як природа, –

вільно, легко, граючись, а не тужачись. Отож, Дмитрику, про стилістику не дбай,

але, звичайно, щоб навчитися не дбати, треба спочатку добре дбати. Треба добре

знати мову – і літературну, і народну.

(42-51) Дорогий сину, ти мусиш швидко дорослішати. Убережися зараз від ба-

гатьох зваб. У твоєму тілі, у душі твоїй заговорять нові голоси – багато всіляких ба-

жань. Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно,

що не встояв, що піддався звабі. Треба жити, виборюючи самого себе з лінощів, без-

діяльності, безінтересу. Учися жити – то високе мистецтво, якого чимало людей так

і не навчилося, хоч прожили життя. Але тут і дивуватися ніяк: хто вчить жити? Для

багатьох це – прибільшувати свою власну порожнечу всякими набутками – купимо

те чи те. Це наївна спроба втекти від життя на луки задоволення. Життя не є насо-

лода. І не є задоволення. Воно має свій насущний житній, із остюками, смисл. У тому

насущникові – міра життя.

*За В. Стусом

602 слова*

Відрізняється від інших за стилістичними особливостями речення

Answer: На велике щастя для науки, інакше був би інженер Ейнштейн, а не геній (рядки 7-8).

Answer: Однак Ейнштейна могло б і не бути, він міг би і не виявитися, коли б народився в малорозвиненій країні (рядки 3-5).

Answer: Усі тіла рухаються і всі взаємодіють (рядок 22).

Answer: Треба бути готовим до цієї крутії – і триматися так, аби потім не було соромно, що не встояв, що піддався звабі (рядки 44-45).

ukrainian-language-and-literature


Question:
Рядки

 *Радуйся, ой радуйся, земле –
 Син Божий народився*

 узяті з твору, що належить до

Answer: календарно-обрядових пісень

Answer: родинно-побутових пісень

Answer: соціально-побутових пісень

Answer: балад

Answer: історичних пісень

ukrainian-language-and-literature


Question: Висловлення зі «Слова про Ігорів похід» «Браття і дружино! Лучче ж би потятим бути, аніж полоненим бути. Так всядьмо, браття, на свої бистрії коні та на Дін синій поглянем» належить

Answer: Ростиславові

Answer: Святославові

Answer: Володимирові

Answer: Ігореві

Answer: Олегові

ukrainian-language-and-literature


Question: Мораль у байках Григорія Сковороди названа автором

Answer: «мудрість»

Answer: «висновок»

Answer: «повчання»

Answer: «сила»

Answer: «настанова»

ukrainian-language-and-literature


Question: Характеристика «Золото – не дівка! […] Окрім того, що красива, розумна, моторна і до всякого діла дотепна – яке у неї добре серце, як вона поважає матір свою, шанує всіх старших за себе, яка трудяща, яка рукодільниця, що й себе і матір свою на світі держить…» стосується

Answer: Марусі («Маруся» Григорія Квітки-Основ’яненка)

Answer: Устини («Інститутка» Марка Вовчка)

Answer: Наталки («Наталка Полтавка» Івана Котляревського)

Answer: Мелашки («Кайдашева сім’я» Івана Нечуя-Левицького)

Answer: Марічки («Тіні забутих предків» Михайла Коцюбинського)

ukrainian-language-and-literature


Question: «Енеїду» Івана Котляревського написано

Answer: ямбом

Answer: хореєм

Answer: дактилем

Answer: амфібрахієм

Answer: анапестом

ukrainian-language-and-literature


Question: П’єса Івана Котляревського «Наталка Полтавка» починається піснею

Answer: «Віють вітри, віють буйні…»

Answer: «Ой під вишнею, під черешнею…»

Answer: «Всякому городу нрав і права…»

Answer: «Де згода в сімействі…»

Answer: «Віє вітер горою…»

ukrainian-language-and-literature


Question:
Прочитайте уривок поезії Тараса Шевченка та з’ясуйте, кому присвячений твір.

 *… Замовк неборака, сиротами кинув
 І гори, і море, де вперше витав,
 Де ватагу пройдисвіта
 Водив за собою, –
 Все осталось, все сумує,
 Як руїни Трої.
 Все сумує, – тільки слава
 Сонцем засіяла.
 Не вмре кобзар, бо навіки
 Його привітала.*

Answer: Іванові Вишенському

Answer: Григорієві Сковороді

Answer: Іванові Котляревському

Answer: Григорієві Квітці-Основ’яненку

Answer: Пантелеймонові Кулішу

ukrainian-language-and-literature


Question:
Прочитайте уривок, визначте автора та використані поетичні фігури.

 *Народе мій, замучений, розбитий,
 Мов паралітик той на роздорожжу,
 Людським презирством, ніби струпом, вкритий!
 Твоїм будущим душу я тривожу,
 Від сорому, який нащадків пізніх
 Палитиме, заснути я не можу.*

Answer: Тарас Шевченко; інверсія, тавтологія

Answer: Леся Українка; інверсія, оксиморон

Answer: Іван Франко; інверсія, риторичне звертання

Answer: Микола Вороний; інверсія, антитеза

Answer: Олександр Олесь; інверсія, анафора

ukrainian-language-and-literature


Question: Рядки з поеми Тараса Шевченка «Кавказ» «Слава! Хортам, і гончим, і псарям, і нашим батюшкам царям слава» пройнято

Answer: захватом величчю царської особи

Answer: вірнопідданськими почуттями до царя

Answer: їдким сарказмом

Answer: легкою іронією

Answer: урочистим пафосом

ukrainian-language-and-literature


Question: «Чорна рада» Пантелеймона Куліша

Answer: історичний роман

Answer: роман у новелах

Answer: біографічний роман

Answer: пригодницький роман

Answer: соціально-психологічний роман

ukrainian-language-and-literature


Question: Боротьба за гетьманську булаву в романі Пантелеймона Куліша «Чорна рада» точиться між

Answer: Хмельницьким і Барабашем

Answer: Остряницею і Черкесом

Answer: Пушкарем і Шибалистом

Answer: Сомком і Брюховецьким

Answer: Туром і Шраменком

ukrainian-language-and-literature


Question: Справжні ім’я та прізвище Марка Вовчка

Answer: Лариса Косач

Answer: Марія Вілінська

Answer: Панас Рудченко

Answer: Іван Білик

Answer: Михайло Драгоманов

ukrainian-language-and-literature


Question: Слова «чоловік гордий та жорстокий, з його буде добрий посіпака» характеризують героя «Кайдашевої сім’ї» Івана Нечуя-Левицького

Answer: Омелька

Answer: осавули

Answer: волосного

Answer: Лавріна

Answer: Карпа

ukrainian-language-and-literature


Question: Співавтором роману Панаса Мирного «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» був

Answer: Пантелеймон Куліш

Answer: Михайло Драгоманов

Answer: Микола Костомаров

Answer: Михайло Павлик

Answer: Іван Білик

ukrainian-language-and-literature


Question: Кульмінацією новели Михайла Коцюбинського «Intermezzo» є

Answer: звільнення письменника від залізних обійм міста

Answer: зустріч митця з селянином

Answer: звернення героя до сонця

Answer: пісня жайворонка

Answer: прощання з нивами

ukrainian-language-and-literature


Question: У романі Василя Барки «Жовтий князь» символом невмирущості народу виступає

Answer: церковна чаша

Answer: бабуся

Answer: хлібина

Answer: срібний ланцюжок

Answer: вишитий рушник

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Івана Франка та виконайте завдання**

*Як почуєш вночі край свойого вікна,

Що щось плаче і хлипає важко,

Не тривожся зовсім, не збавляй собі сна.

Не дивися в той бік, моя пташко!*

*Се не та сирота, що без мами блука,

Не голодний жебрак, моя зірко;

Се розпука моя, невтишима тоска,

Се любов моя плаче так гірко.*

Твір належить до

Answer: громадянської лірики

Answer: філософської лірики

Answer: пейзажної лірики

Answer: інтимної лірики

Answer: медитативної лірики

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Івана Франка та виконайте завдання**

*Як почуєш вночі край свойого вікна,

Що щось плаче і хлипає важко,

Не тривожся зовсім, не збавляй собі сна.

Не дивися в той бік, моя пташко!*

*Се не та сирота, що без мами блука,

Не голодний жебрак, моя зірко;

Се розпука моя, невтишима тоска,

Се любов моя плаче так гірко.*

Поезію включено до збірки

Answer: «З вершин і низин»

Answer: «Зів’яле листя»

Answer: «Мій Ізмарагд»

Answer: «Давнє й нове»

Answer: «Із днів журби»

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Івана Франка та виконайте завдання**

*Як почуєш вночі край свойого вікна,

Що щось плаче і хлипає важко,

Не тривожся зовсім, не збавляй собі сна.

Не дивися в той бік, моя пташко!*

*Се не та сирота, що без мами блука,

Не голодний жебрак, моя зірко;

Се розпука моя, невтишима тоска,

Се любов моя плаче так гірко.*

Говорячи в другій строфі про свою любов, поет використовує

Answer: антитезу

Answer: тавтологію

Answer: риторичне звертання

Answer: риторичне запитання

Answer: оксиморон

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Івана Франка та виконайте завдання**

*Як почуєш вночі край свойого вікна,

Що щось плаче і хлипає важко,

Не тривожся зовсім, не збавляй собі сна.

Не дивися в той бік, моя пташко!*

*Се не та сирота, що без мами блука,

Не голодний жебрак, моя зірко;

Се розпука моя, невтишима тоска,

Се любов моя плаче так гірко.*

Віршовий розмір твору

Answer: хорей

Answer: ямб

Answer: дактиль

Answer: амфібрахій

Answer: анапест

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Івана Франка та виконайте завдання**

*Як почуєш вночі край свойого вікна,

Що щось плаче і хлипає важко,

Не тривожся зовсім, не збавляй собі сна.

Не дивися в той бік, моя пташко!*

*Се не та сирота, що без мами блука,

Не голодний жебрак, моя зірко;

Се розпука моя, невтишима тоска,

Се любов моя плаче так гірко.*

У творі використано

Answer: паралельне римування

Answer: перехресне римування

Answer: кільцеве римування

Answer: білий вірш

Answer: монориму

ukrainian-language-and-literature


Question: Антоніми вжито в прислів’ї

Answer: Глибше орати – більше сіна мати.

Answer: Шануй учителя, як родителя.

Answer: Не бажай синові багатства, а бажай розуму.

Answer: У червні на полі густо, а надворі пусто.

ukrainian-language-and-literature


Question: Фразеологізм *стріляний горобець* означає

Answer: боязкий

Answer: кмітливий

Answer: досвідчений

Answer: сміливий

ukrainian-language-and-literature


Question: Простим є речення

Answer: Не доля вирішує – людина творить свою долю.

Answer: Було, мабуть, гарно: вночі випав сніг.

Answer: Світло хлюпнуло по верхівках дерев, замиготіло, застрибало по кущах.

Answer: Ліс іще дрімає, а з синім небом уже щось діється.

ukrainian-language-and-literature


Question: Числівник є в реченні

Answer: Тричі крига замерзала, тричі розтавала.

Answer: Козацький полк ділився на сотні.

Answer: На репетицію прийшло п’ятеро хлопців.

Answer: Раптово вдарив двадцятиградусний мороз.

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери речень**) і виконайте завдання**

(1) Які тут, на крутому схилі гори, зеленіли дерева! (2) Чия буйна фантазія позбирала їх із *усіх-усюд* до цього товариського гурту, й тепер вони створили мальовничу строкату сім’ю! (3) Простір між стовбурами, пронизаний світлом літнього сонця, *без упину* манив загадковим затишком. (4) Батько *рано-вранці* йшов від дерева до дерева й перед кожним зупинявся на коротку мить наче здибався зі знайомою людиною. (5) Цей сад на схилі гори творили не тільки розлогі яблуні, а й посаджені ще *позаторік* зовсім молоденькі яблуньки.

Орфографічну помилку допущено в слові

Answer: усіх-усюд

Answer: без упину

Answer: рано-вранці

Answer: позаторік

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери речень**) і виконайте завдання**

(1) Які тут, на крутому схилі гори, зеленіли дерева! (2) Чия буйна фантазія позбирала їх із *усіх-усюд* до цього товариського гурту, й тепер вони створили мальовничу строкату сім’ю! (3) Простір між стовбурами, пронизаний світлом літнього сонця, *без упину* манив загадковим затишком. (4) Батько *рано-вранці* йшов від дерева до дерева й перед кожним зупинявся на коротку мить наче здибався зі знайомою людиною. (5) Цей сад на схилі гори творили не тільки розлогі яблуні, а й посаджені ще *позаторік* зовсім молоденькі яблуньки.

Пунктуаційну помилку допущено в реченні

Answer: першому

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст (**цифри в дужках позначають номери речень**) і виконайте завдання**

(1) Які тут, на крутому схилі гори, зеленіли дерева! (2) Чия буйна фантазія позбирала їх із *усіх-усюд* до цього товариського гурту, й тепер вони створили мальовничу строкату сім’ю! (3) Простір між стовбурами, пронизаний світлом літнього сонця, *без упину* манив загадковим затишком. (4) Батько *рано-вранці* йшов від дерева до дерева й перед кожним зупинявся на коротку мить наче здибався зі знайомою людиною. (5) Цей сад на схилі гори творили не тільки розлогі яблуні, а й посаджені ще *позаторік* зовсім молоденькі яблуньки.

Відокремленим означенням ускладнено речення

Answer: перше

Answer: третє

Answer: четверте

Answer: п’яте

ukrainian-language-and-literature


Question: Префікс *при-* пишеться в усіх словах рядка

Answer: пр..бувати, пр..гарний, пр..везений, пр..писаний

Answer: пр..вертати, пр..балтійський, пр..леглий, пр..сяга

Answer: пр..клеєний, пр..сісти, пр..тримати, пр..веселий

Answer: пр..кручувати, пр..старий, пр..вітання, пр..вітний

Answer: пр..кликаний, пр..класти, пр..дивний, пр..нести

ukrainian-language-and-literature


Question: Літеру *и* на місці крапок треба писати в усіх словах рядка

Answer: д..р..жабль, през..дент, п’єд..стал, Амер..ка

Answer: мереж..во, реч..татив, вел..чезний, С..рія

Answer: к..шеня, Пак..стан, дез..нфекція, л..ман

Answer: мар..во, Ват..кан, Флор..да, кр..тичний

Answer: с..нус, кор..да, рец..див, дез..нформація

ukrainian-language-and-literature


Question: Апостроф пишеться в усіх словах рядка

Answer: верхів..я, довір..я, різдв..яний, пов..язаний

Answer: круп..є, міжбрів..я, р..яска, з..юрмитися

Answer: мін..юст, верб..я, перемир..я, інтерв..ю

Answer: сузір..я, під..яремний, зв..язківець, б..юджет

Answer: зав..язь, роз..єднати, ін..єкція, бр..яжчати

ukrainian-language-and-literature


Question: Подвоєння літер на місці пропуску НЕ ВІДБУВАЄТЬСЯ в усіх словах рядка

Answer: облич..я, гусен..я, барок..овий, щаст..я

Answer: лист..я, фарбован..ий, молодіст..ю, від..іл

Answer: червон..а, Галич..ина, набран..ий, священ..ий

Answer: безсмерт..я, побуквен..ий, фін..ський, піц..а

Answer: повіст..ю, солов’їн..ий, щен..я, бут..я

ukrainian-language-and-literature


Question: Допущено помилку у відмінюванні числівника

Answer: шестистам чотирнадцятьом

Answer: семидесятьох п’ятьох

Answer: на вісімдесяти дев’яти

Answer: сорока чотирма

Answer: чотирьомстам трьом

ukrainian-language-and-literature


Question: Правильно поєднано іменники з числівниками в рядку

Answer: п’ять з половиною кілограм

Answer: три стола

Answer: півтора сантиметри

Answer: чотири художники

Answer: п’ять цілих і сім десятих тонн

ukrainian-language-and-literature


Question: Неправильно побудовано словосполучення

Answer: неправильна відповідь

Answer: приймати участь

Answer: наполягати на своєму

Answer: відчинити двері

Answer: провести захід

ukrainian-language-and-literature


Question: Прикладки слід писати в лапках у всіх словосполученнях рядка

Answer: озеро Світязь, цукерки Ведмедик, село Веселе

Answer: квітка тюльпан, напій Фанта, пес Пірат

Answer: місто Прилуки, фірма Оріон, роман Московіада

Answer: готель Харків, печиво Сюрприз, комедія Мина Мазайло

Answer: фільм Сяяння, дівчина Марійка, холодильник Норд

ukrainian-language-and-literature


Question: Разом пишуться всі слова в рядку

Answer: напів/автомат, авіа/промисловість, режисер/постановник

Answer: північно/кримський, відео/апаратура, навчально/виховний

Answer: одно/разовий, давньо/український, загально/державний

Answer: електро/устаткування, фізико/географічний, західно/український

Answer: теле/компанія, пів/години, крем/брюле

ukrainian-language-and-literature


Question: Не змінюються всі слова в рядку

Answer: створивши, замолоду, бюро, театр

Answer: ложе, пенсне, рагу, ледве

Answer: поні, дивно, зранку, маестро

Answer: човен, шість, мій, читав

Answer: кенгуру, кімоно, віче, пишучи

ukrainian-language-and-literature


Question: Поширене означення НЕ ВІДОКРЕМЛЮЄТЬСЯ в реченні (розділові знаки пропущено)

Answer: Приголомшений велемудрою наукою я підводжуся з охололої стерні.

Answer: Шепіт пальмових гаїв і сузір’я схожі на тяжкі виноградні грона п’янять серце морехода.

Answer: Двічі тяжко поранений раз майже вбитий Устим аж тоді в степу повірив, що вцілів.

Answer: Нагрітий за літо яр дихав Сашкові в обличчя перецвілими будяками.

Answer: Стомлені дорогою ми майже не розмовляли ледве тримаючись на ногах.

ukrainian-language-and-literature


Question: Букви *я, ю, є, ї* позначають два звуки в усіх словах рядка

Answer: інтерв’ю, нянька, професія, ягуар

Answer: рельєф, торф’яний, фантазія, об’їзд

Answer: пів яблука, клієнт, зброяр, лялька

Answer: явір, земля, слов’янський, ескадрилья

Answer: ідея, юстиція, конферансьє, життєпис

ukrainian-language-and-literature


Question: Тире між підметом і присудком НЕ ПОТРІБНЕ в реченні (розділові знаки пропущено)

Answer: У наш час екологія це розгалужена система наук.

Answer: Козак як мала дитина.

Answer: Природа ось законодавець смаку краси і досконалості.

Answer: Вода добрий друг і помічник людини.

Answer: Баобаб дуже високе дерево.

ukrainian-language-and-literature


Question: Закінчення *-а(я)* у формі родового відмінка однини мають усі іменники в рядку

Answer: вівторок, параграф, луг, Ужгород

Answer: гектар, автомобіль, характер, ясен

Answer: Дніпро, квадрат, шлунок, Кривий Ріг

Answer: четвер, мільйон, вік, Тернопіль

Answer: бюлетень, суглоб, Куліш, млин

ukrainian-language-and-literature


Question: Поширеним є речення

Answer: Три верби схилилися.

Answer: Сіно було свіже, зелене, пахуче.

Answer: Сонце трудиться в поті чола.

Answer: Час минає.

Answer: Хлопці накивали п’ятами.

ukrainian-language-and-literature


Question: Доберіть до фразеологізму *"Видно пана по халявах"* відповідне йому значення

Answer: людина розкривається в її поведінці

Answer: про людину судять з її зовнішнього вигляду

Answer: досягти чогось постійною роботою

Answer: людина з великим досвідом

Answer: власною працею добувати засоби для існування

ukrainian-language-and-literature


Question: Доберіть до фразеологізму *"За милу душу"* відповідне йому значення

Answer: цілком даремно

Answer: дуже сильно діяти

Answer: охоче, з дуже великим задоволенням

Answer: про щиру, лагідну людину

Answer: робити щось приємне

ukrainian-language-and-literature


Question: Доберіть до фразеологізму *"Як у колесі білка"* відповідне йому значення

Answer: про моторну, вертку людину

Answer: бути дуже заклопотаним

Answer: бігати без передишки

Answer: безоглядно тікати

Answer: поспішати, захекатися

ukrainian-language-and-literature


Question: Доберіть до фразеологізму *"Бити в хвіст і в гриву"* відповідне йому значення

Answer: ризикувати

Answer: завдати збитків

Answer: діяти рішуче, енергійно

Answer: дуже сильно діяти

Answer: бити різкою, дати волю діям

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте уважно текст і виконайте завдання**

**Хто є ми самі?**

(1–5) Це питання не дає нам спокою. Воно врізається в нашу свідомість,

воно переслідує нас удома, на вулиці, в установі... На кожному кроці ба-

чимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...

Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?

І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

(6–12) Чому? Бо ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно

заслуговуємо на назву народ. Бачимо явища, бачимо обличчя, чуємо мову,

оцінюємо вчинки і з приголомшливим жалем стверджуємо, що величезна

маса громадян не розуміє і не усвідомлює в собі двох дуже важливих і ос-

новних елементів: людську гідність і національну свідомість. Що таке люд-

ська гідність? Що таке національна свідомість, і для чого її можна прак-

тично вжити? Не всім це ясно.

(13–22) За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже. Це явище не

нове. Воно вже спрадавна існує на нашій планеті. Є людські громади, які

живуть споконвіку своїм первісним життям. І нам, європейцям, це явище

свідчить лише про те, що ні на одну хвилину ми не бажали б опинитися в

стані тих людських істот. Наша душа готова для сприйняття лише тих сус-

пільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська гід-

ність. Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках –

ось основна заповідь людини-європейця. Зламати цю заповідь – значить

зламати самих себе, це значить втратити основний стрижень буття, це зна-

чить перекреслити своє моральне обличчя.

(23–30) Що за національна свідомість? Багатьом ця справа видається ту-

манною. Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то

чому ж не можемо лишитись і ми такими? Поганий, фальшивий, розрахо-

ваний на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуд-

жує себе на небуття. Національна свідомість – це перша передумова широкої

свідомої і творчої діяльності взагалі. Без цієї передумови немислима ніяка

велика творчість. Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може

мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

(31–41) І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його

історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас при-

рода. Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту.

Втручалися до нашого господарства. Всяка влада, яка тільки не була на на-

шій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми,

а щось інше. Це було постійне ламання нас, нищення нас. І тоді не деінде,

а в наших містах, наших селах, наших школах, наших родинах нам зала-

зили в саму душу, нищили там усе, що є для нас святого, не давали змоги

боронитися. Останні роки панування більшовизму особливо яскраво дове-

ли нам, що значить таке втручання. Навіть ті чи інші літери казали нам

вимовляти так, як хочуть вони.

(42–55) Наслідки з усього цього на сьогодні такі, що величезна частина на-

шого, особливо міського, населення з національного погляду не належить

ні до якого народу, не говорить ні одною мовою. Це не є народ. Це – безли-

ка, без’язика юрба. Особливо це стосується нашої молоді. Соромно, боляче

бачити таке явище на європейському суходолі, на берегах Дніпра, на вули-

цях Києва! Це боляче ранить наше людське самолюбство. Це принижує нас

в очах свідомих іноземців. Це, нарешті, відбирає у нас безліч творчої актив-

ності й енергії. Тому – не все одно, хто як говорить, яким богам молиться,

які книжки читає. Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст,

не все одно, хто домінуючим є для нас: Шевченко чи Пушкін. Не все одно,

як це часто доводиться чути, кого ми вчимо в школі. Ні! Це не все одно...

А коли – все одно, то це значить, що все одно для вас, хто є ми самі! Це зна-

чить, що ми не народ, не якась спільна історична сила, а невиразна юрба,

вічно принижена, без всяких ідеалів сіра маса.

*За У. Самчуком

(602 слова)*

Слово *гідність* у висловленні «Наша душа готова для сприйняття лише тих суспільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська **гідність**», можна замінити словом

Answer: ґречність

Answer: шляхетність

Answer: гонор

Answer: самоповага

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте уважно текст і виконайте завдання**

**Хто є ми самі?**

(1–5) Це питання не дає нам спокою. Воно врізається в нашу свідомість,

воно переслідує нас удома, на вулиці, в установі... На кожному кроці ба-

чимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...

Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?

І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

(6–12) Чому? Бо ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно

заслуговуємо на назву народ. Бачимо явища, бачимо обличчя, чуємо мову,

оцінюємо вчинки і з приголомшливим жалем стверджуємо, що величезна

маса громадян не розуміє і не усвідомлює в собі двох дуже важливих і ос-

новних елементів: людську гідність і національну свідомість. Що таке люд-

ська гідність? Що таке національна свідомість, і для чого її можна прак-

тично вжити? Не всім це ясно.

(13–22) За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже. Це явище не

нове. Воно вже спрадавна існує на нашій планеті. Є людські громади, які

живуть споконвіку своїм первісним життям. І нам, європейцям, це явище

свідчить лише про те, що ні на одну хвилину ми не бажали б опинитися в

стані тих людських істот. Наша душа готова для сприйняття лише тих сус-

пільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська гід-

ність. Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках –

ось основна заповідь людини-європейця. Зламати цю заповідь – значить

зламати самих себе, це значить втратити основний стрижень буття, це зна-

чить перекреслити своє моральне обличчя.

(23–30) Що за національна свідомість? Багатьом ця справа видається ту-

манною. Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то

чому ж не можемо лишитись і ми такими? Поганий, фальшивий, розрахо-

ваний на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуд-

жує себе на небуття. Національна свідомість – це перша передумова широкої

свідомої і творчої діяльності взагалі. Без цієї передумови немислима ніяка

велика творчість. Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може

мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

(31–41) І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його

історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас при-

рода. Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту.

Втручалися до нашого господарства. Всяка влада, яка тільки не була на на-

шій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми,

а щось інше. Це було постійне ламання нас, нищення нас. І тоді не деінде,

а в наших містах, наших селах, наших школах, наших родинах нам зала-

зили в саму душу, нищили там усе, що є для нас святого, не давали змоги

боронитися. Останні роки панування більшовизму особливо яскраво дове-

ли нам, що значить таке втручання. Навіть ті чи інші літери казали нам

вимовляти так, як хочуть вони.

(42–55) Наслідки з усього цього на сьогодні такі, що величезна частина на-

шого, особливо міського, населення з національного погляду не належить

ні до якого народу, не говорить ні одною мовою. Це не є народ. Це – безли-

ка, без’язика юрба. Особливо це стосується нашої молоді. Соромно, боляче

бачити таке явище на європейському суходолі, на берегах Дніпра, на вули-

цях Києва! Це боляче ранить наше людське самолюбство. Це принижує нас

в очах свідомих іноземців. Це, нарешті, відбирає у нас безліч творчої актив-

ності й енергії. Тому – не все одно, хто як говорить, яким богам молиться,

які книжки читає. Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст,

не все одно, хто домінуючим є для нас: Шевченко чи Пушкін. Не все одно,

як це часто доводиться чути, кого ми вчимо в школі. Ні! Це не все одно...

А коли – все одно, то це значить, що все одно для вас, хто є ми самі! Це зна-

чить, що ми не народ, не якась спільна історична сила, а невиразна юрба,

вічно принижена, без всяких ідеалів сіра маса.

*За У. Самчуком

(602 слова)*

Виділений фразеологізм має у висловленні «На кожному кроці бачимо **чорним по білому** писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...» значення

Answer: важко зрозуміти, усвідомити, з’ясувати що-небудь або розібратися в чомусь

Answer: загальновідома, загальнозрозуміла, елементарна річ

Answer: цілком ясно, виразно, чітко, зрозуміло

Answer: явно, відкрито, відверто

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте уважно текст і виконайте завдання**

**Хто є ми самі?**

(1–5) Це питання не дає нам спокою. Воно врізається в нашу свідомість,

воно переслідує нас удома, на вулиці, в установі... На кожному кроці ба-

чимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...

Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?

І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

(6–12) Чому? Бо ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно

заслуговуємо на назву народ. Бачимо явища, бачимо обличчя, чуємо мову,

оцінюємо вчинки і з приголомшливим жалем стверджуємо, що величезна

маса громадян не розуміє і не усвідомлює в собі двох дуже важливих і ос-

новних елементів: людську гідність і національну свідомість. Що таке люд-

ська гідність? Що таке національна свідомість, і для чого її можна прак-

тично вжити? Не всім це ясно.

(13–22) За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже. Це явище не

нове. Воно вже спрадавна існує на нашій планеті. Є людські громади, які

живуть споконвіку своїм первісним життям. І нам, європейцям, це явище

свідчить лише про те, що ні на одну хвилину ми не бажали б опинитися в

стані тих людських істот. Наша душа готова для сприйняття лише тих сус-

пільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська гід-

ність. Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках –

ось основна заповідь людини-європейця. Зламати цю заповідь – значить

зламати самих себе, це значить втратити основний стрижень буття, це зна-

чить перекреслити своє моральне обличчя.

(23–30) Що за національна свідомість? Багатьом ця справа видається ту-

манною. Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то

чому ж не можемо лишитись і ми такими? Поганий, фальшивий, розрахо-

ваний на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуд-

жує себе на небуття. Національна свідомість – це перша передумова широкої

свідомої і творчої діяльності взагалі. Без цієї передумови немислима ніяка

велика творчість. Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може

мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

(31–41) І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його

історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас при-

рода. Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту.

Втручалися до нашого господарства. Всяка влада, яка тільки не була на на-

шій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми,

а щось інше. Це було постійне ламання нас, нищення нас. І тоді не деінде,

а в наших містах, наших селах, наших школах, наших родинах нам зала-

зили в саму душу, нищили там усе, що є для нас святого, не давали змоги

боронитися. Останні роки панування більшовизму особливо яскраво дове-

ли нам, що значить таке втручання. Навіть ті чи інші літери казали нам

вимовляти так, як хочуть вони.

(42–55) Наслідки з усього цього на сьогодні такі, що величезна частина на-

шого, особливо міського, населення з національного погляду не належить

ні до якого народу, не говорить ні одною мовою. Це не є народ. Це – безли-

ка, без’язика юрба. Особливо це стосується нашої молоді. Соромно, боляче

бачити таке явище на європейському суходолі, на берегах Дніпра, на вули-

цях Києва! Це боляче ранить наше людське самолюбство. Це принижує нас

в очах свідомих іноземців. Це, нарешті, відбирає у нас безліч творчої актив-

ності й енергії. Тому – не все одно, хто як говорить, яким богам молиться,

які книжки читає. Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст,

не все одно, хто домінуючим є для нас: Шевченко чи Пушкін. Не все одно,

як це часто доводиться чути, кого ми вчимо в школі. Ні! Це не все одно...

А коли – все одно, то це значить, що все одно для вас, хто є ми самі! Це зна-

чить, що ми не народ, не якась спільна історична сила, а невиразна юрба,

вічно принижена, без всяких ідеалів сіра маса.

*За У. Самчуком

(602 слова)*

Фігуру, уживану в текстах публіцистичного стилю мовлення, містять усі уривки з тексту, ОКРІМ

Answer: Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках – ось основна заповідь людини-європейця (рядки 19–20).

Answer: За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже (рядок 13).

Answer: Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст, не все одно, хто домінуючим є для нас: Шевченко чи Пушкін. Не все одно, як це часто доводиться чути, кого ми вчимо в школі. Ні! Це не все одно... (рядки 50–52).

Answer: Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту. Втручалися до нашого господарства (рядки 33–34).

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте уважно текст і виконайте завдання**

**Хто є ми самі?**

(1–5) Це питання не дає нам спокою. Воно врізається в нашу свідомість,

воно переслідує нас удома, на вулиці, в установі... На кожному кроці ба-

чимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...

Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?

І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

(6–12) Чому? Бо ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно

заслуговуємо на назву народ. Бачимо явища, бачимо обличчя, чуємо мову,

оцінюємо вчинки і з приголомшливим жалем стверджуємо, що величезна

маса громадян не розуміє і не усвідомлює в собі двох дуже важливих і ос-

новних елементів: людську гідність і національну свідомість. Що таке люд-

ська гідність? Що таке національна свідомість, і для чого її можна прак-

тично вжити? Не всім це ясно.

(13–22) За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже. Це явище не

нове. Воно вже спрадавна існує на нашій планеті. Є людські громади, які

живуть споконвіку своїм первісним життям. І нам, європейцям, це явище

свідчить лише про те, що ні на одну хвилину ми не бажали б опинитися в

стані тих людських істот. Наша душа готова для сприйняття лише тих сус-

пільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська гід-

ність. Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках –

ось основна заповідь людини-європейця. Зламати цю заповідь – значить

зламати самих себе, це значить втратити основний стрижень буття, це зна-

чить перекреслити своє моральне обличчя.

(23–30) Що за національна свідомість? Багатьом ця справа видається ту-

манною. Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то

чому ж не можемо лишитись і ми такими? Поганий, фальшивий, розрахо-

ваний на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуд-

жує себе на небуття. Національна свідомість – це перша передумова широкої

свідомої і творчої діяльності взагалі. Без цієї передумови немислима ніяка

велика творчість. Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може

мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

(31–41) І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його

історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас при-

рода. Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту.

Втручалися до нашого господарства. Всяка влада, яка тільки не була на на-

шій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми,

а щось інше. Це було постійне ламання нас, нищення нас. І тоді не деінде,

а в наших містах, наших селах, наших школах, наших родинах нам зала-

зили в саму душу, нищили там усе, що є для нас святого, не давали змоги

боронитися. Останні роки панування більшовизму особливо яскраво дове-

ли нам, що значить таке втручання. Навіть ті чи інші літери казали нам

вимовляти так, як хочуть вони.

(42–55) Наслідки з усього цього на сьогодні такі, що величезна частина на-

шого, особливо міського, населення з національного погляду не належить

ні до якого народу, не говорить ні одною мовою. Це не є народ. Це – безли-

ка, без’язика юрба. Особливо це стосується нашої молоді. Соромно, боляче

бачити таке явище на європейському суходолі, на берегах Дніпра, на вули-

цях Києва! Це боляче ранить наше людське самолюбство. Це принижує нас

в очах свідомих іноземців. Це, нарешті, відбирає у нас безліч творчої актив-

ності й енергії. Тому – не все одно, хто як говорить, яким богам молиться,

які книжки читає. Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст,

*За У. Самчуком

(602 слова)*

Загальним стосовно інших є зміст висловлення

Answer: Всяка влада, яка тільки не була на нашій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми, а щось інше.

Answer: І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас природа.

Answer: Це було постійне ламання нас, нищення нас.

Answer: Навіть ті чи інші літери казали нам вимовляти так, як хочуть вони.

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте уважно текст і виконайте завдання**

**Хто є ми самі?**

(1–5) Це питання не дає нам спокою. Воно врізається в нашу свідомість,

воно переслідує нас удома, на вулиці, в установі... На кожному кроці ба-

чимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...

Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?

І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

(6–12) Чому? Бо ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно

заслуговуємо на назву народ. Бачимо явища, бачимо обличчя, чуємо мову,

оцінюємо вчинки і з приголомшливим жалем стверджуємо, що величезна

(13–22) За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже. Це явище не

нове. Воно вже спрадавна існує на нашій планеті. Є людські громади, які

живуть споконвіку своїм первісним життям. І нам, європейцям, це явище

свідчить лише про те, що ні на одну хвилину ми не бажали б опинитися в

стані тих людських істот. Наша душа готова для сприйняття лише тих сус-

пільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська гід-

ність. Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках –

ось основна заповідь людини-європейця. Зламати цю заповідь – значить

зламати самих себе, це значить втратити основний стрижень буття, це зна-

чить перекреслити своє моральне обличчя.

(23–30) Що за національна свідомість? Багатьом ця справа видається ту-

манною. Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то

чому ж не можемо лишитись і ми такими? Поганий, фальшивий, розрахо-

ваний на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуд-

жує себе на небуття. Національна свідомість – це перша передумова широкої

свідомої і творчої діяльності взагалі. Без цієї передумови немислима ніяка

велика творчість. Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може

мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

(31–41) І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його

історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас при-

рода. Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту.

Втручалися до нашого господарства. Всяка влада, яка тільки не була на на-

шій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми,

а щось інше. Це було постійне ламання нас, нищення нас. І тоді не деінде,

а в наших містах, наших селах, наших школах, наших родинах нам зала-

зили в саму душу, нищили там усе, що є для нас святого, не давали змоги

боронитися. Останні роки панування більшовизму особливо яскраво дове-

ли нам, що значить таке втручання. Навіть ті чи інші літери казали нам

вимовляти так, як хочуть вони.

(42–55) Наслідки з усього цього на сьогодні такі, що величезна частина на-

шого, особливо міського, населення з національного погляду не належить

ні до якого народу, не говорить ні одною мовою. Це не є народ. Це – безли-

ка, без’язика юрба. Особливо це стосується нашої молоді. Соромно, боляче

бачити таке явище на європейському суходолі, на берегах Дніпра, на вули-

цях Києва! Це боляче ранить наше людське самолюбство. Це принижує нас

в очах свідомих іноземців. Це, нарешті, відбирає у нас безліч творчої актив-

ності й енергії. Тому – не все одно, хто як говорить, яким богам молиться,

які книжки читає. Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст,

не все одно, хто домінуючим є для нас: Шевченко чи Пушкін. Не все одно,

як це часто доводиться чути, кого ми вчимо в школі. Ні! Це не все одно...

А коли – все одно, то це значить, що все одно для вас, хто є ми самі! Це зна-

чить, що ми не народ, не якась спільна історична сила, а невиразна юрба,

вічно принижена, без всяких ідеалів сіра маса.

*За У. Самчуком

(602 слова)*

Текст «Хто є ми самі?» за типом мовлення є

Answer: описом

Answer: розповіддю

Answer: роздумом

Answer: роздумом з елементами опису

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте уважно текст і виконайте завдання**

**Хто є ми самі?**

(1–5) Це питання не дає нам спокою. Воно врізається в нашу свідомість,

воно переслідує нас удома, на вулиці, в установі... На кожному кроці ба-

чимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...

Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?

І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

(6–12) Чому? Бо ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно

заслуговуємо на назву народ. Бачимо явища, бачимо обличчя, чуємо мову,

оцінюємо вчинки і з приголомшливим жалем стверджуємо, що величезна

(13–22) За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже. Це явище не

нове. Воно вже спрадавна існує на нашій планеті. Є людські громади, які

живуть споконвіку своїм первісним життям. І нам, європейцям, це явище

свідчить лише про те, що ні на одну хвилину ми не бажали б опинитися в

стані тих людських істот. Наша душа готова для сприйняття лише тих сус-

пільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська гід-

ність. Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках –

ось основна заповідь людини-європейця. Зламати цю заповідь – значить

зламати самих себе, це значить втратити основний стрижень буття, це зна-

чить перекреслити своє моральне обличчя.

(23–30) Що за національна свідомість? Багатьом ця справа видається ту-

манною. Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то

чому ж не можемо лишитись і ми такими? Поганий, фальшивий, розрахо-

ваний на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуд-

жує себе на небуття. Національна свідомість – це перша передумова широкої

свідомої і творчої діяльності взагалі. Без цієї передумови немислима ніяка

велика творчість. Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може

мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

(31–41) І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його

історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас при-

рода. Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту.

Втручалися до нашого господарства. Всяка влада, яка тільки не була на на-

шій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми,

а щось інше. Це було постійне ламання нас, нищення нас. І тоді не деінде,

а в наших містах, наших селах, наших школах, наших родинах нам зала-

зили в саму душу, нищили там усе, що є для нас святого, не давали змоги

боронитися. Останні роки панування більшовизму особливо яскраво дове-

ли нам, що значить таке втручання. Навіть ті чи інші літери казали нам

вимовляти так, як хочуть вони.

(42–55) Наслідки з усього цього на сьогодні такі, що величезна частина на-

шого, особливо міського, населення з національного погляду не належить

ні до якого народу, не говорить ні одною мовою. Це не є народ. Це – безли-

ка, без’язика юрба. Особливо це стосується нашої молоді. Соромно, боляче

бачити таке явище на європейському суходолі, на берегах Дніпра, на вули-

цях Києва! Це боляче ранить наше людське самолюбство. Це принижує нас

в очах свідомих іноземців. Це, нарешті, відбирає у нас безліч творчої актив-

ності й енергії. Тому – не все одно, хто як говорить, яким богам молиться,

які книжки читає. Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст,

не все одно, хто домінуючим є для нас: Шевченко чи Пушкін. Не все одно,

як це часто доводиться чути, кого ми вчимо в школі. Ні! Це не все одно...

А коли – все одно, то це значить, що все одно для вас, хто є ми самі! Це зна-

чить, що ми не народ, не якась спільна історична сила, а невиразна юрба,

вічно принижена, без всяких ідеалів сіра маса.

*За У. Самчуком

(602 слова)*

Тезу, яку доводять інші висловлення, сформульовано в рядку

Answer: Ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно заслуговуємо на назву народ.

Answer: ... Величезна маса громадян не розуміє і не усвідомлює в собі двох дуже важливих і основних елементів: людську гідність і національну свідомість.

Answer: ... Величезна частина нашого, особливо міського, населення з національного погляду не належить ні до якого народу, не говорить ні одною мовою.

Answer: На кожному кроці бачимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?.. Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей? І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте уважно текст і виконайте завдання**

**Хто є ми самі?**

(1–5) Це питання не дає нам спокою. Воно врізається в нашу свідомість,

воно переслідує нас удома, на вулиці, в установі... На кожному кроці ба-

чимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...

Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?

І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

(6–12) Чому? Бо ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно

заслуговуємо на назву народ. Бачимо явища, бачимо обличчя, чуємо мову,

оцінюємо вчинки і з приголомшливим жалем стверджуємо, що величезна

(13–22) За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже. Це явище не

нове. Воно вже спрадавна існує на нашій планеті. Є людські громади, які

живуть споконвіку своїм первісним життям. І нам, європейцям, це явище

свідчить лише про те, що ні на одну хвилину ми не бажали б опинитися в

стані тих людських істот. Наша душа готова для сприйняття лише тих сус-

пільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська гід-

ність. Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках –

ось основна заповідь людини-європейця. Зламати цю заповідь – значить

зламати самих себе, це значить втратити основний стрижень буття, це зна-

чить перекреслити своє моральне обличчя.

(23–30) Що за національна свідомість? Багатьом ця справа видається ту-

манною. Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то

чому ж не можемо лишитись і ми такими? Поганий, фальшивий, розрахо-

ваний на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуд-

жує себе на небуття. Національна свідомість – це перша передумова широкої

свідомої і творчої діяльності взагалі. Без цієї передумови немислима ніяка

велика творчість. Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може

мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

(31–41) І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його

історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас при-

рода. Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту.

Втручалися до нашого господарства. Всяка влада, яка тільки не була на на-

шій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми,

а щось інше. Це було постійне ламання нас, нищення нас. І тоді не деінде,

а в наших містах, наших селах, наших школах, наших родинах нам зала-

зили в саму душу, нищили там усе, що є для нас святого, не давали змоги

боронитися. Останні роки панування більшовизму особливо яскраво дове-

ли нам, що значить таке втручання. Навіть ті чи інші літери казали нам

вимовляти так, як хочуть вони.

(42–55) Наслідки з усього цього на сьогодні такі, що величезна частина на-

шого, особливо міського, населення з національного погляду не належить

ні до якого народу, не говорить ні одною мовою. Це не є народ. Це – безли-

ка, без’язика юрба. Особливо це стосується нашої молоді. Соромно, боляче

бачити таке явище на європейському суходолі, на берегах Дніпра, на вули-

цях Києва! Це боляче ранить наше людське самолюбство. Це принижує нас

в очах свідомих іноземців. Це, нарешті, відбирає у нас безліч творчої актив-

ності й енергії. Тому – не все одно, хто як говорить, яким богам молиться,

які книжки читає. Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст,

не все одно, хто домінуючим є для нас: Шевченко чи Пушкін. Не все одно,

як це часто доводиться чути, кого ми вчимо в школі. Ні! Це не все одно...

А коли – все одно, то це значить, що все одно для вас, хто є ми самі! Це зна-

чить, що ми не народ, не якась спільна історична сила, а невиразна юрба,

вічно принижена, без всяких ідеалів сіра маса.

*За У. Самчуком

(602 слова)*

Тезою, що її спростовує решта висловлень, є висловлення

Answer: Поганий, фальшивий, розрахований на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуджує себе на небуття.

Answer: Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

Answer: Національна свідомість – це перша передумова широкої свідомої і творчої діяльності взагалі.

Answer: Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то чому ж не можемо лишитись і ми такими?

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте уважно текст і виконайте завдання**

**Хто є ми самі?**

(1–5) Це питання не дає нам спокою. Воно врізається в нашу свідомість,

воно переслідує нас удома, на вулиці, в установі... На кожному кроці ба-

чимо чорним по білому писане: хто ми – народ чи чернь, нація чи маса?...

Організована, свідома одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?

І дати на це виразну відповідь ми вагаємося.

(6–12) Чому? Бо ми не переконані внутрішньо, що вповні і беззастережно

заслуговуємо на назву народ. Бачимо явища, бачимо обличчя, чуємо мову,

оцінюємо вчинки і з приголомшливим жалем стверджуємо, що величезна

(13–22) За певних обставин нам було б це абсолютно байдуже. Це явище не

нове. Воно вже спрадавна існує на нашій планеті. Є людські громади, які

живуть споконвіку своїм первісним життям. І нам, європейцям, це явище

свідчить лише про те, що ні на одну хвилину ми не бажали б опинитися в

стані тих людських істот. Наша душа готова для сприйняття лише тих сус-

пільних форм, у яких може вільно діяти і розвиватися наша людська гід-

ність. Почувати себе людиною, почувати себе свідомим у всіх своїх вчинках –

ось основна заповідь людини-європейця. Зламати цю заповідь – значить

зламати самих себе, це значить втратити основний стрижень буття, це зна-

чить перекреслити своє моральне обличчя.

(23–30) Що за національна свідомість? Багатьом ця справа видається ту-

манною. Діди наші цілком вільно жили, бувши в національному тумані, то

чому ж не можемо лишитись і ми такими? Поганий, фальшивий, розрахо-

ваний на самознищення ідеал. Хто цього не розуміє, той насамперед засуд-

жує себе на небуття. Національна свідомість – це перша передумова широкої

свідомої і творчої діяльності взагалі. Без цієї передумови немислима ніяка

велика творчість. Денаціоналізована людина не може бути сильною, не може

мати міцного морального хребта, не може бути повним характером.

(31–41) І найбільшим нещастям українського народу було те, що ціла його

історія – постійне намагання зробити з нас не те, чим призначила нас при-

рода. Втручалися до нашої рідної мови. Втручалися до нашого побуту.

Втручалися до нашого господарства. Всяка влада, яка тільки не була на на-

шій землі, нічим іншим не займалася, а лиш доводила нам, що ми – не ми,

а щось інше. Це було постійне ламання нас, нищення нас. І тоді не деінде,

а в наших містах, наших селах, наших школах, наших родинах нам зала-

зили в саму душу, нищили там усе, що є для нас святого, не давали змоги

боронитися. Останні роки панування більшовизму особливо яскраво дове-

ли нам, що значить таке втручання. Навіть ті чи інші літери казали нам

вимовляти так, як хочуть вони.

(42–55) Наслідки з усього цього на сьогодні такі, що величезна частина на-

шого, особливо міського, населення з національного погляду не належить

ні до якого народу, не говорить ні одною мовою. Це не є народ. Це – безли-

ка, без’язика юрба. Особливо це стосується нашої молоді. Соромно, боляче

бачити таке явище на європейському суходолі, на берегах Дніпра, на вули-

цях Києва! Це боляче ранить наше людське самолюбство. Це принижує нас

в очах свідомих іноземців. Це, нарешті, відбирає у нас безліч творчої актив-

ності й енергії. Тому – не все одно, хто як говорить, яким богам молиться,

які книжки читає. Не все одно, якими іменами названі вулиці наших міст,

не все одно, хто домінуючим є для нас: Шевченко чи Пушкін. Не все одно,

як це часто доводиться чути, кого ми вчимо в школі. Ні! Це не все одно...

А коли – все одно, то це значить, що все одно для вас, хто є ми самі! Це зна-

чить, що ми не народ, не якась спільна історична сила, а невиразна юрба,

вічно принижена, без всяких ідеалів сіра маса.

*За У. Самчуком

(602 слова)*

Ознаки стилю мовлення, притаманні тексту «Хто є ми самі?», описано в рядку

Answer: використання суспільно-політичної лексики, емоційно забарвлених слів, фразеологізмів, повторів, наявність питальних речень, у тому числі риторичних запитань, окличних речень, оцінних суджень

Answer: уживання термінів, перевага складних конструкцій над простими, повних речень над неповними, точність, логічність викладу

Answer: необмежене використання мовних засобів, широке вживання слів у переносному значенні, емоційно забарвленої лексики, метафоричність, образність викладу

Answer: уживання канцелярської лексики, нейтральних мовних засобів, відсутність емоційно забарвлених слів

ukrainian-language-and-literature


Question:
Рядки

 *– Купайло, Купайло!
 Де ти зимувало?
 – Зимувало в лісі,
 Ночувало в стрісі,
 Зимувало в пір’ячку,
 Літувало в зіллячку*

 взяті з твору, що належить до

Answer: календарно-обрядових пісень

Answer: родинно-побутових пісень

Answer: соціально-побутових пісень

Answer: балад

Answer: історичних пісень

ukrainian-language-and-literature


Question: Портрет «Стоїш ти в обороні, прищеш на воїв стрілами, гримиш об шоломи мечами харалужними. Куди тур поскочив, своїм золотим шоломом посвічуючи, там і лежать поганії голови половецькії. Поскіпані шаблями гартованими шоломи оварськії тобою, яр-туре» стосується героя «Слова про похід Ігорів»

Answer: Всеволода

Answer: Святослава

Answer: Ігоря

Answer: Олега

Answer: Володимира

ukrainian-language-and-literature


Question: Історичні події народного повстання 1768 року – тема твору

Answer: «Чорна рада» Пантелеймона Куліша

Answer: «Кавказ» Тараса Шевченка

Answer: «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» Панаса Мирного

Answer: «Гайдамаки» Тараса Шевченка

Answer: «Україна в огні» Олександра Довженка

ukrainian-language-and-literature


Question:
Прочитайте уривок з поеми Тараса Шевченка «Сон», визначте, кого з українських гетьманів згадує автор.

*Що ти зробив з козаками?

Болота засипав

Благородними костями;

Поставив столицю

На їх трупах катованих!

І в темній темниці

Мене, вольного гетьмана,

Голодом замучив

У кайданах…*

Answer: Богдан Хмельницький

Answer: Петро Дорошенко

Answer: Петро Конашевич-Сагайдачний

Answer: Павло Полуботок

Answer: Дем’ян Многогрішний

ukrainian-language-and-literature


Question: Продовжте цитату: «Захищаючи якось достоїнство мови малоросійської, я сказав, що міг би змусити оповіданням своїм плакати, – не повірили, я написав…»

Answer: «Наталку Полтавку» (Іван Котляревський)

Answer: «Марусю» (Григорій Квітка-Основ’яненко)

Answer: «Перехресні стежки» (Іван Франко)

Answer: «Кайдашеву сім’ю» (Іван Нечуй-Левицький)

Answer: «Тіні забутих предків» (Михайло Коцюбинський)

ukrainian-language-and-literature


Question: «Ні! Я жива! Я буду вічно жити! Я в серці маю те, що не вмирає!», – слова

Answer: Марусі («Маруся Чурай» Ліни Костенко)

Answer: Мавки («Лісова пісня» Лесі Українки)

Answer: Наталки («Наталка Полтавка» Івана Котляревського)

Answer: Катерини («Катерина» Тараса Шевченка)

Answer: Оксани («Бояриня» Лесі Українки)

ukrainian-language-and-literature


Question: Утіленням «пропащої сили» є

Answer: Ярема Галайда («Гайдамаки» Тараса Шевченка)

Answer: Терентій Пузир («Хазяїн» Івана Карпенка-Карого)

Answer: Мина Мазайло («Мина Мазайло» Миколи Куліша)

Answer: Чіпка Варениченко («Хіба ревуть воли, як ясла повні?» Панаса Мирного)

Answer: Карпо Кайдаш («Кайдашева сім’я» Івана Нечуя-Левицького)

ukrainian-language-and-literature


Question:
Прочитайте уривок і з’ясуйте автора й назву твору.

«Ось він стоїть мов остовпілий, пізнавши в тій жінці, котрої бездонну недолю знав із оповідань її мужа, – її, свій ідеал, свою Реґіну, своє вимріяне щастя… Він стоїть і дивиться на неї з виразом дикого перестраху. Дивиться і не бачить нічого, не тямить нічого, тільки в мізку чує якусь ваготу, мов від наглого удару обухом… Виглядала, як багато інших жінок, а її спокій надавав їй навіть вираз якоїсь тупості і байдужості. Се страшенно болюче вразило Євгенія; се було так, немовби хтось із вівтаря, виставленого в його душі, здирав найкращі окраси».*

Answer: Марко Вовчок, «Інститутка»

Answer: Іван Франко, «Перехресні стежки»

Answer: Михайло Коцюбинський, «Тіні забутих предків»

Answer: Ольга Кобилянська, «Людина»

Answer: Олександр Довженко, «Зачарована Десна»

ukrainian-language-and-literature


Question: У вірші «Contra spem spero!» Леся Українка переосмислила міфологічний образ

Answer: Орфея

Answer: Зевса

Answer: Сізіфа

Answer: Аріадни

Answer: Геракла

ukrainian-language-and-literature


Question: Драмою-феєрією є

Answer: «Наталка Полтавка» Івана Котляревського

Answer: «Хазяїн» Івана Карпенка-Карого

Answer: «Лісова пісня» Лесі Українки

Answer: «Бояриня» Лесі Українки

Answer: «Мина Мазайло» Миколи Куліша

ukrainian-language-and-literature


Question: Характеристика Леоніда Новиченка «поезія рідної природи, сприйнятої через прекрасні фольклорні образи, поезія мрії про щасливе, гармонійне, красиве життя» стосується

Answer: збірки Івана Франка «Зів’яле листя»

Answer: новели Михайла Коцюбинського «Іntermezzo»

Answer: драми-феєрії Лесі Українки «Лісова пісня»

Answer: повісті Ольги Кобилянської «Людина»

Answer: збірки Остапа Вишні «Мисливські усмішки»

ukrainian-language-and-literature


Question: Іван Франко є автором тексту пісні, що стала народною, –

Answer: «Засвіт встали козаченьки»

Answer: «Ой ти, дівчино, з горіха зерня»

Answer: «Соловейко»

Answer: «Дивлюсь я на небо»

Answer: «Чуєш, брате мій»

ukrainian-language-and-literature


Question: Стилістичний засіб, який Остап Вишня використав у назві гуморески «Моя автобіографія»

Answer: оксиморон

Answer: тавтологія

Answer: паралелізм

Answer: антитеза

Answer: алюзія

ukrainian-language-and-literature


Question:
Прочитайте уривок зі «Щоденника» Олександра Довженка, з’ясуйте, який твір має на увазі автор.

«Що його робити, ще не знаю. Тяжко на душі і тоскне. І не тому тяжко, що пропало марно більше року роботи, і не тому, що возрадуються вразі і дрібні чиновники перелякаються мене і стануть зневажати. Мені важко од свідомості, що […] це правда. Прикрита і замкнена моя правда про народ і його лихо.*

*Значить, нікому, отже, вона не потрібна і ніщо, видно, не потрібно, крім панегірика».*

Answer: кіноповість «Україна в огні»

Answer: кінострічка «Битва за нашу Радянську Україну»

Answer: кінофільм «Щорс»

Answer: кіноповість «Зачарована Десна»

Answer: оповідання воєнної тематики

ukrainian-language-and-literature


Question:
Прочитайте уривок з кіноповісті Олександра Довженка «Зачарована Десна», визначте, якою є функція цього уривка в тексті.

«Я син свого часу і весь належу сучасникам своїм. Коли ж обертаюсь я часом до криниці, з якої пив колись воду, і до моєї білої привітної хатини і посилаю їм у далеке минуле своє благословення, я роблю ту лише «помилку», яку роблять і робитимуть, скільки й світ стоятиме, душі народні живі всіх епох і народів, згадуючи про незабутні чари дитинства. Світ одкривається перед ясними очима перших літ пізнання, всі враження буття зливаються в невмирущу гармонію, людяну, дорогоцінну. Сумно і смутно людині, коли висихає і сліпне уява, коли, обертаючись до найдорожчих джерел дитинства та юнацтва, нічого не бачить вона дорогого, небуденного, ніщо не гріє її, не будить радості ані людяного суму. Безбарвна людина ота, яку посаду не посідала б вона, і труд її, не зігрітий теплим промінням часу, безбарвний».*

Answer: пейзаж

Answer: експозиція

Answer: розв’язка

Answer: епілог

Answer: ліричний відступ

ukrainian-language-and-literature


Question: У творчості Володимира Сосюри виразно простежуються риси

Answer: неоромантизму

Answer: неокласицизму

Answer: символізму

Answer: імпресіонізму

Answer: експресіонізму

ukrainian-language-and-literature


Question: Жовтий князь з однойменного роману Василя Барки уособлює

Answer: віру в комуністичні ідеали

Answer: демона зла

Answer: порятунок від голоду

Answer: «золотого тільця»

Answer: розплату за Голодомор

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Василя Стуса та виконайте завдання 57–60.**

 *Терпи, терпи – терпець тебе шліфує,
 сталить твій дух – тож і терпи, терпи.
 Ніхто тебе з недолі не врятує,
 ніхто не зіб’є з власної тропи.
 На ній і стій, і стій – допоки скону,
 допоки світу й сонця – стій і стій.
 Хай шлях – до раю, пекла чи полону –
 усе пройди і винести зумій.
 Торуй свій шлях – той, що твоїм назвався,
 той, що обрав тебе навіки вік.
 До нього змалку ти заповідався
 до нього сам Господь тебе прирік.*

 Твір належить до

Answer: громадянської лірики

Answer: філософської лірики

Answer: пейзажної лірики

Answer: інтимної лірики

Answer: медитативної лірики

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Василя Стуса та виконайте завдання 57–60.**

 *Терпи, терпи – терпець тебе шліфує,
 сталить твій дух – тож і терпи, терпи.
 Ніхто тебе з недолі не врятує,
 ніхто не зіб’є з власної тропи.
 На ній і стій, і стій – допоки скону,
 допоки світу й сонця – стій і стій.
 Хай шлях – до раю, пекла чи полону –
 усе пройди і винести зумій.
 Торуй свій шлях – той, що твоїм назвався,
 той, що обрав тебе навіки вік.
 До нього змалку ти заповідався
 до нього сам Господь тебе прирік.*

Для посилення емоційного впливу твору автор використовує

Answer: асонанс

Answer: алітерацію

Answer: звукову анафору

Answer: звуконаслідування

Answer: паронімію

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Василя Стуса та виконайте завдання 57–60.**

 *Терпи, терпи – терпець тебе шліфує,
 сталить твій дух – тож і терпи, терпи.
 Ніхто тебе з недолі не врятує,
 ніхто не зіб’є з власної тропи.
 На ній і стій, і стій – допоки скону,
 допоки світу й сонця – стій і стій.
 Хай шлях – до раю, пекла чи полону –
 усе пройди і винести зумій.
 Торуй свій шлях – той, що твоїм назвався,
 той, що обрав тебе навіки вік.
 До нього змалку ти заповідався
 до нього сам Господь тебе прирік.*

Віршовий розмір твору –

Answer: хорей

Answer: ямб

Answer: дактиль

Answer: амфібрахій

Answer: анапест

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте поезію Василя Стуса та виконайте завдання 57–60.**

*Терпи, терпи – терпець тебе шліфує,

сталить твій дух – тож і терпи, терпи.

Ніхто тебе з недолі не врятує,

ніхто не зіб’є з власної тропи.

На ній і стій, і стій – допоки скону,

допоки світу й сонця – стій і стій.

Хай шлях – до раю, пекла чи полону –

усе пройди і винести зумій.

Торуй свій шлях – той, що твоїм назвався,

той, що обрав тебе навіки вік.

До нього змалку ти заповідався

до нього сам Господь тебе прирік.*

У поезії використано

Answer: паралельне римування

Answer: перехресне римування

Answer: кільцеве римування

Answer: тернарне римування

Answer: монориму

ukrainian-language-and-literature


Question: Синоніми наведено в рядку

Answer: *зустрічати* гостя – *проводжати* гостя

Answer: *жвавий* хлопчина – *прудкий* хлопчина

Answer: *привозити* подарунки – *привезені* подарунки

Answer: будівельний *кран* – водопровідний *кран*

ukrainian-language-and-literature


Question: Фразеологічний зворот ужито в рядку

Answer: А мелодія лине, як дніпрова вода.

Answer: Людська заздрість – гірша, як слабість.

Answer: Ішов би робити, а не байдики бити!

Answer: За Борисполем житом виспілим хоч які замилуються очі.

ukrainian-language-and-literature


Question: Складним є речення

Answer: Верби, схилившись над тихим Дінцем, розчісують коси зелені.

Answer: На заході ще жевріло небо, а в степу вже заходила ніч.

Answer: Липневий день мандрує пішки, казки нашіптує малечі.

Answer: Пішла дорога то маленькими сосновими лісками, то болотами, то полями.

ukrainian-language-and-literature


Question: Не відмінюються всі слова рядка

Answer: бюро, журі, вікно

Answer: кенгуру, турне, ательє

Answer: тире, вапно, жалюзі

Answer: графіті, інтерв’ю, колесо

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1)Постукала весна в прозорий кришталь вікон, торкнулася серця лоскітливим подихом травня й невтримно поманила в *замріянний* гай. (2)А в гаю синіми вогниками коливаються на тонких стебельцях проліски. (3)Схожі вони на бірюзові намистинки розгублені чиєюсь невинною рукою між вузеньких листочків боязкої травиці. (4)Може, то *безжурний* жайвір бризнув на галявину іскри *невичерпного* натхнення чи соромлива синичка розсипала зерна свого *пестливого* співу?

Орфографічну помилку допущено в слові

Answer: *замріянний*

Answer: *безжурний*

Answer: *невичерпного*

Answer: *пестливого*

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1)Постукала весна в прозорий кришталь вікон, торкнулася серця лоскітливим подихом травня й невтримно поманила в *замріянний* гай. (2)А в гаю синіми вогниками коливаються на тонких стебельцях проліски. (3)Схожі вони на бірюзові намистинки розгублені чиєюсь невинною рукою між вузеньких листочків боязкої травиці. (4)Може, то *безжурний* жайвір бризнув на галявину іскри *невичерпного* натхнення чи соромлива синичка розсипала зерна свого *пестливого* співу?

Пунктуаційну помилку допущено в реченні

Answer: першому

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому

ukrainian-language-and-literature


Question:
**Прочитайте текст і виконайте завдання**

(1)Постукала весна в прозорий кришталь вікон, торкнулася серця лоскітливим подихом травня й невтримно поманила в *замріянний* гай. (2)А в гаю синіми вогниками коливаються на тонких стебельцях проліски. (3)Схожі вони на бірюзові намистинки розгублені чиєюсь невинною рукою між вузеньких листочків боязкої травиці. (4)Може, то *безжурний* жайвір бризнув на галявину іскри *невичерпного* натхнення чи соромлива синичка розсипала зерна свого *пестливого* співу?

Вставне слово є в реченні

Answer: першому

Answer: другому

Answer: третьому

Answer: четвертому

ukrainian-language-and-literature


Question: Літеру *е* на місці пропуску треба писати в усіх словах рядка

Answer: б..регти, восьм..ро, шел..ст, п..ріжок

Answer: з..леніти, виш..нька, к..шеньковий, ч..рнетка

Answer: мавп..ня, книж..чка, вел..тень, тр..вожний

Answer: шерш..нь, визволит..ль, м..гдаль, в..селощі

Answer: ріднес..нький, жод..н, кис..нь, с..зонний

ukrainian-language-and-literature


Question: Усі слова написані правильно в рядку

Answer: викладацький, молотьба, вохкість

Answer: карпатський, дорожчати, робітництво

Answer: криворізький, об’їжджати, французський

Answer: інтелігентський, сонячний, надхнення

Answer: тюркський, свідотство, соняшник

ukrainian-language-and-literature


Question: Апостроф пишеться в усіх словах рядка

Answer: пів..яблука, марнослів..я, скип..ятити, без..ініціативний

Answer: львів..янин, підрум..янений, з..являтися, ф..юзеляж

Answer: подвір..я, пан..європейський, р..яжанка, трав..янистий

Answer: торф..яний, між..ярусний, кон..юнктура, дев..яносто

Answer: Лук..яненко, Св..ятослав, Мар..яна, Карп..юк

ukrainian-language-and-literature