Instruction: A què es va dedicar Filípides?

Context:
Filípides (en llatí Philippides, en grec antic  Φιλιππίδης) fou un poeta còmic atenenc, fill de Filocles, considerat un dels sis principals poetes còmics de la nova comèdia.
Procedia del demos de Céfale, a l'Àtica. Suides el situa a l'olimpíada 111 (335 aC), però probablement va ser d'un temps una mica posterior (vers les olimpíades 118 a 122, a finals del segle iv aC i Suides hauria comès un error al confondre el personatge amb un orador i demagog del mateix nom, o hi hauria un petit error de transcripció que modificaria l'olimpíada del 111 a la 114 (223 aC). Era un dels aduladors de Demetri Poliorcetes i de Lisímac de Tràcia (proclamat rei el 306 aC), del que va aconseguir alguns favor per a Atenes. El 302 aC es va iniciar en els misteris d'Eleusis, que Plutarc i Diodor de Sicília diuen que va ridiculitzar.
En les seves comèdies atacava el luxe i la corrupció del seu temps, defensava els privilegis del seu art i utilitzava sàtires personals. Plutarc l'elogia en gran manera.
Aulus Gel·li afirma que va vèncer en un concurs poètic que no esperava, en la part final de la seva vida, cosa que li va produir tal alegria que va morir al moment d'un atac de cor, ja vell.
Suides diu que va escriure 45 comèdies, de les que es conserven els títols de 15:
Αμφιάραος és de temàtica mitològica. Una altra obra de nom Τρίοδοι ἢ Ρωποπώλης seria també seva.

Response: A la poesia còmica.


Instruction: Qui és el president de Turquia?

Context: El president turc, Recep Tayyip Erdogan, ha amenaçat avui d'obrir les fronteres i permetre el pas dels refugiats cap a Europa. La declaració es produeix l'endemà que el Parlament Europeu demanés congelar les negociacions per l'adhesió de Turquia a la UE, com a resposta a les represàlies del govern turc després del cop d'estat fallit del juliol. ‘Escolteu-me bé. Si aneu més enllà, aquestes fronteres s'obriran. Posin-s'ho al cap', ha dit Erdogan. ‘Nosaltres alimentem a 3,5 milions de refugiats, mentre vostès no compleixen les seves promeses', ha afegit el president en referència al pacte signat al març entre Turquia i la UE. Es va acordar el tancament de fronteres a canvi d'ajudes econòmiques i l'agilització de les negociacions d'adhesió a la unió. ‘La UE necessita Turquia', ha avisat Erdogan. Més de 1,3 milions de refugiats i immigrants van arribar a Europa de forma il·legal el 2015, un flux que va portar els països comunitaris a enfrontar-se per la manera de gestionar aquest volum de persones. L'acord migratori de la UE amb Turquia, criticat per les organitzacions defensores de Drets Humans, ha reduït l'arribada de refugiats i immigrants des de Turquia. Turquia assegura que està acollint a uns 2,7 milions de refugiats sirians i uns 300.000 iraquians. El president turc ha dit, a més, que la polèmica proposta de llei del seu partit de permetre que l'home que cometi abusos o violi a una dona pugui evitar anar a la presó casant-se amb ella no va ser convenientment preparada i que el text tornarà a portar-se al Parlament amb un consens més ampli. La proposta de llei contemplava suspendre de manera indefinida els processos per abusos sexuals comesos sense ‘força, amenaça o engany' abans del 16 novembre 2016 si l'autor del delicte es casava amb la víctima.

Response: Recep Tayyip Erdogan.


Instruction: Qui va ser Carme Carmona Pascual?

Context:
Carme Carmona Pascual (Ripollet, 9 de maig de 1959) va ser l'alcaldessa de Cerdanyola del Vallès des del 16 de desembre de 2009 fins al 13 de juny de 2015.
És casada amb dos fills. Nascuda el 9 de maig de 1959 a Ripollet, va cursar estudis al Col·legi Anunciata de Cerdanyola del Vallès i estudis de Dret a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Va iniciar la seva activitat política sent estudiant i durant els últims anys del franquisme.
El 1979 començà la seva carrera professional a l'administració local, on ha desenvolupat diversos llocs de treball. És directora de Recursos Humans de l'Ajuntament d'Esplugues de Llobregat des de 1988. Desenvolupant aquesta tasca formà part del patronat de la Fundació Factor Humà.
Milita al Partit dels Socialistes de Catalunya des del 2002, on fou Secretària d'Organització de l'Agrupació Local de Cerdanyola; i on, actualment, és membre del Consell de les Dones del Partit. Als comicis municipals de 2007 va integrar la candidatura guanyadora del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) a Cerdanyola del Vallès, on va assolir l'acta de Regidora el 16 de juny de 2007, formant part del Grup Municipal Socialista encapçalat per l'alcaldable Antonio Cárdenas Jiménez.
Desenvolupant aquestes tasques formà part del Consell de les Dones i Polítiques d'igualtat de Cerdanyola del Vallès i va estar adscrita a les Comissions Informatives de Presidència i de Serveis Generals, així com a la Comissió Especial de Comptes. Fou anomenada portaveu del Grup Municipal Socialista a l'octubre de 2009 degut a la marxa com a regidor d'Antonio Cárdenas.
Arran d'una crisi de govern a la ciutat i després de dos mesos d'una situació de paralització del govern de Cerdanyola, el grups municipals de PSC i CiU presentaren una moció de censura al desembre de 2009 contra l'alcalde d'aquell moment, Antoni Morral, on la proposta a alcaldessa d'aquesta moció fou Carme Carmona. El dia 16 de desembre de 2009 es convocà el ple extraordinari i en aquest ella fou escollida alcaldessa amb 13 vots a favor d'un total de 25.[cal citació]
Carme Carmona fou la candidata del PSC a les eleccions municipals de 2011, eleccions que va guanyar obtenint 7 regidors. L'onze de juny de 2011 fou escollida de nou alcaldessa com a cap de llista més votada.[cal citació]
Quatre anys més tard, a les eleccions municipals de 2015, la llista de Carme Carmona va tornar a ser la llista més votada per només 28 vots de diferència de la segona força més votada, Compromís per Cerdanyola, i va perdre dos regidors. Un pacte entre aquests últims, ICV-EUiA-MES, ERC i CiU va permetre que l'alcaldia passés a ser obtinguda per Compromís per Cerdanyola el 13 de juny de 2015.[cal citació]

Response: L'alcaldessa de Cerdanyola del Vallès.


Instruction: Qui va ser Glauc?

Context:
Segons la mitologia grega, Glauc (en grec antic, Γλαῦκος Glaukos) va ser un príncep cretenc, fill de Minos i de Pasífae.
De jove, estava jugant a la pilota o empaitant un ratolí quan va caure en una gerra plena de mel i va morir. Minos el va buscar molt de temps, fins que va aconseguir trobar el cadàver gràcies a l'oracle de Delfos o al mateix Apol·lo i se li va prometre que el tornaria a veure viu. Els Curets van advertir Minos que només un home podria tornar la vida a Glauc, aquell que sabés descriure millor el color d'una vaca dels ramats del rei que canviava de tonalitat tres vegades al dia. Primer era blanca, cap al migdia passava a ser vermella i al vespre era absolutament negra. L'endemà repetia el canvi de colors. Minos va reunir els homes més savis de Creta i els demanà que descrivissin el color de la vaca màgica. Només un home, el corinti Poliïd, fill de Cèran, va entendre l'oracle i va respondre que la vaca tenia el color de la móra. Aquest fruit primer és de color blanc, després es fa vermellós i al madurar és completament negre. Minos va considerar que Poliïd havia resolt l'endevinalla i el tancà amb el cadàver, ordenant-li que tornés Glauc a la vida. Poliïd va quedar astorat en veure que una serp entrava a la sala on estava i es dirigia cap el cadàver. Amb por que l'animal se'l mengés o el fes malbé, el va matar. Però va entrar una segona serp que quan va veure la seva companya morta marxà i tornà de seguida amb una herba a la boca, amb la que tocà la seva companya. La serp morta va ressuscitar, i Poliïd va aconseguir l'herba amb la que va fregar Glauc, que va tornar a la vida.
Minos però, no es va sentir completament satisfet. Va ordenar a Poliïd que abans de marxar a la seva pàtria, Corint (o potser Argos), ensenyés l'art de l'endevinació a Glauc. Així ho va fer, però al moment de sortir de l'illa, Poliïd li va fer un conjur escopint-li dins la boca, amb el qual Glauc va oblidar tot el que havia après.
Segons altres versions, no va ser Poliïd qui va ressuscitar Glauc, sinó Asclepi.

Response: Un príncep cretenc, fill de Minos i de Pasífae.


Instruction: A què es va dedicar Gemma Moler Marimon?

Context:
Gemma Molera Marimon (Barcelona, 24 d'octubre de 1964 - Sant Cugat del Vallès, 20 de gener de 2018) fou una pintora i gravadora catalana, coneguda sobretot pels seus treballs amb la tècnica de l'encàustica.
Va estudiar Belles Arts a la Universitat de Barcelona, on es va especialitzar en escultura i gravat. Posteriorment va obtenir una beca Erasmus a la Winchester School of Art i va treballar com a gravadora al taller de Magí Baleta, on va col·laborar amb artistes com Jaume Plensa, Ferran Garcia Sevilla o Joan Benàssar. Entre 1994 i 1998 va treballar al taller de gravat i litografia Quadrat 9 de Barcelona, amb Alain Chardon, col·laborant amb Jaume Ribas, Jaume Roure i Perico Pastor, entre d'altres. A continuació va establir el seu propi taller al barri de la Ribera de Barcelona i, el 2004, a Cerdanyola del Vallès.
Del 1999 al 2001 va gaudir d'una beca en gravat al Pratt Fine Arts Center de Seattle, fet que li va permetre desenvolupar un estil senzill amb una pinzellada espontània. Va elaborar aiguatintes amb resina de colofònia, fotogravat d'imatges digitals d'objectes trobats i collages sobre la mateixa planxa.
Com a docent, va impartir cursos de gravat calcogràfic, fotogravat i serigrafia a l'Escola d'Art i Disseny de Sant Cugat (2002) i a l'Escola Illa de Sabadell.
El 2008 va col·laborar amb el fotògraf Pere Formiguera amb la sèrie de fotogravats titulada Pedres, que es va exposar a la Galeria Fidel Balaguer, i el 2014 va inaugurar el Centre d'Art Maristany de Sant Cugat del Vallès.
Va exposar la seva obra a Barcelona, Madrid, Seattle, Londres i Tòquio, i és autora de llibres d'artista, amb els quals va participar en diverses fires. També ha treballat per a galeries reconegudes en el món de l'obra gràfica, creant i estampant edicions de gravats de coure originals d'altres artistes i propis, així com desenvolupant la seva obra pictòrica a l'encàustica.
L'any 2017 el Museu Monestir de Sant Cugat del Vallès i el Museu d'Art de Sabadell van presentar la sèrie Lung & Bones, que mostra el treball d'introspecció que l'artista va fer els darrers anys arran de la seva malaltia, un càncer de pulmó i ossos.
El Museu Comarcal de la Noguera conserva obra seva.

Response: A la pintura i a la gravació.


Instruction: Qui és Joe Biden?

Context: L'ex-vice-president dels Estats Units Joe Biden ha guanyat amb un marge ampli del 48,4% dels suports les primàries demòcrates de Carolina del Sud. En concret, ha aconseguit 255.320 vots i 31 delegats, amb un 99% escrutat. El segon lloc ha estat pel senador per Vermont, Bernie Sanders, que ha obtingut el 19,9% dels suports, 104.984 vots i deu delegats. Davant d'aquesta victòria, Biden ha assegurat que estan ‘molts més vius'. ‘Fa pocs dies, la premsa i els comentaristes havien declarat morta aquesta campanya. Gràcies a vosaltres, el cor del Partit Demòcrata, hem guanyat', ha dit davant dels seus seguidors. A més a més, ha assegurat que la majoria dels nord-americans no volen ‘la promesa de la revolució'. ‘Volen més que promeses, volen resultats', ha dit. El tercer lloc d'aquest caucus ha estat per a l'empresari Tom Steyer que, tot i obtenir un 11,3% dels vots i 59.729 suports, ha anunciat que renuncia a la carrera demòcrata cap a Casa Blanca. L'ex-batlle de South Bend Pete Buttigieg ha ocupat el quart lloc amb un 8,2% dels vots i 43.395 suports, seguit de la senadora per Massachusetts, Elizabeth Warren, que ha aconseguit el 7,1% dels vots i 37.243 suports. Els pre-candidats han felicitat Biden per la seva victòria a Carolina del Sud i han agraït el suport que han rebut. Concretament, Sanders ha avisat que ‘aquesta no serà l'única derrota' perquè ‘hi ha molts estats en aquest país i ningú no pot guanyar en tots'.

Response: L'ex-vice-president dels Estats Units.


Instruction: Què li dona paternitat a en Melrosada?

Context:
-No és molt agradable; però… veu?… a mi, el treball, les lliçons, el tractar tota la vida amb criatures, ja em sembla que em dóna una certa paternitat… Demés, donya Paulina, allunyant els perills…
-Oh! Ja ho comprenc! Melrosada, digui'm: sense religió, ¿vostè creu que es podrien aguantar, certes coses? ¿Vostè creu que si no hi hagués aquest esperit de sacrifici, aquesta esperança en una vida futura…
-És clar, donya Paulina!…
-Però digui, Melrosada: vostè no es decidiria? no faria un cop de cap?
-Vol callar, donya Paulina!…
-La seva vida solitària, aquesta absència d'una mà amorosa…
-Vol callar, donya Paulina!…
-Però que no es veuria amb cor?…
-Fa tants anys, que ja no hi penso!
La conversa s'ha anat allargant. Som a mitja tarda. Els crits de la canalla desperten la lenta digestió d'en Melrosada. Els crits són extraordinaris. Tots quatre entren estrepitosament dins de la casa: reclamen a tothom. Val a dir que el que passa és meravellós.

Response: El treball, les lliçons, el tractar tota la vida amb criatures.


Instruction: Què opina Antoni Noguera de la demanda en contra d’ell?

Context: Antoni Noguera considera una ‘anomalia democràtica‘ la querella presentada contra ell per la patronal Fevitur per presumpta prevaricació administrativa en la regulació del lloguer turístic a Palma. La demanda ha estat admesa a tràmit per un jutjat i s'ha obert una investigació contra el batlle. ‘És un intent de suplantar el poder municipal a través de querelles de certs poders econòmics relacionats amb l'especulació', diu a VilaWeb. Noguera denuncia que aquests grups de poder tenen ‘molta capacitat econòmica i aquestes maniobres els surten gratuïtes'. ‘Hem de deixar-los clar que no farem ni un pas enrere', diu. I anuncia que presentaran recurs contra l'admissió a tràmit de la denúncia penal de Fevitur. ‘Teníem l'obligació i la necessitat d'aprovar aquesta regulació. El procés administratiu tècnic i jurídic ha estat impecable', explica. També destaca el suport social amb què ha comptat la iniciativa. ‘La regulació s'aprova després que es presentàs la primera iniciativa popular municipal demanant aquesta actuació que respon a l'interès general.' Noguera diu que el lloguer turístic és un tema molt sensible que ha generat molts problemes de convivència. ‘La nostra gestió en aquest tema ha disposat d'un suport social extraordinari', conclou. La decisió de la jutgessa d'Instrucció número 5 de Palma, Ana San José ha despertat una campanya de solidaritat i d'indignació a la xarxa, on es denuncia la pressió dels poders econòmics després que l'ajuntament aprovés el mes d'abril una limitació del lloguer vacacional en tot el municipi, prohibint el lloguer d'habitatges plurifamiliars i permetent el de cases unifamiliars, amb el suport de PSOE, Més i Podem, i el vot en contra de PP i Ciutadans.

Response: Que és una anomalia democràtica.


Instruction: Qui és Anna Sallés i Bonastre?

Context:
Anna Sallés i Bonastre (La Bruguièira, França, 1940) és una historiadora catalana i professora emèrita de la Universitat Autònoma de Barcelona.
Filla de Joan Sallés, un militant del PSUC durant la Guerra Civil que combaté al Front d'Aragó i la Batalla de l'Ebre i que fou deportat al Camp d'Argelers durant sis mesos. L'Anna nasqué a l'exili, a La Bruguièira, des d'on la seva mare va poder reclamar el seu pare. Aquest es trobava lligat al moviment dels maquis pels quals feia feina clandestina. Per un atzar, un gendarme del poble el va avisar que els alemanys el detindrien. Ell retornà a Catalunya i fou empresonat durant uns mesos a la Presó Model de Barcelona. Al tombant de l'any 1943, la mare de l'Anna va retornar a Barcelona amb les seves dues filles, la més petita de les quals només tenia sis mesos.
La família s'instal·là dos anys a La Garriga fins que marxaren a Barcelona, al carrer de Salvà, al Poble-Sec. A nou anys, els pares, per estima envers la cultura francesa, la matricularen al Liceu francès. Més tard, el 1966, es llicencià en filosofia i lletres, especialitat en història, per la Universitat de Barcelona i el 1981 es doctorà per la Universitat Autònoma de Barcelona de la qual fou, d'ençà del 1971, professora d'història contemporània.
El 1962, es covava el que més tard, el 1966, esdevindria com a Sindicat Democràtic d'Estudiants. La Vaga minaire d'Astúries d'aquell any va animar molts joves a fer actes de solidaritat amb els vaguistes. L'11 de maig, l'Anna fou detinguda juntament amb altres de la seva colla com el Manuel Vázquez Montalbán, Salvador Clotas i Cierco i Martí Capdevila. La van jutjar en un consell de guerra sumaríssim, atès que encara no existia el Tribunal d'Ordre Públic, que d'altra manera l'haguessin jutjat pel civil. En aquell moment, tot acte contra el franquisme era delicte de fur militar. Va ser condemnada per rebel·lió militar per equiparació, atès que no era militar, a sis mesos i un dia. El dia era perquè ingressés a la presó, si hagués estat només sis mesos no hauria entrat.[cal citació]
En no haver-hi una presó de dones, va fer la seva estada a una zona de la Model el qual descriu com: "era un món tan sòrdid... al pati hi havia unes rates... El maltractament a les preses era terrible. No vaig veure maltractaments físics directes, però de paraula era horrorós, amb menyspreus constants. I una brutícia! Jo era "l'estudiant" perquè hi havia prostitutes, lladres, assassines...".
Milità al Partit Socialista Unificat de Catalunya fins al 1968. Durant molts d'anys, ha simpatitzat amb Iniciativa per Catalunya Verds - Esquerra Unida i Alternativa i actualment es confessa independentista.
Les seves recerques s'han centrat en el període de la República i de la guerra civil, tot i que també s'ha interessat per la Revolució Russa.

Response: Una historiadora catalana i professora emèrita de la Universitat Autònoma de Barcelona.


Instruction: Isabel va deixar en Gaspar?

Context:
De totes maneres, Isabel, quan abandonà en Melrosada, no volgué defraudar les esperances de la seva amiga: i digué que l'havia trobat simpàtic; i aquesta sola afirmació va ser prou perquè Paulina anés a casa dels seus nebots dient que Isabel estava follament enamorada de don Gaspar.
Es lamentà, però, de la timidesa del professor i de la falta de món que se li veia a cada moment. Tota la família va riure dels fets de la tarda, i la tia Paulina estava molt indignada de la poca serietat amb què els seus nebots es prenien coses de tanta importància.
Don Gaspar Melrosada, quan abandonà les dues dames, anà Rambla avall, Rambla avall, fins a arribar al monument d'en Pitarra. I ¿quina en duia de cap? Ell sabia que al carrer del Gínjol hi havia una casa que se'n deia La Buena Sombra. En Melrosada vivia un moment tràgic de la seva vida, una hora de desballestament absolut, de revolta terrible; en la seva ànima, tot el de dalt anava a baix, i el de baix a dalt. De primer antuvi pensà atiar al port i caure dins d'una barcassa de carbó, a veure si es trencava una cama o li passava un fet sensacional. A tirar-se de cap a l'aigua no hi estava ben decidit: duia altres plans més o menys pintorescs; i transigí amb les seves decisions extremes, acordant el següent: entraria en un lloc de corrupció, i esperaria, esperaria…
Tremolant i esveradíssim, va empènyer la porta del cafè concert. Es sentia el polç a tot arreu del cos, i estava vermell com un perdigot. Com que ell no hi era fet, a anar per aquestes bandes, vacil·là, de primer moment, sense saber on es col·locaria. A les llotges hi veia un sens fi de barrilaires, i algun vell ensopit o potser que es divertia massa; allò no era per a ell. No s'atrevia tampoc a seure en les cadires de primera fila: era comprometre's. Per fi es determinà per instal·lar-se en una tauleta de cafè a la vora de la porta d'entrada.

Response: Sí.


Instruction: Quan va néixer Mercè?

Context:
Mercè Civit i Illa (Barcelona, 26 d'abril de 1955) és una política catalana, militant d'EUiA.
Diplomada en treball social per l'Escola Universitària de Treball Social, és funcionària de l'Ajuntament de Viladecans com a treballadora social, als serveis socials d'atenció primària, on ha creat el servei d'atenció a les dones que pateixen violència de gènere. Ha impartit xerrades i cursos i ha publicat articles sobre polítiques d'igualtat i violència de gènere. Ha impartit classes en el màster «Polítiques d'igualtat de gènere» a la Universitat Autònoma de Barcelona.
Ha coordinat l'estudi El treball de les dones a Catalunya. Cap a una igualació creixent, publicat pel Consell de Treball Econòmic i Social de Catalunya (CTESC). Ha coordinat l'estudi Les conseqüències del tancament d'empreses vers les dones, publicat per la Secretaria de la Dona de Comissions Obreres. Pertany al moviment feminista Ca la Dona i és membre del Consell Rector de la Universitat Progressista d'Estiu de Catalunya.
Afiliada a Comissions Obreres des del 1977, va ser fundadora del sindicat de sanitat del Garraf i ha estat delegada a la Junta de Personal de l'Ajuntament de Viladecans i presidenta del Comitè Unitari. Ha estat responsable de la Dona de la Federació d'Administració Pública i directora de Funció Pública. També ha estat responsable de la Secretaria de la Dona de Comissions Obreres de Catalunya (1995-2006), membre del Consejo Confederal de Comissions Obreres (1998-2006) i membre del CTESC des que es va crear fins al 2006.
Políticament, va ingressar al PSUC el 1976 i després va passar a formar part del Partit dels Comunistes de Catalunya (PCC), del qual és membre de la direcció. També és membre de la Comissió Nacional d'Esquerra Unida i Alternativa (EUiA) des que es va fundar i membre del Consejo Político Federal de Izquierda Unida (IU).
Fou escollida diputada al Parlament de Catalunya a les eleccions de 2006 i de 2010.
A les eleccions de 2012 va quedar fora de les llistes, cosa que va fer que altres militants li donessin el seu suport.

Response: El 26 d'abril de 1955.


Instruction: Qui podria haver estat la bèstia de Gavaldà?

Context:
La bèstia de Gavaldà (en francès la Bête du Gévaudan) hauria estat un misteriós animal a qui es van atribuir, entre el 30 de juny de 1764 i el 19 de juny de 1767, desenes d'atacs mortals contra persones (entre 88 i 124), principalment a la regió occitana de Gavaldà.
Tot i que en aquella època es calcula que a França hi havia uns 20.000 llops, i que atacs d'aquest tipus no eren rars, el fenomen de Gavaldà va obtenir ràpidament un ressò excepcional. Per atrapar la "bèstia" es van arribar a mobilitzar tropes reials, i la natura d'aquesta va donar lloc a tota mena d'especulacions: llop gegantí, animal exòtic tipus hiena, home llop, un foll assassí en sèrie o fins i tot un complot sàdic ordit per diverses persones; els seus atacs es van atribuir tant a un càstig diví com al fet que seria un animal domat expressament per a matar. En tot cas, el drama va resultar molt oportú per a la premsa, que des de la fi de la Guerra dels set anys patia d'una manca de vendes; així, el Courrier d'Avignon local, seguit per La Gazette de France d'àmbit estatal, van seguir l'afer convertint-lo en un veritable fulletó ràpidament adoptat per altres publicacions europees.
Entre el 1764 i el 1767 es van matar dos animals considerats la "bèstia". El primer va ser un gran llop, abatut el setembre de 1765 per l'arcabusser François Antoine al territori de l'abadia reial des Chazes. A partir d'aquesta data, els diaris i els tribunals va deixar d'interessar-se pel monstre, tot i que se li van seguir atribuint morts posteriorment. El segon animal va ser caçat el 19 de juny de 1767 per Jean Chastel, un habitant de La Besseyre-Saint-Mary. Segons la tradició, l'animal mort per Chastel, una mena de gos llop, era l'autèntica bèstia de Gavaldà, ja que a partir d'aleshores no se li va atribuir cap més mort.
La regió on la bèstia fa fer estralls s'ha anat apropiant a poc a poc de la llegenda, veient aparèixer museus, estàtues i senders que hi fan referència:
A més d'això, existeix el Parc dels llops del Galvadà, on hi ha documents relatius a la llegenda, i moltes empreses i clubs esportius del Losera i l'Alt Loira fan servir la bèstia de Galvadà com a emblema.
A part d'una extensa bibliografia, aquesta història també ha estat l'objecte de diverses adaptacions cinematogràfiques (en destaca Le pacte des loups), teatrals i de molts documentals.

Response: Un misteriós animal a qui es van atribuir, entre el 30 de juny de 1764 i el 19 de juny de 1767, desenes d'atacs mortals contra persones.


Instruction: Qui és Mónica Oltra?

Context: El líder del grupuscle ultra que va assetjar la vice-presidenta del Consell, Mónica Oltra, a casa seva el 18 d'octubre ha tornat a amenaçar-la: ‘Vol guerra? Ha trobat un combatent. Ni oblit ni perdó', ha escrit al seu perfil de Facebook José Luis Roberto, que declararà per un presumpte delicte d'amenaces. En l'escrit també dedica paraules insultants a Oltra. ‘Creu que pel fet de ser vice-presidenta del Consell em farà agenollar? Aniré al banc amb tota la dignitat i amb la satisfacció de defensar la veritat contra un poder despòtic i de baix coeficient intel·lectual', ha afegit. Així mateix, l'acusa d'haver comès irregularitats al capdavant de la conselleria. Un grup d'ultres va assetjar Oltra mentre sopava a casa amb la família i uns amics el 18 d'octubre a la vesprada. Anaven amb la cara tapada, van desplegar banderes espanyoles i van fer sonar l'himne espanyol mentre en cantaven la lletra que era oficial durant el franquisme. Els advocats de la Generalitat van denunciar els fets com a presumptes delictes d'amenaces greus i desordres públics, però la fiscalia va rebaixar-ho a un delicte lleu d'amenaces, que és castigat amb una multa d'un a tres mesos i que implica antecedents penals.

Response: La vice-presidenta del Consell.


Instruction: Com es descriu a la Ventureta?

Context:
Quan la Ventureta, una minyona cepada, lletja, escarràs, renegaire com un oriol, meravellosa cuinera i filla ardida d'un dels indrets de Catalunya on encara hi ha federals -no em recordo si l'Empordà o el Camp de Tarragona- va rompre amb les cinc senyoretes Miseracs, en plena torreta de Canet, on la família Miseracs estiuejava, ja va compendre que no era probable que l'agència barcelonina li ensopegués una casa ideal per a servir; l'estiu és una mala tongada; mestresses i minyones han d'arreplegar la primera insegura proporció que els ve a tomb, i esperar les pluges de la Mercè.
Amb prou meravella seva, els de l'agència -dos joves lluents, sense rasurar, sense americana, sense colls, sense punys, i ventant-se, per més sarcasme, amb uns ventalls anunciadors d'una camiseria elegant- li digueren que li sabien una casa on estaria a tot plaer, una casa que era una veritable joia: un piset del carrer de Clarís, amb un marit i muller joves a servir, quatre adroguers a tocar, bon sou, roba rentada i planxada fora de casa i innombrables pianos de maneta amb les últimes novetats.
La Ventureta se n'hi va anar, segura que tindria la pega de trobar el lloc ocupat. Res d'això. Sortí a obrir la senyora mateixa. Una senyora jove, rossa, d'un cosset prim, vincladís, amb una immaculada bata blanca i un gran davantal blanc. Parlava amb un accent estranger: era, de fet, franceseta. La senyora, en lloc de sotmetre la minyona a un llarg interrogatori sobre les seves apteses, va dir-li molt poques coses, molt tècniques i molt precises. Es van entendre, i la senyora mostrà a la Ventureta la casa, i, finalment, la cambra que li correspondria. La Ventureta es quedà tota astorada en veure que tindria un llitet de Viena, blanc i amb un somier, unes cortinetes blanques, un lavabo gran i una BANYERA. Vella i de llauna, comprada, segurament, venturera; però, al capdavall, estre fantàstic, opulent i… per què no dir-ho?, impúdic. La Ventureta, ella que prorrompia a cada dos minuts en un renec, es va tornar tota vermella.
La Ventureta s'instal·là aquell dia mateix. Buidà a la banyera una part del contingut del seu bagul; cantà a mitja veu -ja se sap, el primer dia és només que a mitja veu- una cobleta de la Meller; es va treure la cotilla, es va posar un vestidet de teixit, i començà l'endegament i neteja de la casa. Al cap d'una hora, vingué una cosidora tota gentil -tot eren requisits en aquella casa- i, sota la inspecció de la senyora, prengué les mesures de la Ventureta per dos vestits negres, en els quals la senyora exigí certs detalls plens de coqueteria. Després la senyora proposà a la Ventureta de dur una còfia blanca per estar a la casa, i CAPELL per sortir!

Response: Com una minyona cepada, lletja, escarràs, renegaire com un oriol, meravellosa cuinera i filla ardida d'un dels indrets de Catalunya on encara hi ha federals.


Instruction: Quan va néixer Gemma Calvet i Barot?

Context:
Gemma Calvet i Barot (Barcelona, 10 de desembre 1966) és una jurista, analista política catalana, que va ser diputada al Parlament de Catalunya en la X Legislatura.
És llicenciada en Dret per la Universitat Autònoma de Barcelona (1991), Màster bianual europeu en Justícia Criminal i criminologia crítica per la Universitat de Barcelona (1991-1993), amb les Universitats de Saarland, Van Gent, Middlesex, Rotterdam i Bari. Postgrau en Dret diplomàtic i consular (ICAB, 2015). Ha ampliat els seus estudis amb cursos d'especialització en dret sanitari, justícia juvenil, dret penitenciari, violència de gènere de l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona i amb l'assistència a seminaris organitzats per l'AED (Advocats Europeus Demòcrates) d'àmbit europeu.
Va iniciar la seva trajectòria com advocada al despatx Cahen & Constantin a Paris l'any 1990-1991. Ha exercit de professional de l'advocacia i consultora a Barcelona des del 1991 i és membre de l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona on ha participat en diverses comissions. Ha estat professora de l'Institut de Seguretat Pública de Catalunya i participa anualment en oferta de formació universitària i postgrau. Ha fet conferències, xerrades, seminaris i formació a entitats públiques i privades. En l'àmbit empresarial i sindical ha elaborat plans d'igualtat i formació.
Ha estat membre del Comitè d'Ètica de la Policia de Catalunya, del Consorci de Serveis socials de Barcelona, de l'Oficina per la No-discriminació de l'Ajuntament de Barcelona i de la Taula Penitenciaria de Catalunya. Entre el 2001 i el 2003 va ser Directora General de Drogodependències del Govern Basc.
Ha participat en recerques i consultoria a nivell internacional, a República Dominicana (Estudi de la Fiscalia sobre violència familiar), i a Irlanda del Nord (Procés de pau i dimensió jurídica). Per encàrrec del President Michael Rattner del Center for Constitutional Rights http://ccrjustice.org/ de Nova York va redactar la querella per crims comesos a Guantánamo que posteriorment es va tramitar a l'Audiència Nacional de Madrid.
Des de novembre de 2015 és directora de l'Agència de Transparència de l'AMB (Àrea Metropolitana de Barcelona).
Ha col·laborat durant més de deu anys com articulista d'opinió als diaris El Punt Avui, Ara i El Periódico i ha participat setmanalment com analista política en programes de ràdio i televisió com Els Matins de TVC, 59 segons de TVE-Catalunya, 8 al dia, El món a RAC1 i l'Oracle de Catalunya Ràdio.
El setembre de 2016 va publicar el llibre Què ens està passant?, amb pròleg de Xavier Sala Martín, on, a través de diàlegs amb personalitats rellevants de l'àmbit cultural, social i polític, fa una anàlisi crítica i constructiva de la realitat política catalana actual.
És membre del Consell Assessor de la Taula d'Entitats del Tercer Sector Social de Catalunya.
És membre d'Òmnium Cultural i de l'Ateneu Barcelonès. No ha militat en cap partit polític.[cal citació]
La seva activitat política es circumscriu al període 2012-2015. Ha estat diputada independent al Parlament de Catalunya del 17 de desembre de 2012 al 4 d'agost de 2015com a representant de la plataforma de la societat civil Catalunya Sí, al Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana de Catalunya per la circumscripció de Barcelona durant la X legislatura i Presidenta de la Comissió de Justícia i Drets Humans.
Ha estat membre de la Comissió d'Investigació sobre les Possibles Responsabilitats Derivades de l'Actuació i la Gestió de les Entitats Financeres i la Possible Vulneració dels Drets dels Consumidors, de la Comissió d'Estudi dels Models de Seguretat i Ordre Públic i de l'Ús de Material Antiavalots en Esdeveniments de Masses i de la Comissió d'Estudi del Dret a Decidir.
Ha estat Presidenta de la Mesa de la Comissió de Justícia i Drets Humans, Portaveu en la Comissió d'Acció Exterior i de la Unió Europea i portaveu de la Comissió d'Interior. Va promoure la creació del Grups de treball pel tancamament del Centre d'internament d'estrangers, en el que es van acordar per àmplia majoria parlamentària unes conclusions que adoptaven el tancament del CIE. Ha estat ponent de la proposició de llei de modificació de l'article 14 de la Llei 1/2006 de la iniciativa legislativa popular, de la llei de transparència i accés a la informació pública (Llei 19/2014) i ponent conjunta de la proposició de llei de consultes populars no referendàries i participació ciutadana.

Response: El 10 de desembre 1966.


Instruction: Qui és Paula Malia?

Context:
Paula Malia   (Barcelona, 26 de setembre de 1990) és una actriu i cantant catalana.
Va estudiar art dramàtic a l'Escola Superior d'Art Dramàtic Eòlia de Barcelona. A més, estudia a l'Institut del Teatre. Forma part del grup de música The Mamzelles amb Paula Ribó i Bàrbara Mestanza. El grup va saltar a la fama en protagonitzar un anunci sobre reciclatge de la Generalitat de Catalunya.
Va començar la seva carrera en televisió en el programa d'esquetxos esportius Crackòvia, on va imitar diversos personatges d'entre els quals destaca el de Pilar Rubio.
El 2014 va formar part del repartiment de la sèrie de TV3 El crac, escrita, dirigida i protagonitzada per Joel Joan. L'any següent va fer una aparició d'un capítol a la sèrie La Riera, on va interpretar Vanessa.
El 2016 va ser una de les protagonistes de la segona temporada de la sèrie Cites, on va interpretar a Elena, una jove alegre i somiadora sense gaire sort en l'amor. Malia hi va aparèixer en sis episodis tant com a personatge secundari per a les cites del seu company de pis Dídac (Alain Hernández), com amb les seves pròpies amb Berto (Artur Busquets), Quim (David Marcé) i Gerard (Àlex Maruny).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

Response: Una actriu i cantant catalana.


Instruction: Pensaven les persones del text que es dirigien a la direcció correcta al principi?

Context:
Al primer cop de vista creguérem anar per bon camí; però el nostre goig no fou de durada. Amb el reflux l'aigua s'enfonsà entorn dels penyals amb furgador esgarrapament, i, enconcant-se, enconcant-se, ens xuclà cap a sa balma, modificant la nostra situació i acostant-nos al perill. Aleshores, per una il·lusió d'òptica, semblà que els dos monstres de pedra creixien brollant de la mar, sollevant-ne ses culasses arrosegallades. Se diria que tenien ànima i desig, i que ens abordaven somoguts per una fonda i trontollosa respiració. Per llurs crestes, que es despullaven d'escuma, anava davallant la negror, i l'aire s'enfosquia sobre els nostres caps. Quasi no vaig tenir temps d'emocionar-me ni de pensar en res. La màquina del meu cervell s'havia aturat. Talment me sentia atreta pels dos monstres amb una aspiració d'engoliment. Per a mi eren sers vius, ferotges… Ja el nas percebia llur aspra tufarada, semblant a la d'un vell crustaci. No sé quin malefici, que ullprèn i paralitza, s'exhala de les coses terribles. Tots estàvem inactius i encantats.
El pare, no obstant, va governar resoltament. A riscos de bolcar la barca, que amb el treu no és manejable sinó vent en popa, va orsar a la desesperada. Sofrírem tan fort recalcament, que la banda on estàvem arrambats se submergí per complet, i els xarbots me cegaren. Quan vàrem redreçar-nos, vaig veure que corríem de dret vers un niell, que grunyia basardosament a curta distància. Sens dubte ens hi anàvem a esbardellar. Vaig flectar les cames i la cintura amb un moviment instintiu. Però no: l'evolució havia sigut ben calculada pel timoner. Revingué el flux, una ona muntanyosa que corria cap a la costa ens empenyé i aixecà, i en un obrir i tancar d'ulls ens esmunyírem per sa tempestejada carena salvant el freu que s'obria entre el niell i la punta de Santa Anna.

Response: Sí.


Instruction: Què ha sigut una controvèrsia?

Context: Ciutadans ha convertit la seva expulsió de la manifestació del Pride de Madrid en una polèmica política. De fet, Inés Arrimadas ha demanat la dimissió del ministre espanyol de Justícia, Fernando Grande-Marlaska, per haver assenyalat els membres de la delegació de Ciutadans. En aquest sentit, membres del partit han denunciat agressions i assetjament durant el Pride. Tanmateix, un informe de la policia espanyola desmunta aquesta teoria. Un nou vídeo demostra que Arrimadas provocava a l'Orgull LGTB de Madrid Segons que publica El País, el document relata que ‘no hi ha constància' d'agressions físiques i rebaixa els fets a insults i al llançament d'aigua o algun objecte ‘no perillós', en referència a una ampolla de plàstic buida. A més a més, l'informe ressalta que la delegació de Ciutadans va estar acompanyada en tot moment per agents de paisà i que no va seguir en cap moment les instruccions i consells dels policies. Un senador de Ciutadans, sobre l'expulsió del Pride: ‘La majoria de jerarques nazis eren homosexuals' El document fou elaborat ahir després que diversos dirigents de Ciutadans critiquessin l'actuació de la policia. La vice-batllessa de Madrid, Begoña Villacís, va declarar que els agents van tardar molt a arribar i que van actuar ‘de manera molt poc eficient'. A més, va lamentar que ‘podia haver passat qualsevol cosa'. Villacís va ser present al Pride, però va marxar abans que la delegació fos expulsada.

Response: L'expulsió de Ciutadans de la manifestació del Pride de Madrid.


Instruction: Què és el drac de Montornès del Vallès?

Context:
El drac de Montornès del Vallès, de nom Ceballot, és una peça de bestiari popular, nascuda el gener de 1994 dins la colla de Diables de Montornès (Ball de diables i Drac de Montornès del Vallès). El drac fou construït el 1994 per Ramon Aumedes, al Taller Sarandaca, i és portada per una persona. Té 16 punts de foc repartits al Cap 5+2, ales 3+3 i cua 3, un dels punts de foc del cap es pot canviar per portar pots de fum, i la cua es pot canviar per portar una roda de foc amb 4 punts per carretilles. És autoportat per una persona i posseeix encesa elèctrica. La primera sortida en un correfoc va ser durant la festa major de la vila el 17 de setembre el 1994. La figura va ser anomenada Ceballot perquè el seu portador va caure per culpa d'una ceba durant l'actuació del VII Aplec Internacional de la Sardana a Marsella el setembre de 1994.
Les sortides més destacades de la colla del drac de Montornès han estat, pel que fa a aplecs internacionals, a Itàlia, Suïssa, Lausana, Marsella, Ceret, Tolosa de Llenguadoc, L'Alguer, Frankfurt, o a la capital d'Estònia, Tallinn, amb motiu de l'edició número 21 de l'Aplec Internacional de la Sardana i Mostra de Grups Folklòrics de 2008, organitzat per ADIFOLK. També ha viatjat a Mallorca a la trobada de bestiari, Sevilla per la I mostra de cultura Catalana el 2005 i Massalfassar per l'apadrinament i agermanament de la colla de Colla de Dimonis de Massalfassar el 2006.
El drac de Montornès posseeix ball propi anomenat «Ball del Drac» compost per Enric Montsant i Damià, només es balla per la festa major, un cop finalitzat el correfoc, als balls de espectacle de plaça, el tercer dissabte de setembre.
Quant va néixer el Drac Ceballot era portat per la Colla Draconaire de Montornès, però amb el temps es van fusionar amb la colla de diables, passant a dir-se Colla de Drac i Diables de Montornès del Vallès, impulsada per en Ramon Altimira i Gorga. En l'actualitat, any 2018 la Colla de Drac i Diables de Montornès del Vallès canvia el nom a "Ball de Diables i Drac de Montornès del Vallès", sent l'actual cap de Colla Esther Garrido.

Response: Una peça de bestiari popular.


Instruction: Qui era Eurídice?

Context:
Eurídice (en grec antic Εὐρυδίκη Eurydike,) era, en la mitologia grega, una dríada de Tràcia.
Un dia, quan passejava amb les seves companyes, les nereides, va conèixer Orfeu; tots dos es van enamorar, però el dia del casament Eurídice va patir un intent de segrest per part d'Aristeu, un pastor enemic d'Orfeu. Eurídice va fugir, però quan s'escapava va trepitjar sense adonar-se'n un escurçó. L'animal la va picar i això va causar-li la mort.
Orfeu, desesperat, va baixar a l'Hades a buscar-la. Quan hi va arribar, va demanar a Caront que el dugués amb la seva barca a l'altra banda de la llacuna Estígia, però Caront s'hi va negar. Orfeu va començar a tocar la seva lira, cosa que va fer que Caront obrís les portes de l'infern. Quan va arribar fins al déu Hades li va suplicar el retorn de la seva estimada; Hades també va cedir per l'encís de la lira d'Orfeu, però posant com a condició que Orfeu no hauria de contemplar el rostre d'Eurídice fins que no haguessin sortit de l'infern.
Orfeu va travessar tot l'Hades per sortir, però abans d'arribar a l'última porta no pogué contenir la impaciència i es girà per veure el rostre d'Eurídice. En aquest moment ella fou presa i convertida un altre cop en ombra, i ell fou expulsat de l'infern definitivament.
La història d'Orfeu i Eurídice formà part de l'argument de diverses òperes, com per exemple: Eurídice (1600), de Jacopo Peri, L'Orfeo (1609) de Claudio Monteverdi i Orfeu i Eurídice (1762) de Christoph Willibald Gluck.

Response: Una dríada de Tràcia.


Instruction: Què va fer el protagonista del text?

Context:
Era precís inquirir-ho. Va deixar la bombeta sobre un moble i redavallà ràpidament, procurant no fer soroll, tocant amb prou feines, d'escallimpantes, els graons amb sos voladors peus nus. Estava ple d'inquietuds i de temors; el baticor cuidava ofegar-lo; tots els seus membres tremolaven; però, home de la solitud, no perdia fàcilment la serva, i, àdhuc en aquells moments de trastorn, sabé captenir-se per no causar immotivades alarmes.
Arribat a baix, es submergí dintre la xomba d'ombres del recó de l'escala, i, des d'allí, vinclant el cos i allargant el coll, sotjà sigil·losament cap a la cuina. Li semblà deserta. Buidors per ací, buidors per allà… El blanquejar feble i vaporós dels raigs de la lluna, estenent vels per l'aire… Al fons, la flameta del llum, petita i groga com una poncella de ginesta, quieta, vetlladora… Vetlladora sobre ningú?… ¿Abandonada a cremar sense profit?… Era estrany!
Un sorollet va orientar-lo. Cercant d'on venia, abaixà l'esguard i… (¡Déu de misericòrdia!)… veié la seva mare gitada en terra, com atuïda per la desolació… i, quasi al mateix instant, va sentir-la que gemia i l'invocava apagadament: Temme!… Temme!…
El seu primer impuls fou d'abalançar-se vers ella i respondre-li amb un crit de l'ànima; però, tement espantar-la, refrenà el moviment i ofegà el crit convertint-lo en unes retingudes veus advertidores, que gradualment s'elevaven i aclarien. -Mare… mare… Sóc jo.- I s'hi presentà.
Ella es posà de genollons, i va implorar-lo desficiosament.
-Temme, perdó!… ¡Temme, no puc viure sense es teu perdó!
-Vós, perdó a mi!… I ara!- exclamà el xaval, esfereït d'una santa horror. -¿Que ens hem tornat boigs, a casa?
-Perdó!- tornà la dona. -¡Es perdó o sa mort!… ¡T'hai desheretat, Temme; t'hai despullat! amb sa més bona intenció des món, això sí! Però sigu com vulgu, sóc sa teua desgràcia. Escolta:… t'ho hai de confessar… no te'l puc comprar, es gussi. Era teu! Jo te l'hai robat! ¡Sóc sa teua desgràcia! Ho veig! ho veig! ¡I no puc viure sense es teu perdó!… Temme!…

Response: Va deixar la bombeta sobre un moble i redavallà.


Instruction: Qui són Josep Rull i Jordi Turull?

Context: Josep Rull i Jordi Turull són els presos polítics que encara no han pogut sortir dels Lledoners per treballar, ni per fer un voluntariat ni per tenir cura de familiars. Són els supòsits que preveu l'article 100.2 del reglament penitenciari per a l'obtenció de permisos i que fins ara s'han aplicat als altres set presos polítics independentistes. La decisió sobre els permisos sol·licitats per Rull i Turull podria arribar ben aviat. Segons que ha pogut saber VilaWeb, Rull i Turull ja han lliurat sengles ofertes laborals a la junta de tractament dels Lledoners, formada per funcionaris de la presó. Les juntes de tractament són els organismes encarregats d'acceptar l'aplicació de l'article 100.2, i la Secretaria de Mesures Penals, Reinserció i Atenció a la Víctima del Departament de Justícia de la Generalitat l'ha de ratificar. Oriol Junqueras, Raül Romeva, Jordi Cuixart i Joaquim Forn han obtingut permisos per a treballar; Jordi Sànchez i Carme Forcadell per a fer un voluntariat; i Dolors Bassa per a tenir cura d'un familiar. En cada cas, les juntes de tractament de les presons han decidit de donar unes hores i uns dies concrets de sortida, sempre entre setmana. Cada dia que surten els presos polítics han de tornar a la presó a dormir-hi, i restar-hi el cap de setmana. Forn va obtenir un permís de 12,5 hores diàries de dilluns a divendres per a treballar al departament legal de Mediapro; Sànchez fa un voluntariat d'onze hores tres dies cada setmana a la Fundació Canpedró; Cuixart treballa a la seva empresa i fa un voluntariat nou hores i mitja durant cinc dies setmanals; Junqueras farà classes al campus de Manresa de la Universitat de Vic sis hores tres dies la setmana; Romeva treballa també sis hores tres dies la setmana en una entitat que vetlla pels drets humans; Bassa té cura d'un familiar d'edat avançada vuit hores tres dies la setmana; i Forcadell també té cura d'un familiar nou hores tres dies a la setmana. Els permisos penitenciaris del 100.2 es reserven als reclusos classificats en segon grau penitenciari, com és el cas dels nou presos polítics independentistes. Actualment, hi ha 405 reclusos a presons catalanes als quals se'ls han concedit aquests permisos. És una mesura d'aplicació immediata. La fiscalia pot oposar-s'hi i, de fet, ha presentat recursos en tots set casos, que s'han de resoldre al jutjat de vigilància penitenciària. L'última instància, però, són les audiències corresponents: la de Barcelona en el cas dels Lledoners, la de Girona en el del Puig de les Basses i la de Tarragona en el del Mas d'Enric.

Response: Són els presos polítics que encara no han pogut sortir dels Lledoners.


Instruction: Què es constituirà?

Context: L'Assemblea Nacional Catalana i les plataformes Primàries Barcelona i Primàries per la República organitzaran conjuntament unes eleccions primàries obertes per triar els candidats de llistes unitàries, transversals i independentistes per a les pròximes eleccions municipals a Catalunya. Ho han anunciat en una conferència de premsa conjunta, on han simbolitzat la signatura de l'acord. A més, han acordat de posar els mitjans i recursos respectius, tant tècnics com humans, per a organitzar aquestes eleccions primàries. La presidenta de l'ANC, Elisenda Paluzie, ha aclarit: ‘L'Assemblea no es presenta a les eleccions municipals ni donarà suport a candidats concrets, sinó que ajuda a organitzar el procés de primàries.' Jordi Graupera, impulsor de Primàries Barcelona, ha dit que el camí per a fer aquestes primàries és com unes ‘fitxes de dòmino que cauen' i que les últimes que cauran seran les direccions dels partits. ‘Les següents que cauran seran els militants i simpatitzants dels partits', ha afegit, i ha indicat que tothom es pot inscriure al registre de votants de primariescatalunya.cat, que obrirà dilluns. Un dels promotors de Primàries per la República, que agrupa més iniciatives locals, és Josep Manel Ximenis, qui ha fet una crida a les bases de tots els partits independentistes perquè participin en aquest moviment, que vol fer efectiva la independència i materialitzar la República. Les primàries per a les eleccions de Barcelona tindran un reglament propi, que caldrà aprovar abans del 15 de setembre i que ampliarà el termini de presentació de candidatures fins al 31 d'octubre. Mentre no s'acordi aquest reglament propi, que esmenarà l'impulsat per Primàries Barcelona, serà vigent aquest darrer, particularment pel que fa a la forma de presentació de candidatures. El termini per a presentar-les romandrà obert. Els qui ja hagin presentat la seva candidatura a les eleccions primàries de la ciutat de Barcelona mantindran íntegrament tots els seus drets en el reglament que s'acordi. En canvi, per a les eleccions als altres municipis de Catalunya es pactarà un reglament genèric que faci viable el procés amb transparència, es preservarà la igualtat d'oportunitats entre els candidats i es tindran en compte les singularitats de cada uns dels municipis que decideixin de fer-ne. Consulteu ací el text de l'acord:

Response: Unes eleccions primàries obertes.


Instruction: A quina centúria es creu que va néixer Irene de Roma?

Context:
Irene de Roma (Roma, s. III - 288 o 304) fou un dama romana, cristiana que ajudà Sant Sebastià de Roma juntament amb Lucina. Les dues són venerades com a santa a tota la cristiandat, tot i que se'n dubta de la seva historicitat.
Era esposa, segons la tradició, de Càstul, funcionari de l'emperador Dioclecià que, cristià, havia estat mort per ordre de l'emperador en no voler abjurar de la seva fe, cap al 286.
Dos anys més tard, Irene, també cristiana, ajudà el jove Sebastià, que havia estat martiritzat. Assagetat, havia estat donat per mort, però Irene i la seva serventa Lucina recolliren el jove moribund i, el van portar a casa seva, on Irene en tingué cura fins que guarí de les ferides. Malgrat que Irene digué a Sebastià que marxés de Roma, el soldat va voler tornar a enfrontar-se a l'emperador, declarant la seva fe, i fou detingut i decapitat.
Segons la tradició, Sebastià s'aparegué en somnis a Lucina i li revelà on era el seu cos, que havia estat llençat a la Cloaca Màxima; Lucina el recuperà i el sebollí, en el lloc on després s'excavaren les Catacumbes de Sant Sebastià.
No se sap res més de la seva vida, i se'n dubta que existís realment, ja que les fonts que en parlen són tardanes i sempre lligades a la llegenda de Sant Sebastià.
Es venerà com a santa des dels primers temps del cristianisme oficial, i es considerà patrona i protectora dels malalts.
Irene i Lucina amb Sebastià, per Josep de Ribera, s. XVII (Bilbao, Museo de Bellas Artes)
Irene i Lucina guarint les ferides de Sebastià, per Trophime Bigot
Pintura de Jan van Bijlert, s. XVII
Les dues dones amb Sebastià, per Lluís Bonifaç i Massó, s. XVIII (Madrid, R. Academia de San Fernando)

Response: Al s. III.


Instruction: Com era la fonació que retrata el text?

Context:
Oh! ¡aquella veu era un prodigi de gravetat i ressonància! Sense esforçar-la gaire, dominava les altres, car tenia el poder de despertar les vibracions de les coses pregones; i us la sentieu repercutir a les plantes dels peus com una trontollada sísmica. Irrespectuosament, algú, intentant explicar aquesta sonoritat desmesurada, començà a fer córrer la brama que el jutge s'havia engolit un corn.
L'egua solia presenciar la davallada de reus, testimonis, perits, advocats assessors de secà, guardaterres, i tota mena de gents interessades en aquells afers. Formaven dues colles: la dels que estaven segurs de guanyar, i la dels que tenien la fonamentada sospita de perdre. Aquests compareixien primer mústics, amb el seny tèrbol de sant horror a la injustícia, amb una mena de vel cendrós als ulls, amb les mans creuades sobre el ventre (discreta actitud dels que fluctuen entre la resignació i la revolta), silents darrera el procurador, els dits del qual encara s'obiraven enclosos entre les planes del codi, si és o no és crispats, com els del malaventurat caçaire de guineus en l'instant precís de desparar-se-li el braó que destinava a la faïna.
Els altres baixaven bulliciosos, insultadors, acompanyats del jutge, qui deixava a dalt, sota la litografia del Sant Crist de Velàzquez, damunt la polsosa luda de l'escriptori, tota mena de hieràtiques actituds. En aquestes ocasions, quan dins la llei trobava maneres de donar la raó als seus amics o compares en política, sense vexar massa els contrincants, es tornava campetxano. Discutia procediments; criticava sentències, ni que fossin del Tribunal Suprem; es mofava dels jurisconsults amb títol, de les pretensions del seu superior, el jutge de primera instància; esbroncava el conseller, adversari del seu protegit, ja en plena fugida: tot era mal agafat, mal portat i mal sostingut: la seva egua ho faria millor. L'egua, present, s'estarrufava, endevinant l'elogi en el gest de l'amo; el secretari assentia, i els oients admiraven.
El secretari era un sergent retirat de l'exèrcit. Havia fet la guerra de Cuba, i l'esporuguien els gossos folls, contra les possibles escomeses dels quals anava armat d'un bastó d'espasí.
Tenia un cabell molt espès, les celles juntes i grosseres, la barba llarga, plana, massissa; un bloc de pel quadrangular que li penjava del mentó i campanejava damunt la pitrera marcant el ritme de les paraules. Aquella testa, en conjunt, era xocant per la seva serietat inexpressiva. L'hauríeu confosa amb aquests caps de fusta de pim-pam-pum, excitadors de tírries, a qui tothom apunta i que tothom encerta, que reben fins les pilotes destinades al veí; tan bon punt drets, tan bon punt estenallats.

Response: Un prodigi de gravetat i ressonància.


Instruction: Qui va ser Làrissa?

Context:
Làrissa (en grec antic Λάρισσα o també Λάρισα), va ser, segons la mitologia grega, una heroïna que tan aviat es considera de l'Argòlida com de Tessàlia.
El seu nom vol explicar l'homonímia de les ciutats que es deien Làrissa, com també el de la ciutadella d'Argos. Seria l'epònima d'aquestes ciutats. Se la considera de vegades mare de Pelasg, fruit de la seva unió amb Zeus o amb Posidó. Altres vegades se la coneix com a filla de Pelasg. En el primer cas, a més de Pelasg, va tenir per fills Aqueu i Ftios, que van emigrar de l'Argòlida a Tessàlia.
Algunes vegades s'esmenta Làrissa com a filla de Piasos, rei de Tessàlia, que l'havia violentada. Làrissa el va llançar dins d'una bóta de vi, quan el rei estava inclinat per agafar-ne. Piasos es va ofegar.

Response: Una heroïna.


Instruction: Què proposaran dijous el Consell per la República i l’ANC?

Context: El Consell per la República i l'ANC presentaran dijous una Iniciativa Ciutadana Europea perquè s'apliqui l'article 7 del Tractat de Lisboa a Espanya per a ‘democratitzar el Regne d'Espanya' i perquè reconegui el dret d'autodeterminació. Aquest article permet la sanció contra un estat membre quan es cometen violacions dels principis que protegeix la UE. Concretament, asseguren que s'han produït ‘greus violacions' de l'article 2 del Tractat de Lisboa, relatiu a la dignitat humana, la llibertat, la democràcia, la igualtat, l'imperi de la llei i el respecte pels drets humans i les minories. L'últim exemple d'això, diuen, és la decisió d'ahir de la Junta Electoral espanyola d'excloure Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí de les eleccions europees. L'objectiu és aconseguir un milió de signatures que forcin la Comissió Europea a pronuciar-se i per a ‘continuar la internacionalització' de la causa catalana pel dret d'autodeterminació. El primer pas serà que la Comissió accepti en un termini de dos mesos si la iniciativa entra dins de les seves competències, i després s'obrirà un període d'un any per a fer campanya i recollir signatures a tots els països de la UE. Avancen que si la Comissió no ho accepta, recorreran en contra de la decisió al Tribunal de Justícia de la UE. Una iniciativa europea cerca un milió de signatures per a forçar la UE a protegir les llengües minoritàries La iniciativa la presentaran dijous a Brussel·les el president Carles Puigdemont; els consellers exiliats Toni Comín, Lluís Puig i Clara Ponsatí, els membres del consell de govern del Consell per la República i la presidenta de l'ANC, Elisenda Paluzie. També hi assistiran l'ex-vice-president del Parlament Europeu Gérard Onesta; i el director artístic i professor a la Universitat de Ljubljana, Igor Koršič. Quan s'aplica l'article 7 de la UE? La UE pot invocar l'article 7 del Tractat de la Unió Europea en el cas que consideri que aplicar l'article 155 de la constitució espanyola enclou una violació dels drets i les llibertats dels ciutadans catalans, per tal com són també ciutadans europeus. Permet de suspendre els drets d'un estat membre si la Unió considera que amenaça els drets i els valors democràtics. Per a activar aquest mecanisme, cal que ho demani una tercera part dels estats integrants, del parlament europeu o de la Comissió Europea. L'any 2003, la Comissió va lliurar aquest document marc al consell i al parlament, que especifica com es pot invocar l'article 7 i en quins casos es pot demanar la intervenció de la Unió en un estat membre. El document aclareix que es pot fer en qualsevol cas i supòsit, no únicament en àmbits que regulen les institucions europees. El text afirma rotundament que si els drets democràtics perillessin en una àrea de jurisdicció estrictament estatal –la constitució pròpia en fóra el cas paradigmàtic–, la Unió Europea tindria l'obligació d'intervenir-hi. També queda clar que ni tan sols no és necessari que hi hagi una actuació de l'estat concernit, sinó que la Unió pot actuar fins i tot si considera que hi ha una amenaça important.

Response: Una Iniciativa Ciutadana Europea perquè s'apliqui l'article 7 del Tractat de Lisboa a Espanya.


Instruction: Què ha donat a conèixer Vox?

Context: El partit d'extrema dreta Vox ha fet saber al PP i Cs les seves exigències per a donar suport al pacte de govern i la investidura de Juanma Moreno com a nou president d'Andalusia. A més de derogar la llei de violència de gènere, la llei de memòria històrica i la llei que regula els drets del col·lectiu LGTBI, Vox exigeix que s'expulsi 52.000 immigrants ‘il·legals'. Ho detalla en un document que el partit ha fet públic per a negociar amb el PP i Cs. A més, reclamen una declaració institucional de Moreno –si arribés a ser el nou president d'Andalusia– oposant-se al ‘discurs d'odi i exclusió' de líders polítics i mitjans de comunicació contra Vox. També volen suprimir les subvencions a les associacions i ONG ‘ideològiques', i esmenten el feminisme, el progressisme, el conservadorisme i el liberalisme. El PP s'ha afanyat a respondre a les propostes de Vox i les ha titllades de ‘inacceptables'. Segons la direcció, alguns punts són una ‘autèntica bestiesa'. I afegeixen: ‘Amb aquest document Vox demostra que no vol cap acord. Si no canvia de posició, Vox desaprofitarà una oportunitat històrica perquè hi hagi un canvi a Andalusia després de gairebé quaranta anys de socialisme.' Les exigències de Vox posen el PP i Cs contra les cordes a Andalusia i podrien fer que calgués repetir les eleccions. Fins ara, Cs s'ha esforçat per a no aparèixer a la fotografia amb Vox i el PP i també ha criticat les posicions dels ultres en algunes matèries. El PP s'havia mostrat més prudent, però les exigències d'aquest document entrebanquen més el pacte. El document de Vox El text inclou dinou punts, entre els quals també hi ha una demanda per a aplicar retallades fortes a la radiotelevisió andalusa. Concretament, demanen una retallada del 50% del cost, l'eliminació de tres dels quatre canals i la supressió del Consell Audiovisual d'Andalusia. Per una altra banda, reclamen que el Dia d'Andalusia passi del 28 de febrer al 2 de gener, en commemoració de la ‘culminació de la reconquesta', una llei de protecció de la tauromàquia i la reducció del 75% de les subvencions a partits polítics, sindicats i patronals. Vox també demana que se suprimeixin les competències autonòmiques en educació, sanitat, justícia i ‘ordre públic'. A més, vol un pla ‘per evitar la discriminació dels andalusos que viuen en unes altres regions d'Espanya'. Segons Vox, han de rebre ‘assistència legal i econòmica' perquè ‘no es trobin obligats a escolaritzar els seus fills en una llengua regional' i assistència de la Junta ‘perquè no rebin discriminacions laborals ni de cap mena per raó de l'origen i la llengua'.

Response: Les seves exigències per a donar suport al pacte de govern i la investidura de Juanma Moreno com a nou president d'Andalusia.


Instruction: Qui va ser Agis III?

Context:
Agis III (Ἄγις) fou el vintè rei de la línia Euripòntida d'Esparta.
Era el fill gran d'Arquidam III, i va tenir un regnat breu entre el 338 aC i el 331 aC. Va succeir al seu pare, mort a la batalla de Mandúria (Magna Grècia) el 338 aC. Aquell any Esparta va perdre part del seu territori després de la victòria macedònia a Queronea i com a estat va perdre importància. Agis III però no va acceptar de bon grat l'hegemonia macedònica, i quan es va iniciar la guerra contra Pèrsia va començar a conspirar.
El 333 aC el rei, amb un petit trirrem, es va acostar als comandants perses de l'Egeu, Farnabazos i Autofradates per demanar diners per portar a terme atacs contra Alexandre el Gran a Grècia, però només va rebre 30 talents i 10 trirrems i al rebre les notícies de la batalla d'Issos va haver de cancel·lar els seus plans. Va enviar els 10 trirrems al seu germà Agesilau amb instruccions de què marxés amb ells a Creta per assegurar els interessos espartans a l'illa, i sembla que Agesilau el va obeir i va reeixir en la comanda.
El 331 aC els estats grecs es van aliar contra Macedònia. Esparta, Èlide, Acaia i part de l'Arcàdia van formar una aliança a la qual Argos, Messènia i Megalòpolis van rebutjar ingressar. Al conèixer el desastre de Zopirion i la revolta que havia esclatat a Tràcia (331 aC), els aliats van iniciar la guerra, i Agis III va rebre el comandament de l'exèrcit aliat format per l'exèrcit lacedemoni i un cos de vuit mil grecs mercenaris que havien estat a la batalla d'Issos. Agis va derrotar els macedonis dirigits per Corragos. Llavors altres ciutats de Grècia es van unir als aliats grecs, i van assetjar Megalòpolis. Antípater va anar en ajut de la ciutat i prop de la mateixa es va lliurar una batalla en la qual Agis en va sortir derrotat i mort a una data que Apià, Diodor de Sicília i alguns altres situen entre setembre i octubre del 331 aC, però que d'altres autors ajornen fins a la primavera del 330 aC. El va succeir el seu germà Eudàmides I.

Viccionari

Response: El vintè rei de la línia Euripòntida d'Esparta.


Instruction: A quina cultura pertany Dió?

Context:
Dió (en grec antic Δίων) va ser segons la mitologia grega, un rei de Lacònia casat amb Amfítea, filla de Prònax. Va tenir tres filles, Orfe, Lico i Cària.
Amfítea havia acollit Apol·lo amb grans honors quan el déu estava viatjant per Lacònia. Apol·lo, agraït, va recompensar les seves filles amb el do de la profecia, amb la condició que elles no traïssin mai els déus i que no volguessin conèixer mai allò que no les importava. Però un dia va arribar Dionís com a hoste de Dió i es va enamorar de Cària. Ella li va correspondre. Quan Dionís va acabar el seu viatge pel món, va tornar a casa de Dió per veure la jove. Les seves germanes el van espiar, volent descobrir els afers del déu. Apol·lo i Dionís les van advertir que allò estava prohibit, i les van transformar en roques. Només Cària va ser preservada, i va convertir-se en un noguer.

Response: A la grega.


Instruction: Qui és Arnaldo Otegi?

Context: El coordinador general d'EH Bildu, Arnaldo Otegi, proposa que per a les eleccions espanyoles del 28 d'abril es formi un ‘bloc històric entre totes les nacions i pobles de l'estat', integrat per forces republicanes, progressistes i sobiranistes. La defensa del dret d'autodeterminació, un full de ruta per al ‘retorn a casa de presos i exiliats, i el compromís en la defensa de polítiques que planti cara al neoliberalisme' haurien de conformar els eixos d'un programa comú. En un article publicat al seu bloc, Otegi diu que per a EH Bildu l'anunci d'un avançament electoral no ha estat cap sorpresa. La convocatòria a les urnes –diu– no ha de ser analitzada sense prendre en consideració ‘la greu crisi de règim' que travessa l'estat espanyol. ‘S'hi viu una conjuntura històrica caracteritzada pel desemmascarament feixista, la paràlisi i la caiguda del règim del 78', afegeix. Per ell, la crisi estructural té l'origen en diversos factors, com ara la crisi econòmica i la situació catalana. ‘La crisi econòmica i financera va deixar en evidència l'extrema feblesa de l'economia i del teixit productiu de l'estat, que no disposa d'un sistema productiu ni d'un teixit econòmic competitiu.' D'una altra banda, diu: ‘El procés democràtic de construcció de la república catalana o la persistència de majories sobiranistes a Euskal Herria, han fet saltar totes les costures del model territorial dissenyat l'any 1978. L'estat ha renunciat a la persuasió democràtica i no disposa d'oferta política per a resoldre de manera democràtica les aspiracions nacionals de catalans, bascs, gallecs, canaris…' Otegi considera que n'és la millor mostra el judici contra el procés, on prenen cos les tesis més reaccionàries i més autoritàries dins les elits econòmiques i polítiques espanyoles, que a parer seu han decidit d'activar una contrareforma autoritària en resposta a aquesta greu crisi de règim. ‘Parlem d'un bloc reaccionari que va de la monarquia de Felipe VI fins a l'Íbex 35, passant per la casta judicial i els sectors instal·lats en els aparells d'estat. El braç polític d'aquest bloc reaccionari i autoritari és compost per PP, Ciutadans i Vox.‘ I remarca: ‘L'escenari de suma d'aquest bloc en termes electorals ens situaria en una conjuntura que podríem considerar d'autèntica urgència nacional.' Enfront d'aquest bloc reaccionari, Otegi creu que el PSOE ni pot ni vol afrontar una veritable democratització de l'estat espanyol, i l'acusa de ser còmplice de l'aplicació de l'article 155 a Catalunya. Aleshores formula la proposta: ‘La suma de forces electoral i política de tots els sobiranistes, republicans i progressistes és l'única garantia per a frenar la dreta reaccionària i per a condicionar l'acció de govern en la direcció d'una necessària democratització de l'estat.' Després de destacar que EH Bildu ha estat capaç de conformar una candidatura amb ERC, BNG i formacions canàries, asturianes i aragoneses per a les eleccions europees, diu que ara cal fer el mateix exercici de suma per a les eleccions al congrés i al senat espanyols. ‘Per a EH Bildu, la suma de totes les forces republicanes, progressistes i sobiranistes en el context de les eleccions i el compromís en la defensa d'un programa polític de mínims és l'única garantia per a plantar cara en aquesta conjuntura històrica a l'autoritarisme i a la falta d'una democràcia de qualitat per als nostres pobles', rebla.

Response: El coordinador general d'EH Bildu.


Instruction: Quina època s’apropa a la història?

Context:
S'acostava el temps de collir les tardanies, i el cel semblava girar-s'hi en contra. Tot el poble clamava demanant aigua, i l'aigua no venia.
Les pobres plantes, mig mortes de set, es retorcien amb aire tràgic; la terra, resseca, es clivellava tota; els arbres, marcits per l'eixut, mostraven les copes esgrogueides, i a cada ratxada de vent es trobaven despullats d'un nou ardat de fulles.
-Aigua, Senyor!- sospiraven, guaitant al cel, els pagesos.
-Aigua, Senyor!- repetien les dones, eixint adalerades, al pas de les portes, per escorcollar d'ample a ample la volta immensa i llisa.
-Aigua!… volem aigua!… ¡Necessitem aigua!- semblaven dir els pàmpols recoquillats, i els esparcets i els blats de moro i les trumfes.
I l'aigua no es presentava; i fins en Biel, que en tenia per a l'hort tanta com li'n feia menester, començava a témer que el pou desdigués, i a perdre l'esperança que els camps arribessin a bé.
Per això, en veure com anava creixent de dia en dia la torratxa que havia de ser coronada pel molí de vent i que assenyalaria la data del seu matrimoni amb la Malena, semblava que se la begués amb la mirada, glatint com un infant que espera veure llesta una joguina.
Aquell molí era per a ell una esperança. El dia que fos acabat, les terres doblarien de preu. Pas poc!… Aleshores sí que s'acabarien les angúnies; perquè, encara que les terres de sequer patissin, sempre tindria l'esperança de salvar una bona part de la collita.
En canvi, ara, havia de resignar-se a perdre'n un galan xic, si  Déu no enviava aviat, ben aviat, l'aigua que mancava.

Cada matí en llevar-se, i cada vespre abans d'adormir-se, en endreçar al cel les seves pregàries pel descans dels que l'havien dut al món, es recordava també dels que havien de venir, i demanava aquella aigua que havia d'acostar la data de llur vinguda. Perquè, si els camps es perdien, ¿qui era que s'atrevia a carregar-se la creu, anant de cara a un hivern de fam?… Pas ell!

Response: La de collir les tardanies.


Instruction: Què va ser Olbia?

Context:
Olbia (llatí), Óλβια en grec antic, О́львія (ucraïnès) - fou una ciutat grega d'Escítia, que Plini el Vell diu que inicialment es deia Olbiopolis i Milftopolis i que també era anomenada Boristenes pel nom del principal riu d'Escítia (Dnièper) i pel poble dels boristenites (borysthenitae). Hi van néixer Posidoni, un historiador i sofista, i Esfer, un estoic deixeble de Zenó de Cítion.
La ciutat era a la vora dreta de l'Hipanis (Hypanis, modern Buh Meridional), al líman del Buh meridional, just on es converteix en el líman del Dnièper-Buh. Les seves ruïnes es troben a l'espai natural de Sto Mohyl (Сто Могил, '100 tombes'), al municipi de Parutyne (Парутине), a uns 20 km de Mikolàiv, a l'óblast homònim, Ucraïna. A la rodalia de la ciutat, vivien les tribus dels cal·lipides (callipidae) i alazons (alazones).
Fou fundada pels milesis el 655 aC. Heròdot la va visitar. La ciutat estava normalment subjecta a prínceps escites, però tenia un govern intern modelat sobre les institucions jòniques. Una inscripció datada vers el 218/201 aC esmenta els gàlates i sciris com els pitjors enemics de la ciutat. El 58 aC, Burebista va assetjar i finalment destruir l'antiga colònia grega, però fou reconstruïda. Antoní Pius va ajudar a la ciutat contra els tauroscites. Fou altre cop destruïda en la invasió dels gots del 250 i ja no es va refer.

Response: Una ciutat grega d'Escítia.


Instruction: Com es va reverenciar Sant Honorat de Tolosa?

Context:
Sant Honorat de Tolosa (Navarra?, s. III - Tolosa de Llenguadoc, segona meitat del s. III) va ser venerat, des del 1265, com el segon bisbe de Tolosa de Llenguadoc, successor de Sant Sadurní i com a sant per l'Església catòlica. En realitat, mai no va existir i és el producte d'una llegenda pietosa.
Se'n conserven poques notícies, entre les quals que va ser el segon bisbe de Tolosa. Hauria estat convertit al cristianisme per Sadurní de Tolosa. La llegenda diu que va instruir i consagrar bisbe Fermí de Pamplona, quan, convertit, va arribar a Tolosa. Altres llegendes el fan originari de Navarra, on Sadurní l'hauria convertit.
El seu culte començà cap al 1256, quan el 3 d'octubre se'n trobaren les restes a la Basílica de Sant Sadurní de Tolosa. A la cripta de la basílica hi ha un sarcòfag la coberta del qual porta gravada la inscripció, en lletres gòtiques: S(ANCT)VS HONORAT[VS]. La seva festivitat litúrgica és el 22 de desembre.
El seu nom, al·legòric, apareix a la llegenda de Sant Fermí d'Amiens, qualificada com una de les "peces més fabuloses" de l'hagiografia medieval i a les actes de martiri de Sant Sadurní, també tardanes i inversemblants. Comença a aparèixer als episcopologis el 1296 i al breviari, amb festivitat litúrgica, el 1404. Duchesne, però, el descarta en 1907 com a figura apòcrifa i llegendària.
En 1938 va ser eliminat del calendari litúrgic de Tolosa després de consultar-ho amb la Santa Seu, que el 5 de gener de 1939 va decretar-ne la supressió. Baccrabère i Magnou-Nortier o P. Cabau ja no l'inclouen a les seves llistes de bisbes de 1983 i 1999, respectivament.

Response: Com el segon bisbe de Tolosa de Llenguadoc, successor de Sant Sadurní i com a sant per l'Església catòlica.


Instruction: Com va esguardar el noi a la noia?

Context:
La mirà, fosc, amenaçdor, amb una mirada tota nova: una mirada imperativa de mascle agullonat.
Tu, al Ximitu?…Tu?…¡Digues-li que s'acosti!… Ni per ell ni per cap…¡Tu has d'ésser la meva dona!-I l'abraçada, viril, sencera, protectora, amb què va enllaçar-la, tingué l'aire resolut i solemne d'una presa de possessió.
Aquell dia van donar-se compte clar de que s'estimaven i de que quedaven promesos. En una de les converses futures, l'hereu marcà el límit del prometatge. -L'any vinent començo la carrera; quan l'acabi, ens casarem.
Però un dia Donya Mència, del balcó del menjador, veié que el Pasqualet i la Nieves es despedíen donant-se les mans; frunzí les celles i cridà el seu fill. Quan el tingué en sa presència, murmurà severament. -He vist que donaves orga a la Nieves del Carolí, tractant-la com si fos una senyora… Fas mal fet: deixa-la estar, que ara no és pas una canalla; i aquestes mossetes, quan les hi diuen que són bufones, de seguida els pugen els fums al cap, i Déu sap el que maginen. El teu pare mai s'hi ha franquejat, amb les obreres de la fàbrica: per aixo té el majordom… Ell, «bon dia» i «bones tardes» i prou… Tu has de fer el mateix…
Per sa banda, la Trinitat no trigà a dir a sa filla: -Mira, Nievas, te tinc d'asvertí que no vagis sempre amb el senyoret, com quan jugaveu a fet. Ja sé que tu ets un angelet de retaule, que no peques en mal, però els bordegassots la saben molt llarga, i la gent qui sap el que se'n pensaria, de tot això, més endavant: potser encar diria que te donem corda per les nostres conveniències, ¡Déu me perdò! Que la noia que es fa amb els que no són del seu braç, va a risc d'arreplegar una mala anomenada, i ¡ai del teu pare si mai li feien cap retret!…
El primer verí havia babejat en sos cors, i la necessitat de dissimular, a l'amargar-los-hi la joia pregona de la revelaciò, no féu altre que unir-los més estretament; i els juraments de mútua fidelitat reblaren la cadena forjada per la naturalesa.
El rotlle de festejadors creixia sempre entorn de la Nieves, i, cada volta que tornava de Barcelona el seu enamorat, n'hi trobava algun de nou; Això l'enferestia extraordinariament: tant més quan no podia revenjar-se ni esbravar-se d'altra manera que turmentant-la an ella. Però la filla del Carolí era duna seriesa perfecta.

Response: Fosc, amenaçdor, amb una mirada tota nova: una mirada imperativa de mascle agullonat.


Instruction: Sobre què dubta la primera persona que parla?

Context:
-¡Qui diria que aquest noi sigui fill d'aquella dona tan mala sombra que ha sortit primer!
-Fill seu?- va fer En Martí amb curiositat.
-¡Sí, és un bon fill que no vol treballar si no contracten la seva mare!
-I el seu pare?
-Oh! Qui sap on para! ¡Va abandonar-los i la misèria se'ls menjava! Jo els conec. Veu? ¡Aquest pobre xicot ja ha estat dues vegades a l'hospital!
-Per què?
-Home de caigudes! ¡No sempre surt bé això de fer salts!

Response: Que aquest noi sigui fill d'aquella dona.


Instruction: Què era Pteleon?

Context:
Pteleon (en llatí Pteleum, en grec antic Πτελεόν) era una ciutat de Tessàlia al sud-oest de la Ftiotis prop de l'entrada del Sinus Pagasaeus, i entre Antron i Halos, i segons Artemidor d'Efes es trobava a 110 estadis d'aquesta última ciutat. Homer diu que estava governada per Protesilau, a qui pertanyia també la ciutat d'Antron. Menciona la ciutat de Pteleon al "Catàleg de les naus" a la Ilíada.
L'any 192 aC Antíoc III el gran va desembarcar a Pteleon per continuar la guerra contra els romans a Grècia, que va acabar en desastre per a ell, segons Titus Livi. El 171 aC la ciutat va ser destruïda pel cònsol Publi Licini Cras quan els habitants ja l'havien abandonada. No es devia recuperar d'aquesta destrucció i Plini el Vell diu que era un bosc (nemus Pteleon) al seu temps.
A l'edat mitjana tornava a existir amb el nom de Ftelio i quan els catalans van ocupar Neopàtria el 1319, els habitants, amb l'aprovació de l'Imperi Romà d'Orient, van cridar als venecians que la van ocupar i va restar en poder de Venècia del 1323 al 1470. Quan els venecians van perdre Eubea (Negroponte) davant els turcs, aquests van desembarcar a Ftelio i la van ocupar, deportant a la població cap a Constantinoble, per repoblar aquesta capital.
Correspon a la moderna vila de Pteleó o Ftelió o Pteleos. Prop hi ha la runes del castell de l'edat mitjana anomenat ara Vell Ftelió.

Response: Era una ciutat de Tessàlia al sud-oest de la Ftiotis prop de l'entrada del Sinus Pagasaeus i entre Antron i Halos.


Instruction: Qui és Carme Vidal i Huguet?

Context:
Carme Vidal i Huguet (Torregrossa, el Pla d'Urgell, 1965) és una filòloga i política catalana. Llicenciada en filologia catalana i en filologia germànica. Ha fet un màster en llenguatge i teoria de la comunicació a la Universitat de Bolonya i un postgrau en tècniques i mitjans de comunicació a la Universitat de Lleida. També ha fet un màster en sintaxi del discurs a la Rupercht Karl Universität Heidelberg. Ha estat cap del Servei Editorial de la Fundació Pública Institut d'Estudis Ilerdencs de la Diputació de Lleida (1988-2000), del quan en fou directora del 2000 al 2006. Col·labora setmanalment al diari Segre i ocasionalment al setmanari El Temps. També ha estat col·laboradora setmanal del diari La Mañana (1999-2006). Participa en tertúlies radiofòniques i televisives.
Ha estat prologuista del llibre de poesia Molinet de vent, de Josep Borrell, i del Catàleg de poesia visual Guillem Viladot; curadora del volum I Congrés de Centres d'Estudis de Parla Catalana, i traductora de la ponència «Etnoregionalisme i Estat nacional», de Peter Waldmann, inclosa dins el volum Sobre el nacionalisme. Ha estat membre del jurat del premi de poesia Maria Mercè Marçal i del premi de novel·la breu Ciutat de Mollerussa.
Membre de la Convenció Catalana per al Debat sobre el Futur de la Unió Europea per a la redacció de les propostes per a la Nova Europa, ha estat presidenta de la Coordinadora de Centres d'Estudis de Parla Catalana (2000-2003) i de la Comissió de la Dignitat per al retorn de la documentació confiscada per la dictadura franquista, i presidenta de la Taula de suport de les Terres de Lleida. És membre de la Fundació Privada Guillem Viladot, de l'Espai Guinovart, de l'Associació per a les Noves Bases de Manresa, d'Òmnium Cultural, de l'Ateneu Popular de Ponent de Lleida i de l'Associació d'Espectadors de les Terres de Lleida.
Militant de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) des del 1988, és vicesecretària general de Benestar, Identitat i Cultura de CDC i membre del Comitè Executiu Nacional de CDC, del Comitè Executiu Nacional de Convergència i Unió (CiU), del Comitè Executiu de CDC de la Federació de Lleida i del Comitè Local de CDC de Torregrossa. Diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2006.
A principis de 2011 va ser nomenada delegada de Cultura de la Generalitat a la demarcació de Lleida, càrrec del qual fou destituïda el 28 de juny de 2012.

Response: Una filòloga i política catalana.


Instruction: Què és Higiea?

Context:
(10) Higiea és el quart major asteroide del cinturó d'asteroides, amb un diàmetre de 407 km. La seva superfície de color fosc fa que se'l vegi més tènue del que correspondria a la seva grandària.
Està compost d'un material carbonatat primitiu similar al dels meteorits condrites.
És el major membre de la família Higiea.
Va ser descobert per l'astrònom italià Annibale de Gasparis el 12 d'abril de 1849 des de Nàpols. Va ser el seu primer asteroide descobert. M. Capocci, director de l'Observatori Astronòmic de Caponimonte  de Nàpols, va anomenar a aquest asteroide Higiea per la deessa grega de la salut, filla d'Esculapi.
El telescopi espacial Hubble va ser capaç de determinar que tenia forma esfèrica.
Fins ara s'han observat 5 ocultacions estel·lars per Higiea.
Viccionari

Response: El quart major asteroide del cinturó d'asteroides.


Instruction: Qui va ser Corint?

Context:
Segons la mitologia grega, Corint (en grec antic Κόρινθος) va ser un heroi, epònim de la ciutat de Corint, que era considerat pels corintis com un fill de Zeus. Però la resta dels grecs es burlava d'aquesta pretensió, i la frase "Corint, fill de Zeus" s'havia convertit en una expressió proverbial per indicar alguna cosa que es repetia molt i es feia monòtona.
En realitat es deia que era fill de Marató. Va fugir a l'Àtica amb el seu pare quan aquest es va veure obligat a abandonar Sició a causa de la violència d'Epopeu. Amb la mort d'Epopeu tots dos van tornar a Corint. Quan va morir Marató, Corint pujà al tron de la ciutat. Va morir sense fills, i els corintis van cridar Medea, que sembla que tenia drets de successió al tron, però van acabar fent-la fora de la ciutat.
Una tradició deia que a l'heroi Corint l'havia assassinat algun dels seus súbdits. La seva mort la va venjar Sísif, que el va succeir en el tron.

Response: Un heroi.


Instruction: Qui és Eulàlia Ramon Estrach?

Context:
Eulàlia Ramon Estrach (Barcelona, 21 de novembre de 1959) és una actriu catalana, coneguda per L'amor és estrany (1988), La Mirandolina (1990) i Byron.
Nascuda a Barcelona, l'actriu Eulàlia Ramon s'inicia professionalment com a actriu el 1983, debutant al cinema amb la pel·lícula “Últimas tardes con Teresa” de Gonzalo Herralde. A partir d'aquí comença a treballar amb directors de la talla de Vicente Aranda a “Fanny Pelopaja”, Manuel Iborra a “Caín”, Fernando Fernán-Gómez a “El mar y el tiempo” (Premi Especial del Jurat al Festival de Sant Sebastián) i “Fuera de Juego”, Antonio del Real a “El río que nos lleva”. També amb Montxo Armendáriz, a “Las cartas de Alou” (Concha d'Or al Festival de Sant Sebastià i amb gran repercussió a nivell internacional), amb Marc Recha a “Les mans buidas” i Petit Indi” (ambdues seleccionades a diversos festivals: Cannes, Lorcano..etc). Va treballar també amb Inmanol Uribe a “El rey pasmado”, amb Pilar Miró a “El pájaro de la felicidad”, i amb Carlos Saura a “Dispara!”, “Pajarico”, “Goya a Bordeus” i “El septimo dia” .
A la televisió comença el 1985 fent col·laboracions per a la televisió autonòmica catalana. Roda a Espanya una minisèrie de prestigi de la cadena nord-americana ABC “Harem”, dirigida per Billy Hale. Treballa després en sèries de TVE com “Escalera interior-Escalera exterior”, “Clase media” o “Las aventuras de Pepe Carvalho”, dirigida aquesta última per Adolfo Aristarán. Col·labora també en un capítol de la sèrie “La mujer de tu vida”, produïda per Fernando Trueba, i que dirigeix Emilio Martínez-Lázaro. Participa també al programa de TVE “A media voz”, un espai amb música en directe i esquetxos que compartia amb Óscar Ladoire (director del projecte) i el Gran Wyoming. El següent per a l'actriu és finalitzar per a TVE el rodatge de la sèrie d'ambient yuppie “Para Elisa”. El 1994 comença el rodatge de la sèrie “Truhanes” per a Telecinco.” El 2001 protagonitza també la minisèrie ambientada a la Guerra Civil “Des del balcó”, basada en tres novel·les de Montserrat Roig i dirigida per Jesús Garay per a TV3. Un altre projecte que realitza és una tv movie titulada “Fragments”, dirigida per Judith Colell i produïda per a TV3 i el 2005 roda un episodi de les noves “Historias para no dormir” dirigit per Álex de la Iglesia. Els seus començaments a Teatre van ser performances a Barcelona i és el 1991 quan comença a formar part de la Companyia Nacional de Teatre Clàssic. Protagonitza “La verdad sospechosa”, èxit de taquilla i crítica d'aquell any, de Juan Ruiz de Alarcón i sota la direcció de Pilar Miró, i protagonitza també el muntatge teatral “Tres actos desafiantes”, amb textos de Woody Allen i David Mamet , sota la direcció de José Pascual.
En l'actualitat es troba embarcada en diversos projectes, entre els quals destaquen el seu debut en la direcció de cinema amb el curtmetratge Cuentas divinas, escrit per María Zaragoza.

Com a fotògrafa, ha col·laborat amb l'artista Xavier Mascaró, amb la pintora Pepa Poch i en la selecció d'obres per a la col·lecció Fotosaurios de Carlos Saura. La seva obra s'ha exposat a diversos centres d'exposicions i galeries, com ara el Centro Andaluz de fotografía d'Almeria, la Fundación Antonio Gala de Còrdova, la Casa del Cinema de Sant Petersburg, l'Institut Cervantes de Moscou, la Casa Zavala de Conca, la Spain Now de Londres o l'ambaixada d'Espanya a Abu Dhabi.
Direcció
Curtmetratges
Llargmetratges
Teatre
Televisió

Response: Una actriu catalana.


Instruction: Amb qui conversa la primera persona que parla?

Context:
-Víctor…
-Digui, tia, digui.
-Tu comprens, Víctor, que les nostres relacions han de ser molt curtes. Però… a casa meva… Jo no voldria que ningú pensés mal de nosaltres. Si tu no hi tinguessis inconvenient…
-Vol callar, tia Paulina! Em faig càrrec de la seva situació; i a l'hora que vulgui, a totes les hores que els sembli bé, ja sap que a casa meva…
-Gràcies, fill meu, gràcies. Ja ho he dit sempre, que eres un àngel.
-Per Déu, tia Paulina!…
-Sí, sí, Víctor: d'homes com tu no en corren.
Paulina Buxareu, amb els ulls vermells i amb la respiració afadigada, es despedí del seu nebot. En Víctor, quan es trobà sol, tancà la porta del despatx i va estirar-se en un sofà, com si estigués rendit per un esforç enorme.

Response: Amb en Víctor.


Instruction: Què era "olifant"?

Context:
Olifant (arcaisme per "elefant") era el nom que rebia a l'edat mitjana el corn de vori fet amb els ullals dels elefants. Un dels olifants més famosos era el del llegendari cavaller franc Rotllan, protagonista de La Cançó de Rotllan.
En aquesta cançó de gesta, Rotllan porta amb ell l'olifant a la rereguarda de l'exèrcit al servei de Carlemany. Quan són atacats a la batalla de Roncesvalls, el seu company Oliver li diu que el faci servir per demanar ajuda, però Rotllan s'hi nega fins que és massa tard. Quan es decideix a fer-lo sonar, la batalla gairebé està perduda. Llavors es disposa a destruir l'olifant, juntament amb la seva espasa Durandal, per a evitar que caiguin a mans dels enemics. Segons la versió noruega de la cançó, anomenada Karlamagnussaga, l'olifant de Rotllan seria la banya d'un unicorn caçat a l'Índia.
Un altre olifant famós fou el de Gastó IV, vescomte de Bearn, actualment conservat a la Seu de Saragossa, que segons sembla el va acompanyar en la conquesta de la ciutat aragonesa contra les tropes sarraïnes.
Viccionari

Response: El nom que rebia a l'edat mitjana el corn de vori fet amb els ullals dels elefants.


Instruction: Qui era Polixen segons la cultura grega?

Context:
Polixen (en grec antic Πολύξενος), va ser segons la mitologia grega, un dels nets d'Augias, per part del seu pare Agàstenes. Va ser rei de l'Èlide
Com a un dels pretendents d'Helena, va anar a la guerra de Troia, cap on va conduir una tropa d'epeus de l'Èlide, tal com diu el Catàleg de les naus a la Ilíada.
Quan va tornar de Troia, va tenir un fill, al que posà per nom Amfímac, en honor del seu company d'armes que havia caigut davant dels murs de Troia. Amfímac era el fill de Ctèat, un dels Moliònides.
A Elis s'ensenyava la tomba de Polixen. Es deia que, després de la matança dels pretendents, Odisseu l'havia anat a trobar i havia estat el seu hoste. Polixen, entre altres presents, li havia donat un crater on hi havia representada la història de Trofoni i d'Agamedes, que van voler robar els tresors d'Augias.
Un altre Polixen és fill de Jàson i de Medea.
Finalment hi ha un Polixen, rei de l'Èlida, on els tafis havien amagat els ramats robats a Electrió. Amfitrió els hi va rescatar.

Response: Un dels nets d'Augias.


Instruction: A què es refereix Seiryū?

Context:
Seiryū és el nom japonès amb què s'anomena un drac de color blau, en la mitologia japonesa, que forma part dels quatre monstres divins. Representa un dels punts cardinals, l'est. Simbolitza, també, l'element de l'aigua.
El seu origen prové d'un dels quatre símbols de les constel·lacions xineses. Els xinesos deien a Seiryū, el drac atzur o el drac atzur de l'est. A més de representar l'est, els xinesos també el relacionaven amb l'estació de la primavera. No se l'ha de confondre amb el drac groc que està associat a l'emperador de la Xina.
Al Japó, el drac blau és un dels quatre esperits guardians de les ciutats i es diu que protegeix la ciutat de Kioto sobre l'est. L'oest és protegit per Byakko, el nord per Genbu i el sud per Suzaku. A Kioto hi ha temples dedicats a cada un dels quatre esperits guardians. El temple de Kiyomizu representa el drac blau. Abans d'entrar al temple hi ha una estàtua del drac, la qual es diu que cal beure a mitjanit des de la font que hi ha a dins del complex temple. Llavors es reuneix en la cerimònia per adorar al drac de l'est. En 1983, la tomba de Kitora va ser trobada al poble d'Asuka. Els quatre guardians van ser pintats a les parets a les seves corresponents direccions junts a un sistema de constel·lacions al sostre. Aquest és un dels únics gravats dels quatre guardians.
Els tres altres animals que representen els altres tres elements, estacions de l'any i punts cardinals restants, cadascun d'un color característic, són:

Response: Al nom japonès amb què s'anomena un drac de color blau.


Instruction: Què ha pogut fer el protagonista amb les seves sortides pels Pirineus?

Context:
Les meves eixides per les valls pirenenques -i que n'he fet de camí sense més bagatge que un parell de mitjons (de primer els nets, després els usats) a la butxaca!- m'han permès de comprovar que la gent no s'hi caracteritza mai, cosa natural en gent que viu entaforada entre les penyes corrogudes pel gel, per un afany immoderat de dir les coses abans de pensar-les. La facilitat de la vida fa la paraula baldera: la retòrica ve dels panxuts. La gent esprimatxada, però de bella fibra; els que cullen l'ordi o el sègol a base de petar pedres; els homes de llavis minsos inventors de l'estalvi; la raça que quan va a trobar algú per quelcom realment important no diu el motiu de la visita sinó un cop pres el comiat i girada l'esquena; viu amarada de sospites, embolcallada de precaucions: escolten amb les orelles més dretes que no pas un conill, però saben mantenir una mirada més volgudament inexpressiva que no pas la d'un peix.
Però ningú no guanya els de Serrallobera, en totes les valls del Pireneu, com a refractaris a arriscar-se. Hi ha una llegenda segons la qual els fundadors de Serrallobera foren uns quants flastomadors medievals, sotmesos a la privació de llur llengua, segons el costum de l'època, del qual s'ha de reconèixer que tenia l'aventatge de tancar de cop. Però hom pot dir que els de Serrallobera uneixen a la inhibició oral de llurs possibles ancestres la malfiança que sol acompanyar la sordera, i el tacte untuós i ponderatiu de l'orb. Una reunió de serralloberins, difícilment pot arribar mai a ésser qualificada de sorollosa. Un de llurs hàbits consisteix en reduir les frases a una sola paraula, o, molt sovint, a un rondinament o bé un so onomatopeic. I aquella paraula la glopegen mentalment, per llarga estona, tant aquell que a l'últim es resol a dir-la com aquell altre que, amb prou meravella, la sent. Perquè els serralloberins, que quan alguna cosa els crida molt l'atenció, mig acluquen els ulls per a fixar-s'hi -d'incògnit, diríem -; ells, que quan se'ls escapa un corglassat somriure es ruboritzen, immediatament com a sorpresos en una orgia; ells, que quan els passa alguna gran calamitat es limiten a arronsar vagament només que una espatlla, en l'únic cas que expressen una sorpresa destriable, oberta, és quan senten que prop d'ells, hi parla un altre serralloberí. L'home més assenyalat i més serralloberí de tot Serrallobera és el Mutis, un conco que viu a tres hores del poble, enasprat en un quer de mala fesomia. El Mutis és l'home més caute, més retingut de tota la contrada: té un nas que sembla fet per garfir, un ulls que només deuen gosar il·luminar-se quan no hi ha ningú davant, uns llavis minsos, però enèrgics, que més aviat tenen tirada a una eina prensil que no pas a un instrument de confidència. Quan ell arriba a l'hostal on, a la claror tot just insinuada del llum de petroli que es perd entre el fum del tabac andorrà, es bescanvien somortes paraules distanciades -en la màxima expansió dels homes que beuen ollades de vi calent-, la salutació que li fan és de callar del tot. Ell ho entén que allò és un Déu us guard; i contesta urbanament a la seva manera, que consisteix em calar-se més endins la barretina.

Response: Comprovar que la gent no s'hi caracteritza mai.


Instruction: Qui és Maria Rosa Vives i Piqué?

Context:
Maria Rosa Vives i Piqué (Manresa, 1949), més coneguda com a Rosa Vives, és una artista contemporània catalana, historiadora de l'art, professora universitària i investigadora. És pintora i gravadora, i docent especialista en teoria, història i pràctica del gravat, temes en el qual també fa recerca. És la investigadora principal del grup Y+D (Mcyt i Feder) per a l'estudi de materials industrials actuals, no tòxics i reciclables en la realització de l'obra gràfica. Té una extensa bibliografia de publicacions.
Estudià pintura i gravat a la Universitat de Barcelona, des d'on es llicencià en Belles Arts, especialitat de Pintura i diploma de Gravat i Estampació (Facultat de Belles Arts, 1973) i en Història de l'Art (UB, Facultat de Geografia i Història, 1983). El 1985 obtingué el títol de Doctora en Belles Arts (UB), amb la tesi «Fortuny gravador, aportacions al coneixement de la seva obra». Va dur a terme la seva primera exposició individual a la Sala Maricel de Sitges el 1972, seguida d'una el 1980 a l'Espai 10 de la Fundació Joan Miró. En aquesta època, la seva pintura seguia els postulats de l'Escola de Nova York, amb treballs de gran format.
A part de la pintura i el gravat per si mateix, també ha il·lustrat un nombre de llibres d'artista, col·laborant amb autors com ara Michel Butor, Marc Alyn, José Milicua, Genís Cano i en particular Jordi Sarsanedas, de qui ha il·lustrat quatre llibres.
Té obra a diverses biblioteques i col·leccions d'institucions públiques i privades, com ara: la Biblioteca de Catalunya; Biblioteca Nacional d'Espanya (Madrid); Biblioteca Nacional de França (París); Gabinet d'arts gràfiques del Museu d'Art i d'Història de Ginebra; Museu d'Art de Nagasaki (Japó); Kungliga Konsthögskolan (KKH, Reial Acadèmia de Belles Arts) d'Estocolm (Suècia); Centre d'Art Santa Mònica, Biblioteca del Monestir de Montserrat; Col·lecció Gelonch Viladegut.
Des del 1975, és professora de Gravat i Estampació de la Facultat de Belles Arts, Universitat de Barcelona, primer com a catedràtica interina i a partir de 1987 com a catedràtica numerària de Pintura-Gravat. Actualment és catedràtica de Pintura i Gravat a la Facultat de Belles Arts de la Universitat de Barcelona.

Response: Una artista contemporània catalana, historiadora de l'art, professora universitària i investigadora.


Instruction: Qui és el primer ministre britànic?

Context: El primer ministre britànic, David Cameron, ha admès que va tenir accions d'una societat deslocalitzada, propietat del seu pare, al paradís fiscal de les Bahames, tal com va revelar la publicació dels ‘papers de Panamà'. The Guardian ha avançat que Cameron havia explicat en una entrevista a la cadena ITV que va tenir 30.000 lliures –43.000 euros– en accions de l'empresa Blairmore. Dimarts Cameron va dir que no tenia cap acció ni inversió en paradisos fiscals. Downing Street sempre ha qualificat aquest assumpte de ‘qüestió personal' i ha dit que era una ‘història molt vella'. A l'entrevista a ITV ha assenyalat que no tenia res a amagar i que va adquirir les accions de la societat del seu pare abans de ser primer ministre. ‘Vaig pagar els meus impostos pels dividends d'aquestes accions –ha afegit– i sempre he complert les meves obligacions fiscals al Regne Unit.' També ha recordat que el seu pare li va deixar en herència prop de 300.000 lliures, uns 370.000 euros. Uns diners que ja va fer públics quan tocava, però dels quals no pot assegurar l'origen. ‘Òbviament, no puc saber la font de cada petita quantitat de diners i el pare ja no és aquí perquè li ho pugui preguntar', ha subratllat. El pare, Ian Cameron, es va morir l'any 2010.

Response: David Cameron.


Instruction: Qui és Nisa?

Context:
Nisa és el nom de la nimfa que va tenir cura de Dionís a la cova de la muntanya mítica de Nisa, al costat de les seves germanes Ciseida, Èrato, Erifia, Bromia i Polimnia. Segons Diodor de Sicília, a la seva Bibliotheca Historica, era filla d'Aristeu.
Zeus, volent protegir al seu fill Dionís, concebut amb Sèmele, de les ires de la deessa Hera, el va encomanar a Hermes qui, al seu torn, el va confiar a les nimfes Nisíades, que tenien llar a la Muntanya Nisa. D'aquesta regió incerta també provenia Silè, que també va protegir Dionís, i que en fou el seu preceptor i, més tard, un lleial company.
En alguns relats, les Nisíades o nimfes de la muntanya Nisa, són confoses amb les Híades, o bé s'utilitza el terme (igual que també passa amb les denioinacions Atlántides o Dodónides) col·lectivament per a les Plèiades i les Híades, com a tutores del déu Dionís. Homer fa referència a aquestes nimfes en el seu himne XXVI, dedicat precisament a Dionís.
Durant el període hel·lenístic, a la deessa Nisa se la va personificar com la mainadera de Dionís, i es deia que fou enterrada a la localitat d'Escitópolis (Bet-Xean), a Palestina, que veu en Dionís el seu fundador.
Es pensa que moltes de les ciutats que porten el nom de Nisa o Nysa són en el seu honor, com per exemple podria ser la vila de Niça, a la Provença. També es va posar el seu nom a un asteroide: el (44) Nysa.
Més tard, el déu Zeus va transformar les nimfes en estels, com a agraïment, formant-ne una constel·lació.

Response: La nimfa que va tenir cura de Dionís a la cova de la muntanya mística de Nisa.