Instruction: Què va fer el xicot en sentir les paraules?

Context: I el xicot, quan sentí aquestes paraules, s'embolicà el coll amb una bufanda, s'enfonsà la gorra, i fugí cap a la porta sense dir res.,  Tot allò, a judici d'en Melrosada, era bastant especial. En Salvador Puntí, completament oblidat del seu amic, s'entretenia llegint les revelacions més importants que havien fet aquells dies els esperits, i que la mestressa tenia copiades a màquina.,  No tardà gaire a arribar una dama menuda, embolicada amb una manteleta de pells de conill i una mantellina tronada. Tenia el nas com un cigró, uns ulls petits i lluents, i un aspecte de mala persona.,  Aquella dona era una professional de l'espiritisme, i estava molt carregada d'orgues. Tots la saludaren amb respecte. La mestressa va dur-li una botella de vi i un vas; i, després de fer beguda, la dama de les pells de conill començà un discurs sense cap ni peus, amb una veueta de nas ensopidora. Deia un grapat d'heretgies imponderables i tothom assentia amb el cap sense entendre'n un borrall perquè aquella bona dona no sabia què s'empescava.,  Després del seu discurs preparatori vingué una oració per a il·luminar les ànimes i allunyar els mals esperits. La mestressa recomanà als presents que es concentressin, i tots acotaren el cap i es posaren la mà al front; i de seguida la dama del discurs inicià una mena d'atacs de nervis,i, sense gaire esforç, es trobà posseïda per l'esperit d'un carreter de Teruel completament poca solta. La mestressa i en Salvador Puntí tractaren de convèncer l'aragonès incorrecte, que se'n va anar aviat, després de fer constar els desigs que tenia de pegar a la seva dona.,  De l'altre cantó de la cambra s'oïren uns sospirs i uns bufecs, i ja n'hi va haver una altra de posseïda. Era una noia vinguda de la Barceloneta, molt blanca i rossa, amb la cara enfarinada i sense gens d'expressió. Duia un collaret de perles falses, i la pobreta feia un posat de passar molta gana. Es sentí trasbalsada per una ànima deshonesta, una mena de cortesana del carrer de Trentaclaus que deia veritables inconveniències. Costà moltes penes el posar-la a to; i, pronunciant les oracions reglamentàries, la varen fer fugir més que de pressa.

Response: S'embolicà el coll amb una bufanda, s'enfonsà la gorra.


Instruction: En quin any va néixer Montserrat Martín Moncusí?

Context: Montserrat Martín Moncusí (Montblanc, Conca de Barberà, 26 de juliol de 1966) és una arquera catalana.,  Nascuda en una família de Barberà de la Conca que, com tantes altres, els anys setanta deixà el poble per anar a treballar a Barcelona. El seu pare, ebenista de professió, fou president de la Federació Catalana de Tir amb Arc entre 1985 i 1993. De molt joveneta ella l'acompanyà a practicar el tir a les instal·lacions municipals del castell de Montjuïc, de la ciutat comtal. Ben aviat, la Montserrat avantatjaria son pare en el domini d'aquell esport fins a esdevenir-ne una gran especialista.,  Fou campiona d'Espanya infantil el 1980, i júnior els anys 1981, 1982 i 1983. Encara en la categoria junior, aconseguí el seu primer títol absolut a Castelldefels el 1983 en la modalitat \indoor\, i més endavant, quatre títols més d'Espanya en pista coberta, el 1984 a Madrid, el 1985 a Linares, el 1986 a Alcoi i el 1989 a Gijón. També aconseguí uns altres cinc títols a l'aire lliure, el 1985 a Osca, el 1986 Jerez de la Frontera, el 1987 a Alcalà d'Henares, el 1988 a Zamora i el 1990 a San Javier, Múrcia. Competí en els Jocs Olímpics d'estiu de 1984 a Los Angeles, en els Mundials de 1983 també a Los Angeles i de 1985 a Seül, en els campionats europeus a l'aire lliure de 1982 a Budapest, 1986 a Esmirna i 1990 a Barcelona. Així mateix, competí en el campionat europeu en pista coberta de 1983 a Falun, Suècia, i va formar part de la selecció espanyola a Munic el 1983, a Stuttgart el 1984, a Nuremberg el 1985 i a Hannover el 1986. Es va retirar el 1992, poc abans dels Jocs Olímpics. Casada i amb dos fills, formada com a delineant, va rebre la insígnia d'or i brillants de la Federació Espanyola de Tir amb Arc.

Response: En el 1966.


Instruction: Qui és la vicepresidenta del Govern espanyol?

Context: La vice-presidenta del govern espanyol, Carmen Calvo, ha assegurat que la figura del mitjancer només actuarà en la mesa de partits catalans. Un espai en el qual la Moncloa no participa, perquè, segons la vice-presidenta, el marc de trobada entre Catalunya i el govern espanyol és la comissió bilateral. Segons Calvo, el mitjancer ha de ser un home o una dona que conegui la complexitat de la realitat de Catalunya. Per això, ha dit que seria preferible que sigui un català. La Generalitat envia a la Moncloa una llista de noms de perfil internacional per a fer de mitjancer La proposta d'un mitjancer l'han plantejat la Generalitat i els partits independentistes, però no pas restringida en l'àmbit del parlament, sinó com un facilitador per al diàleg entre ambdós governs i dins d'una taula amb els partits espanyols. Tanmateix, Calvo ha reiterat que la figura del ‘relator' ha d'ajudar als partits catalans perquè aclareixin quina posició tenen en la situació política del Principat. Calvo ha assegurat que l'independentisme no té majoria social a Catalunya i per això creu necessari l'existència d'un espai de diàleg entre les formacions polítiques. ‘No necessitem un facilitador, ni un mitjancer, els partits espanyols ja discuteixen i parlen', ha assegurat en una conferència de premsa a la Moncloa. La vice-presidenta espanyola també ha criticat Ciutadans i el PP per com han participat en la radicalització i enquistament de la situació política. En aquest sentit, els ha instat de participar en l'espai de diàleg, on fins ara només han participat JXCat, ERC, PSC i els comuns

Response: Carmen Calvo.


Instruction: D’on és la Marta Palau?

Context: Marta Palau Bosch (Albesa, Noguera, 1934 - ) és una artista catalana nacionalitzada mexicana, exiliada del franquisme.,  Filla de pares exiliats durant el franquisme, va arribar a Mèxic el 1940 procedent de França. Va realitzar els seus estudis en l'Instituto Nacional de Bellas Artes (INBA) en la Ciutat de Mèxic, al centre La Esmeralda i va estudiar gravat a la Universitat Estatal de San Diego. Posteriorment va viatjar a Califòrnia i Barcelona per especialitzar-se en la tècnica del tapís. Va ser deixebla de Josep Grau-Garriga. Va exposar per primer cop al Jewish Community Center de San Diego i a la Galeria Juan Martín de Ciutat de Mèxic el 1962. De 1964 a 1977 ha exposat a diversos museus dels Estats Units, Puerto Rico i Mèxic.,  Addicionalment, ha fet incursions en la pintura, el gravat i la ceràmica. Per realitzar les seves obres utilitza elements de l'art natura, de l'arte povera, de l'expressionisme abstracte i de l'art popular. Algunes de les seves obres reflecteixen el seu interès per la pintura rupestre de la Baixa Califòrnia. En la tècnica dels tapissos utilitza fibres vegetals mexicanes, i paper amate per algunes de les seves pintures.,  De 1973 a 1976, fou coordinadora del Centro de Arte Moderno en la ciutat de Guadalajara, Jalisco. El 1976 va fer un collage sobre paper Sellos de la España sellada, que s'exposa a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic. En 1979, presentà un homenatge a Lázaro Cárdenas del Río, en Jiquilpan, com agraïment al treball realitzat pel president d'acollir refugiats del bàndol republicà a Mèxic després de la Guerra Civil espanyola. Ha presentat les seves exposicions en diverses parts de la república mexicana, incloent a la Sala Nacional del Palacio de Bellas Artes el 1985 titulada Mis caminos son terrestres. A principis de la dècada de 1980 va desenvolupar un taller experimental a l'Havana. En 2010, va ser guanyadora del Premi Nacional de Ciències i Arts a l'àrea de Belles arts. Viu a cavall de Tijuana i Mèxic DF.

Response: D'Albesa, Noguera.


Instruction: Qui és el protagonista?

Context: En Temme va romandre llarga estona dret sobre la roca, contemplant com s'allunyava el gussi amb la gentil Lilí esbalaïda, erta. Tan joiosa que havia comparegut mitja horeta abans, fresca i alegradora com l'àngel de Pasqua, i… té!… ¿embascada?… morta? Qui sap! Quan els esperits manquen, ningú pot assegurar si tornaran. No seria pas el primer cas de mort sobtada. ¡Era ben trist, allò! I ell, el xaval, ja s'ho havia temut, que una criatura tan noble i tan fina no resistiria sense trastorn la visió d'una bèstia tan llorda i esgarrifosa com una morena. S'ho havia temut i ho havia advertit. ¡Llàstima que no hagués insistit més en la seva advertència! N'estava ben apenat. Pobra dama! Ell no hauria pas volgut ésser-li ocasió de cap mal. Aquell vespre mateix aniria a preguntar d'ella i li regalaria aquells peixets que tant l'havien enamorada. Déu volgués que ja pogués trobar-la refeta i eixorivida.

Response: En Temme.


Instruction: Què fa el narrador?

Context: Aquí el narrador calla sospirant i tombant damunt del pit el cap pensatiu. Al mateix temps s'ou el cant llunyà d'un gall, com un gemec prolongat i misteriós. Tothom s'estremeix. El xaval del cove d'userda es gira pàl·lid i esverat. Li havia semblat sentir una alenada freda que li arrufava els cabells del clatell.,  Després d'una llarga pausa, el music torna a sospirar i exclama:,  -Món, món! arca de ximples! ¿Sabeu lo que suposà, la gent, quan en Refila contà lo que li havia passat? Doncs res: que la serena de la tardor li havia emmalaltit el seny i havia esflorat les roses. I els metges que el visitaren (perquè sempre més ha estat malalt, flac, abatut i descolorit) sabeu què digueren? Que sí, que s'havia tocat i que tot lo que explicava eren fantasies i desvaris.,  -I vós què en penseu?- li preguntà el xaval del cove d'userda, amb veu ansiosa i apagada.,  -Jo crec que en Refila és més savi que nosaltres i que tots els metges- respon el music sentenciosament.

Response: Calla sospirant.


Instruction: D’on és Gemma Marfany?

Context: Gemma Marfany i Nadal (Barcelona, 1963) és una científica catalana, doctora en biologia, especialitzada en genètica, branca dins la qual ha estudiat des de l'evolució molecular fins a l'anàlisi de les bases genètiques i moleculars de malalties humanes hereditàries. La seva trajectòria professional i acadèmica s'ha desenvolupat a Barcelona, Edimburg i Oxford. És catedràtica de Genètica a la Universitat de Barcelona i membre del consell d'estudis del Grau de Biologia. Va ser membre del consell directiu de la Sociedad Española de Genética (SEG). Va ser coordinadora del màster de Biologia del desenvolupament i Genètica de la UB,  Actualment investiga en malalties minoritàries que afecten a la retina, i lidera el grup de recerca al Centro de Investigaciones Biomédicas en Red de Enfermedades Raras (CIBERER) i dins l'Institut de Biomedicina de la Universitat de Barcelona (IBUB)-Institut de Recerca Sant Joan de Déu (IBUB-IRSJD). Ha publicat més de cent articles científics. dirigit nombroses tesis doctorals, treballs de màster i de final de grau. És cofundadora d'una empresa spin-off dedicada al diagnòstic genètic de malalties hereditàries de la visió, DBGen Ocular Genomics.,  Juntament amb les seves companyes i companys de grup, han identificat nous gens i mutacions que causen ceguesa hereditària, i generen models cel·lulars i animals modificats mitjançant edició genètica (CRISPR) per estudiar les bases moleculars de les malalties de la visió. Com a especialista en qüestions de bioètica en l'ús de l'ADN, és membre de l'Observatori de Bioètica i Dret (OBD). Va ser assessora externa de la Comisión Nacional para el uso forense del ADN, i ha ocupat el càrrec de secretària acadèmica de la Comissió de Bioètica de la Universitat de Barcelona (CBUB),  Compagina investigació i docència amb la divulgació científica. Publica periòdicament a la revista de difusió de la investigació Mètode, setmanalment articles a El Nacional.cat per apropar el coneixement científic a la ciutadania. A més a més, és autora de dos llibres de divulgació científica, un de genètica forense i un altre sobre l'envelliment.,  El 2019, Gemma Marfany i David Bueno van ser guardonats ex aequo amb la VI Distinció atorgada conjuntament pel Claustre de Doctors i pel Consell Social de la Universitat de Barcelona a les millors activitats de divulgació científica i humanística, merescuda per haver estat capaços de fer arribar el coneixement científic al conjunt de la societat. El 2021 ha estat nomenada Delegada del Rector per a la Divulgació Científica.

Response: De Barcelona.


Instruction: Què va explicar el protagonista al seu nebot?

Context: I amb quatre mots enterà a son nebot de lo que sabia i feia al cas, referent als projectes de reacció d'en Llissàs i alguns pocs veïns de bona voluntat, si bé manifestant ses desconfiances per lo acovardit que estava el país davant del desvergonyiment del Cerdà i els seus i en vista del desamparo de l'autoritat.,  -Però, digues-me- exclamà de sobte, mentres en Ramon feia els honors a un senzill esmorzar servit per la Feliça: -¿què és això que passa, que jo em torno boig per esbrinar-ho? Som vei i n'he vistes moltes, de coses; però no recordo haver vist mai tal desconeixement de tot principi d'autoritat. Aquí no hi ha fre ni llei, ni rei que governi ni papa que excomuniqui. ¿És que estem en els temps apocalíptiques de la fi del món?,  -Això és la Revolució, senyor oncle- contestà pausadament en Ramon, entre mossada i mossada. I mentres el pobre Rector, amb la cara entre les dues almostes, sospirava amargament, continuà ell amb la mateixa tranquil·litat:,  -Figuri's que lo que semblava una bassa d'oli no era més que un toll d'aigües mortes que s'anaven descomponent en pustema que, o anava al fons en forma de fang o surava per la superfície formant xapes de verdós llot. Per entre el fang i el llot hi creixien munió de plantes grasses, ufanosament nodrides de la porqueria de dalt i de baix. De sobte, ha vingut… això, la revolució, un rebull de gasos, com si diguéssim, que ha somogut brutalment les aigües. El fang ha pujat a dalt, i el llot rebolcat amb les plantes grasses, ha anat al fons. Ara tot put.,  Mossèn Joan alçà el cap d'entre les mans, com consternat per lo gràfic del símul, i exclamà:

Response: Lo que sabia i feia al cas, referent als projectes de reacció d'en Llissàs i alguns pocs veïns de bona voluntat.


Instruction: Qui és Jean-Claude Juncker?

Context: El president de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker, ha respost a les demandes dels diputats britànics advertint-los que la votació d'ahir a Westminster ‘no canvia les coses'. ‘L'acord de retirada del Brexit no es renegociarà', ha reblat Juncker després que la Cambra dels Comuns aprovés en una sèrie d'esmenes que May torni a Brussel·les a renegociar l'acord. Per al luxemburguès, la votació a Londres ha augmentat el risc d'una retirada ‘caòtica' però també s'ha mostrat convençut que es podrà assolir un acord amb el Regne Unit. ‘Sóc optimista per naturalesa', ha expressat durant una intervenció al Parlament Europeu abans de l'inici d'un debat sobre el Brexit. El president de la CE ha afirmat que seguirà escoltant la primera ministra britànica, Theresa May, però alhora ha carregat contra els diputats britànics. ‘Sabem que la Cambra dels Comuns està en contra de moltes coses però encara no sabem exactament a favor de què està', ha criticat qüestionant que els diputats britànics demanin que se substitueixi el pla de contingència per Irlanda del Nord, l'anomenat ‘backstop', per mesures alternatives. Juncker ha afirmat que té la impressió que des de Londres s'espera que els 26 estats membre – sense comptar el Regne Unit i Irlanda – abandoni en l'últim moment el ‘backstop'. ‘Això no serà així, la frontera d'Irlanda és la frontera de la UE i per això és una de les nostres prioritats', ha defensat. Davant la situació actual, el cap de l'executiu comunitari ha assenyalat que és ‘més important que mai' que la UE ‘mantingui la calma i segueixi unida i determinada'. Al seu torn, el negociador de la UE pel Brexit, Michel Barnier, ha deixat clar que el ‘backstop' forma part de l'acord de retirada i que Brussel·les no el reobrirà. En una línia similar a Juncker, Barnier ha criticat que el parlament britànic no hagi definit quines serien les mesures alternatives per substituir el pla de contingència i ha defensat que aquest és ‘una solució realista' i el resultat d'una negociació amb Londres. ‘Alhora la Cambra dels Comuns rebutja l'escenari d'un Brexit sense acord sense referir-se als mitjans per evitar aquest escenari', ha afegit Barnier, sobre una altra de les esmenes avalades a Westminster. ‘Aquesta és la situació que ens trobem avui', ha lamentat. Amb tot, el francès ha apuntat que els europeus seguiran disposats a ser ‘més ambiciosos' i ha reiterat altre cop la possibilitat de ‘reformula la intensitat' de la relació futura entre el Regne Unit i la UE, en especial pel que fa a l'economia, indicant la possibilitat de remodelar la declaració política sobre la relació futura

Response: El president de la Comissió Europea.


Instruction: A què es dedica Maria Eugènia Aubet?

Context: María Eugenia Aubet Semmler és arqueòloga i historiadora espanyola, catedràtica de Prehistòria de la Universitat Pompeu Fabra, directora del Laboratori d'Arqueologia. Especialitzada en l'Arqueologia fenici-púnica.,  María Eugenia Aubet Semmler és llicenciada en Filosofia i Lletres (Secció Historia Antiga: Prehistòria) per la Universitat de Barcelona, l'any 1969. Doctora en Història per la Universitat de Barcelona, l'any 1970. Les seves principals línies de recerca són l'Arqueologia fenici-púnica i la Protohistòria mediterrània. Ha realitzat estudis com a investigadora principal sobre la colonització fenícia en la badia de Màlaga i la seva hinterland finançada per la Direcció general de Béns Culturals de la Junta d'Andalusia, des de 1986 a 1992.,  Des de 1999 a 2001, va dirigir el projecte: Anàlisi de dos moments històrics diferents i diversos espais geogràfics mediterranis que han experimentat l'impacte d'una dominació colonial. Tots dos fenòmens colonials corresponen als dos períodes de major desequilibri social i econòmic de la història del Mediterrani: d'una banda l'època prerromana (colonitzacions fenícia i grega), quan les enormes distàncies socials i econòmiques existents entre tots dos extrems del Mediterrani van afavorir fenòmens colonials (societats \civilitzades\ versus pobles \bàrbars\), per un altre, les relacions entre Espanya i el nord d'Àfrica, que acaben amb el procés colonial del protectorat del Marroc durant els segles XIX i XX. Tenint com a col·laboradors a Lluís Riudor Gorgas, Ana Delgado Hervás, Víctor Farías Zurita, Antoni Luna Garcia, Núria Rovira Buendía i Francisco Jesús Núñez Calvo.,  Després de tres anys d'absència, el Laboratori d'Arqueologia de la UPF, dirigit per María Eugenia Aubet, va reprendre des del mes de maig de 2014 les seves tasques d'excavació a la mítica ciutat de Tir, en el sud del Líban. Seran els primers que han obtingut el permís de les autoritats libaneses per excavar a la zona del que era el centre de Tir, l'antiga illa i la part noble en la qual estaven situats els temples, palaus i mercats.,

Response: És arqueòloga i historiadora.


Instruction: On hi ha programada una xerrada avui?

Context: Cartell de luxe, intensitat argumental i pressions diplomàtiques. L'acte d'avui a la London School of Economics sobre l'independentisme català té tots els ingredients per a acabar essent una jornada interessant. La consellera exiliada Clara Ponsatí, el conseller Alfred Bosch i l'advocat escocès Aamer Anwar eren els primers convidats de l'acte ‘I ara què? El futur polític i judicial del moviment independentista català‘, que es farà avui de 19.30 a 21.00, hora catalana. Però pressions diplomàtiques espanyoles de darrer moment, la queixa de Luis Garicano i més professors espanyols van fer perillar l'acte. Al final es farà, però, això sí, la prestigiosa institució anglesa ha acabat acceptant també la presència d'un unionista. Serà José Ignacio Torreblanca, cap de l'Oficina Madrilenya del Consell Europeu, columnista del diari El Mundo, col·laborador de RNE i professor de la UNED. El cartell, de primer, havia de servir per a escoltar un diàleg entre independentistes sobre quin era el camí que havia de seguir el moviment d'ara endavant. Veurem com afecta la presència de Torreblanca en el debat, que serà presidit per un home sense pèls a la llengua, l'hispanista britànic Paul Preston, autor de llibres de referència com la biografia sobre Francisco Franco, o el monumental L'holocaust espanyol. En una entrevista recent, Preston es mostrava partidari de fer un referèndum d'independència a Catalunya. El programa de l'acte, que serà obert al públic, es presenta així: ‘Més d'un any després del referèndum d'autodeterminació, el moviment independentista català es troba en una cruïlla. Nou líders polítics són a la presó i s'enfronten a càrrecs de sedició i rebel·lió, i set més s'encaren a càrrecs similars en uns altres països. El testimoni de l'ex-ministra d'Educació, Clara Ponsatí, proporcionarà al públic una perspectiva única d'aquestes circumstàncies.

Response: A la London School of Economics.


Instruction: Què era Pel·la?

Context: Pel·la (llati i grec: Pella) fou una ciutat de Palestina, una de les ciutats de la Decàpolis a Perea, la ciutat més al nord de les deu d'aquest districte, i al nord-est del riu Jordà, a uns 12 km al sud de Beit She'an (Baysan). Actualment es diu Hirbat-Fahil. El nom que duia al segle xix, Al-Budshe, derivaria del seu nom tradicional.,  Fou un estat cananeu vassall d'Egipte i el seu nom llavors era Bihisi. El rei Ayyab hi és esmentat al segle xv aC i Mutbaal ben Labayu de Sequem a la meitat del segle xiv aC; a la meitat del segle xiii aC apareix sota el govern d'un personatge esmentat com Apiru-Anu.,  Una colònia macedònia s'hi va establir vers el 310 aC, i la va batejar Pel·la (Pella) en record de la ciutat macedònia del mateix nom ja sota Seleuc I Nicàtor. Antíoc III el Gran la va ocupar; més tard va formar una de les ciutats gregues de la Decàpolis (110 aC) però Alexandre Janeu la va destruir (vers 85 aC) perquè els seus habitants no acceptaven la religió jueva; anys després fou restaurada per Gneu Pompeu (63 aC) i fou incorporada a la Decàpolis. L'any 70, quan Jerusalem fou destruïda, els cristians de la ciutat es van refugiar a Pel·la. Després fou part de la província romana de la Palestina Secunda; vers el segle iii fou seu d'un bisbe.,  El desembre de 634 va ser escenari d'una gran batalla entre romans d'Orient i àrabs en què els romans d'Orient van trencar els dics de Baysan i van inundar la zona, però els àrabs van aconseguir passar i van ocupar la ciutat, que va passar llavors al califat dins la província d'al-Urdunn (Jordània), i s'anomenà Fahl i Fihl.,  Al segle ix la meitat de la població era encara d'origen grec. Al segle x es va despoblar.

Response: Una ciutat de Palestina i una de les ciutats de la Decàpolis a Perea.


Instruction: Quants homes van arribar de pressa a l'enterrament?

Context: Entraven tot just al poble els de l'enterro, quan els atraparen dos homes que venien corrent i amb el barret enfonsat fins a les orelles: l'un duia una tauleta amb el drap negre girat del revés, i l'altre, el vell, una aixada a la mà i un farcellet sota l'aixella. A dins del farcellet hi havia unes sabates noves i un mocador de pita.,  En aquell sot del cementiri quedava, colgat a l'esbojarrada per quatre grapats de terra humida, una caixa negra entrebadada, al fons de la qual hi havia el cos, ert i tot regirat per les sacsejades, d'una pobra difunta en soleta de mitja i res en el cap esperrucat i verdejant.,  La fàbrica d'en Banyoles se considerava com la més important de la comarca, i a l'hora de tancar era pròpiament una riuada de carn humana la que eixia de la immensa portalada, esbandint-se en braços i reguerons, per camins, prats i dreceres fins al poble veí i a les masies escampades dels voltants.,  La fàbrica estava solament a uns set minuts curts del poble, del que pot dir-se era la principal nodrissa, ja que se n'hi havia endut tots els braços útils, per guanyar-se en ella el salari més segura- ment i descansada que estovant terrossos; car l'agricultura, practicada com en temps dels romans i per pagesos pobres i endarrerits, era l'únic element de vida del país, llevat de la fàbrica.,  Aquesta sostenia a ses despeses, i per a servei dels obrers, metge, farmàcia (regentada per un practicant entès), casino i cooperativa, ben proveïda de tota mena d'articles. Per sa gran proximitat al poble, no s'havia fet la fàbrica nucli central de la colònia, i per això tots sos empleats, fora del sots-director o cap de quadres i el porter, en el poble residien; i, per no emmigranyar ni arruïnar el senyor Rector, se tenia generalment tancada la capella anexa al casal dels senyors; i, per no matar igualment de gana els mestres públics, els Banyoles havien construït i regalat al Municipi es- coles de planta i havien adjuntat als titulars, amb l'excusa d'alleugerir-los la feina, però en realitat per regir-los i ensinistrar-los més a la moderna, els professors que els havien semblat convenients.,  Prop de la fàbrica, doncs, no s'hi veien més edificis que la casa dels senyors, en comunicació directa amb aquella per un gran pati i algunes dependències secundàries (entre les quals sobresortia un grill important de la farmàcia del poble, on se feien les primeres cures en cas d'accident, el xalet del cap de quadres, isolat i a cosa d'un tret de fona, i la caseta del Carolí, un pagès que havia deixat l'arada i els bous per fer el negoci de compra i venda de fustes.,  El Carolí tenia mare, esposa i una nena. La mare curava de la casa; l'esposa, que havia sigut fabricanta i tenia tirada al seu ofici, anava a la fàbrica fins quan ja havia pogut estar-se'n; i la nena, així que sortí de costura i malgrat l'esperança d'ésser una bona pubilleta, la ficaren a la fàbrica, també.,  La caseta del Carolí, amb el seu hortet, estava situada a l'altra banda, tot just, de la gran horta dels senyors i separada d'ella per un estret corriol partioner. Així és que mare i filla, al plegar de la fàbrica, per tenir-ho més avinent, en comptes d'eixir per la portalada oficial, com l'allau dels treballadors, atravessaven el pati central, l'horta gran i pel portell forà entraven a l'hortet i a casa seva. Però s'esqueia sovint que, al passar pel pati, la mestressa, donya Mència, del balcó estant del menjador, cridava:

Response: Dos.


Instruction: Què és Metis?

Context: (9) Metis és un dels majors asteroides del cinturó d'asteroides. Està compost de silicats i metalls de níquel-ferro. Va ser descobert per Andrew Graham el 25 d'abril de 1848 des d'Irlanda, el seu únic descobriment d'un asteroide. Pren el seu nom de Metis, deessa grega de la saviesa i el pensament.,  Les dades de la seva corba de llum van fer suposar que podria tenir un satèl·lit. No obstant això, observacions subsegüents no ho van confirmar. Metis va ser observat amb el telescopi espacial Hubble el 1993. Fou possible determinar la forma irregular de l'asteroide, però no es va detectar cap satèl·lit.,  Metis ha estat observat ocultant una estrella no menys de 5 vegades.

Response: Un dels majors asteroides del cinturó d'asteroides.


Instruction: Què ha reafirmat l’audiència de Barcelona?

Context: L'audiència de Barcelona ha confirmat que hi ha indicis suficients perquè els ex-directius de Catalunya Caixa Narcís Serra i Adolf Todó s'asseguin al banc dels acusats. Així, la secció 21 de l'audiència rebutja els recursos que fa dos anys van presentar els dos banquers contra la decisió del jutjat d'instrucció número 30 de Barcelona, que va concloure que juntament amb trenta-nou directius més del banc, havien comès un delicte d'administració deslleial per haver aprovat sobresous a directius en plena crisi. Aquell 2014 el jutge va entendre el següent: «els acusats són beneficiaris directes per l'aprovació d'uns elevats ingressos a favor seu i d'altres convenis d'ordre econòmic i en connivència o amb temeritat al caire del dol amb el propòsit de ser ben vistos en la institució i obrint portes a alguna expectativa o possibilitat futura, tots en perjudici i menyspreu dels interessos de l'entitat, de la seva finalitat, i dels interessos generals». La interlocutòria també deia que el nomenament de l'ex-director general Adolf Todó i del seu adjunt Jaume Masana, que no està acusat, va estar ple de clàusules econòmiques excedien la prudència i les bones pràctiques del banc, ‘sobretot tenint en compte la precària situació econòmica de l'entitat que ha hagut de ser sostinguda amb diners públics, de tots els contribuents'. Concretament, Todó va passar a cobrar 800.000 euros a 812.501, i Massana, de 598.428 a 610.201, gràcies a l'augment retributiu aprovat en els consells d'administració del 19 de gener de 2010 i del 13 d'octubre d'aquell mateix any. També especificava que entre el 2010, Serra tenia un càrrec representatiu amb elevades retribucions en concepte de dietes. La resolució del recurs ha tardat dos anys a fer-se efectiva. Davant d'aquest demora, la CUP, que forma part de l'acusació popular, va presentar un escrit fa unes setmanes a l'audiència de Barcelona per a reclamar-la. Recordem a continuació la compareixença de Serra en la segona sessió de compareixences davant la comissió d'investigació creada al Parlament sobre les entitats financeres. David Fernández, aleshores diputat de la CUP, va fer aquesta intervenció on el va titllar de lladre, cleptòman i estafador. Vegeu el vídeo

Response: Que hi ha indicis suficients perquè els exdirectius de Catalunya Caixa, Narcís Serra i Adolf Todó, s'asseguin al banc dels acusats.


Instruction: Com va saber el narrador que arribava algú?

Context: Amb aquests pensaments el cor se m'encongia amb tremolins; i quan un estossec aspre m'advertí que el terrible parador anava a presentar- se al camí descobert, l'esperit se m'esborneià de tal manera que vaig témer perdre l'equilibri i caure daltabaix del meu pedestal.,  -Ara vé… alerta! -va advertir en Xaneta a mitja veu.,  De primer no vaig adonar-me sinó d'una ombra llarguíssima, que invadia el cami descobert i s'hi movia a la manera de la d'un núvol passatger. Després vaig distingir l'home, que la projectava als raigs baixos de la lluna ponentina, que el ferien per darrera. Era el mateix que suara havíem llambregat més avall dins el camí clar de les vinyes, amb el seu ramàs a coll i les seves gàbies a la mà.,  Igual que aleshores semblava ara també que caminés d'esma, brandant amb aires de mandra, el cos tombat endavant i el cap inclinat cap al pit, sense mirar enlloc, com si estés pensant en coses llunyanes. Que n'estava de refiat del seu parany! Que poc es recelava de trobar-lo ocupat! Era capaç de no adonar-se de nosaltres fins que ja fos dalt del turó, quan ja la nostra estratagema seria inútil.,  Una relliscada d'en Xaneta, no sé si casual o intencionada, provocà una sorollosa rodoladissa de pedruscall, que esverà el caminant. Aleshores l'home s'aturà en sec, va alzinar-se i restà immòbil com una estàtua, mirant cap allà on érem. Després, astorat d'ulls i bocabadat, passejà diverses vegades la vista de l'arbret a nosaltres, i de nosaltres a l'arbret, com si no sabés avenir-se de les insospitades novetats, que descobria. Ho vaig compendre pels moviments del seu cap i pel flamareig de les seves mirades, tan viu que triomfava de l'ombra i de la distància. -Ara és el moment crític -vaig pensar tot corglaçat. I, en adonar-me que l'home, després de vacil·lar una estona, avançava resoltament cap al nostre turó, vaig espantar-me tant que ja anava a saltar del meu roc per arrencar-me a fugir cames ajudeu-me.

Response: Perquè un estossec aspre l'advertí.


Instruction: Qui és Jordi Sebastià?

Context: L'eurodiputat de Compromís Jordi Sebastià fa una vaga de fam simbòlica de vint-i-quatre hores per a denunciar la situació del Sàhara ocupat i demanar justícia pel cas Takbar Haddi i que li retornin el fill mort. ‘Takbar denuncia que el seu fill va ser apallissat per colons marroquins. Després de passar dos dies empresonat i d'haver estat traslladat d'una banda a una altra, finalment l'explicació oficial del govern marroquí va ser que el seu fill havia mort i que es trobava soterrat en una zona al sud del Marroc', explica Sebastià a VilaWeb. L'eurodiputat continua una cadena de dejunis en la qual han participat activistes de tot arreu. Ell recull el testimoni d'una militant d'Esquerra Unida i el passarà demà a l'escriptora canària Maribel Lacave, instal·lada a Xile. Sebastià va conèixer Takbar Haddi i hi va conversar fa uns quants mesos, quan va anar convidada al parlament europeu pel grup d'Esquerra Unida. Haddi va posar-se a fer vaga de fam per cridar l'atenció de la comunitat internacional sobre la situació dels territoris ocupats i per exigir de tornar a veure el seu fill i enterrar-lo d'una manera digna. Després de quaranta dies en vaga de fam, els metges van dir-li que ho aturés perquè s'hi jugava realment la vida. Va ser aleshores que va sorgir la iniciativa d'uns quants grups de suport al poble saharià de fer una cadena de dejunis. És una vaga de fam simbòlica. ‘La iniciativa és d'anar encadenant els dejunis entre gent de països diferents i demanar justícia per a aquest cas i, sobretot, denunciar com viuen al Sàhara ocupat', explica Jordi Sebastià, que admet que aquest ‘és un conflicte absolutament oblidat a escala internacional'. La impunitat del Marroc L'eurodiputat reconeix la influència i la impunitat de què gaudeix el Marroc a Europa. A l'última reunió de la UE dels parlaments dels estats del Mediterrani, per exemple, es va aprovar una declaració sobre la situació dels drets humans al nord de l'Àfrica que deia que el progrés del Marroc era un exemple a seguir. ‘Cosa que és una absoluta barbaritat, els drets humans al Marroc són paper mullat', lamenta Sebastià. Com a diputat al Parlament Europeu, explica que treballen amb dos fronts: l'intergrup de suport al Sàhara Occidental, des d'on miren de fer feina i pressió, i la comissió del Magreb, de la qual forma part. ‘Però s'ha de dir la veritat: Europa es troba molt lliurada als interessos del Marroc, que és considerat un aliat estratègic i pressiona de manera molt evident amb la qüestió de la immigració il·legal. Té una impunitat realment vergonyosa', adverteix. Sebastià retreu també que Europa, d'una banda, tingui reconeguts refugiats polítics marroquins que no poden exercir els seus drets i, en canvi, que silenciï la situació del Sàhara ocupat i utilitzi l'acord amb el Marroc de manera estratègica. Per denunciar aquesta vergonya i, sobretot, per exigir justícia a la família de la Takbar Haddi, que no ha pogut veure el seu fill Mohamed Lamin Haaidala, Sebastià s'afegeix avui a aquesta cadena de dejunis

Response: L'eurodiputat de Compromís.


Instruction: Què és el Brau de Creta?

Context: El Brau de Creta és un ésser fantàstic de la mitologia grega. Minos, rei de Creta, va demanar a Poseidó, déu del mar, que li donés un brau. Poseidó va fer sortir un brau de les aigües, que es conegué com al brau de Creta. Minos tenia pensat oferir-lo en sacrifici al déu, però en veure la bèstia magnífica que era va decidir sacrificar-ne un altre.,  Potser va ser per aquesta raó que els déus van fer per manera que l'esposa de Minos, Pasífae, sentís una forta atracció sexual pel brau i volgués aparellar-s'hi. Això va ser possible gràcies a Dèdal que va construir una vaca de fusta dins la qual es va posar Pasífae aconseguint que el brau la muntés.,  D'aquest aparellament va néixer el Minotaure, monstre meitat home meitat brau, que Minos va ordenar tancar en el laberint construït per Dèdal.,  Aquest és l'animal que Euristeu encarregà a Hèracles que li portés viu. Així, Hèracles va anar a Creta i demanà ajuda al rei Minos, però el rei s'hi va negar. Li va permetre capturar-lo si era capaç de fer-ho tot sol. Hèracles va agafar el brau i se'n va tornar a Grècia amb ell. Va presentar el brau a Euristeu, el qual el va voler dedicar a Hera, però la deessa no ho va consentir, ja que no volia acceptar un present que vingués d'Hèracles, i va alliberar la bèstia, que va recórrer l'Argòlida, va travessar l'istme de Corint i va arribar a l'Àtica, fins que finalment Teseu el va matar amb la seva espasa a Marató, prop d'Atenes.

Response: És un ésser fantàstic de la mitologia grega.


Instruction: Qui va ser Corneli Alexandre?

Context: Corneli Alexandre, en llatí Alexander Cornelius, en grec antic Ἀλέξανδρος Κορνήλιος, conegut també com a Alexandre Polihistor (Alexander Polyhistor, Πολυΐστωρ), fou un escriptor grec del segle i aC, contemporani de Sul·la, nascut a Efes, segons l'enciclopèdia Suides, i deixeble de Crates de Tars. De fet, el seu lloc de naixement no és segur.,  Durant la Primera guerra mitridàtica va ser fet presoner per les tropes de Sul·la i venut com a esclau a Corneli Lèntul (potser Publi Corneli Lèntul Sura) que el va portar a Roma i el va fer tutor dels seus fills. Més tard, Lèntul el va manumitir. Segons Suides hauria rebut el nom de Cornelius del seu patró Lèntul, però el podria haver rebut també de Sul·la. Va morir a Laurentum, en un incendi que va destruir casa seva, i tan bon punt la seva dona va conèixer el desastre, es va penjar.,  El sobrenom de Polihistor se li va donar per la seva gran capacitat per escriure. Va escriure nombrosos llibres, però el més important, segons Esteve de Bizanci, n'era un format per 42 llibres i titulat Παντοδαπῆς Ὕλης Λόγοι. Sembla que aquesta obra recollia notícies històriques i geogràfiques de gairebé tots els països coneguts. Cada llibre parlava d'un país diferent, i portava el títol que corresponia al país. Però no és segur que tots els llibres que porten el nom d'un país formessin part de l'obra comuna, perquè se sap que alguns dels títols conservats eren obres independents. Es coneix una obra separada sobre Creta i una altra sobre Il·líria, que sens dubte no formaven part de l'obra general, i que són citades repetidament per Esteve de Bizanci i Plini.,  Plutarc menciona un llibre, també independent, que tractava sobre els músics i la música a Frígia. També és possible que hagués escrit un llibre titulat Διαδοχαί Φιλοσόφων, que podria ser la base de l'obra de Diògenes Laerci Sobre les vides, les opinions i les sentències dels filòsofs il·lustres. Climent d'Alexandria parla d'una obra de Polihistor que tractava sobre els símbols pitagòrics. També se li atribueix una Història de Judea, citada, entre altres per Jeroni d'Estridó. Suides dona el títol d'un altre llibre seu, Història de Roma, de la que se'n conserva algun fragment.

Response: Un escriptor grec del segle I aC.


Instruction: A què es va dedicar Maribel Yago?

Context: Maribel Yago Sanz ha estat mestra i directora en diverses escoles a Catalunya i amb més intensitat a Palafrugell. Va néixer el 22 de gener de 1956 a Sant Adrià de Besós (64 anys).[cal citació],  A partir de l'any 1989, es trasllada a Palafrugell a l'escola Barceló i Matas (i començarà a viure a Regencós, on encara hi viu), on juntament amb altres mestres iniciaran la celebració anual dels \Jocs Florals\. El 1995, apareix a la revista \La Xerraire\ (revista del Col·legi Públic Barceló i Matas de Palafrugell) on se la menciona com a sector del professorat i també com a membre organitzadora dels Jocs Florals del mateix any. Ja al 1997 s'incorpora al Programa d'educació Compensatòria al Baix Empordà, on col·laborarà amb alumnat nouvingut, elaboració de materials pel tractament de la diversitat, preparació de materials pel treball manipulatiu i participació en sessions de dinàmica de grup i la seva difusió. L'any 2001, ella i Paquita Suárez organitzen la Setmana Matemàtica a l'escola.,  A l'any 2003 s'incorpora com a directora a l'escola Carrilet, (creada el mateix any) també a Palafrugell, on apostarà per una dinàmica innovadora i diferent a la tradicional en l'ensenyament. Serà en aquest moment que es produeix una polèmica relacionada amb les places que s'han d'assignar als alumnes nouvinguts en les escoles de Palafrugell el mateix any 2003. El 2007, l'escola Carrilet tindrà una ampliació en el seu espai. Aquell mateix any rep juntament amb l'equip directiu el 2n. premi en la 4ta. edició del \Premi d'Experiències Educatives Josep Pallach\ pel treball Fem escola: un projecte comú. Interrelació escola-comunitat. L'any 2014 es es publica un llibre referent als primers 10 anys d'història de l'escola \Carrilet\ de Palafrugell (\Carrilet, 10 anys d'escola\), resultat d'un projecte de micro-mecenatge en què ella participa com a directora del centre. El febrer de l'any 2016 es jubila.

Response: Va ser mestra i directora en diverses escoles.


Instruction: Què era l'eneacrunos?

Context: L'eneacrunos (la \font de les nou canelles\) era una font situada a l'angle sud-oriental de l'àgora d'Atenes. Fou construïda durant la segona meitat del segle vi aC i segons Pausànias fou decorada per Pisístrat, tirà d'Atenes. El geògraf afegeix que «hi ha pous a tota la ciutat, però aquesta és l'única font». En l'època era coneguda com la font del sud-est, i té cura a mencionar-la perquè era molt antiga, una resta de l'àgora arcaica.,  La seva identificació és un dels problemes més debatuts de la topografia atenesa. Heròdot la menciona en un passatge relatiu a l'assentament dels pelasgs a la falda del mont Himet i llur expulsió d'Àtica pels atenesos pel maltracte rebut per part d'aquest poble envers les seves dones, en un relat, a més d'anacrònic, mancat d'historiocitat. Tucídides la situa a la vall del riu Ilis i l'anomena com font Calírroe. S'ha suggerit que potser es tracta d'una cisterna de nou fonts, i no d'una font de nou canelles. La tradició localitzava aquesta font, abans anomenada Calírroe, i que va rebre el nom d'Eneacrunos a partir que fou acondicionada i canalitzada en temps dels Pisistràtides, al sud-est de l'Acròpoli i del Temple de Zeus Olímpic, i prop del riu Ilis, en un tram que encara avui dia es coneix com a Calírroe. Heròdot la situa en aquesta zona, fora de la ciutat i en direcció a l'Himet. Pausànies la col·loca al nord de l'Acròpoli, al vèrtex sud-est de l'àgora, prop de l'Odèon d'Agripa i de l'Eleusínion, en un lloc on els arqueòlegs han trobat restes d'una font del segle vi aC. Quan descriu la zona de l'Ilis no fa menció de l'Eneacrunos ni de cap altra font, això complica, evidentment, el problema. A causa d'aquesta important contradicció han aparegut moltes hipòtesis i diversos intents de localització arqueològica. Els investigadors, sense arguments decisius, s'han inclinat en un o altre sentit.,  Wilhelm Dörpfeld trobà un gran dipòsit en excavar a l'oest de l'Acròpoli, entre l'Areòpag i la Pnyx, i situant la Calírroe juntament a la Pnyx, va sostenir la teoria d'una canalització, obra dels Pisistràtides, que connectava amb la deu de l'Ilís.,  Amb una interpretació diferent del terme Eneacrunos, que no seria la \font de les nou canelles\, en un sistema que partint de la Calírroe, s'estendria per diversos punts de la ciutat, s'ha intentat harmonitzar els dos testimonis contradictoris.,  És probable que pesin més els arguments de la tesi de Tucídides sobre una antiga prolongació de la ciutat \cap al sud\ i sobre la localització de la font Calírroe al sud-est de l'Acròpoli. Tucídides coneixia bé el lloc i és possible que Pausànies n'estigués mal informat, i que en la seva època l'antiga font reformada pels Pisistràtides no fos utilitzada. D'altres, tanmateix, la situen a l'emplaçament donat per Pausànies, al sud-est de l'àgora.

Response: Una font situada a l'angle sud-oriental de l'àgora d'Atenes.


Instruction: Com es titula el film?

Context: La guerra de Troia (títol original en italià: La guerra di Troia) és una pel·lícula (pèplum) franco-italiana dirigida per Giorgio Ferroni el 1961. La pel·lícula s'inspira lliurement en el mite grec antic de la guerra de Troia i en particular de la Ilíada, de la qual s'aparta col·locant en el primer pla l'heroi troià Enees de qui desenvolupa aventures originals. Ha estat doblada al català.,  Des de fa deu anys, els grecs assetgen la ciutat de Troia per tornar a Menelau, rei d'Esparta, la bella Helena (la seva esposa) presa pel príncep troià Paris amb l'ajuda de la deessa Afrodita. Aquil·les mata el valerós Hèctor (germà de Paris i fill del rei Príam), que havia matat Pàtrocle, bon company d'Aquil·les. Príam demana a Aquil·les el cos del seu fill. Després de llargues discussions, el rei troià aconsegueix recuperar el cadàver del seu fill gran per donar-li el funeral digne del seu grau de príncep.,  Els troians sol·liciten una treva amb els grecs que accepten. Enees, un dels més valerosos guerrers troians, és enviat secretament en una missió per tal de formar un exèrcit de cavallers que permeti fer fora definitivament els grecs. A canvi de la treva, aquests reben ostatges i sobretot fusta per petició d'Odisseu que imagina una trampa temible sota la forma seductora d'una estàtua en forma de cavall dedicada a Poseidó. Paris acabat sent mort per Aquil·les.

Response: La guerra de Troia.


Instruction: De què ha avisat l’OMS?

Context: L'Organització Mundial de la Salut ha advertit que ‘la finestra d'oportunitat' per contenir el coronavirus a escala mundial ‘s'escurça' per l'increment de contagis fora de la Xina. En una conferència de premsa, el director general de l'OMS, Tedros Adhanom Ghebreyesus, ha admès ‘preocupació' pel nombre de casos sense un ‘vincle epidemiològic clar', com haver estat a la Xina o en contacte amb una persona infectada. Segons les últimes dades ofertes per l'OMS, el COVID-19 afecta 75.569 persones a la Xina, on ja ha provocat 2.239 morts. Fora del territori xinès, hi ha 1.200 casos en 26 països, amb una desena de morts. Seguiu ací l'última hora del brot del coronavirus al nord d'Itàlia Segons que ha indicat Adhanom Ghebreyesus, el coronavirus té ‘el potencial de causar turbulències polítiques, socials i econòmiques severes'. Malgrat que el nombre de casos fora de la Xina, segons l'OMS, continua sent ‘relativament petit', la manca de vincles epidemiològics clars obliga a la cautela. La situació a l'Iran és una de les que més preocupa a l'OMS fora de la Xina. En el país, ja han mort almenys 4 persones i hi ha una vintena d'infectats. Corea del Sud i Itàlia ‘també són un element de preocupació per com el virus s'està estenent a altres parts del món'. Amb tot, des de l'OMS asseguren que cada vegada se sap ‘més' sobre el virus. ‘Sabem que més del 80% dels pacients tindran una malaltia lleu i es recuperaran', ha explicat el director general de l'Organització Mundial de la Salut. L'altre 20% patirà un virus ‘greu o crític' que pot provocar des de dificultats respiratòries fins a un xoc sèptic i una fallada multiorgànica. En aquests casos, caldran cures intensives. En un 2% dels casos, el coronavirus és mortal, amb la taxa de mortalitat més elevada entre la població més envellida i els que ja tenen patologies prèvies. Un dels elements que destaca l'OMS, i pel qual encara no dóna una explicació concreta, és que el COVID-19 té una afectació ‘baixa' entre els nens. ‘Necessitem més recerca per entendre perquè', ha dit el director general de l'OMS. Què és el coronavirus: tot allò que heu de sabe

Response: Que la finestra d'oportunitat per contenir el coronavirus a escala mundial s'escurça.


Instruction: Com es titula el film?

Context: La marca del hombre lobo (als Estats Units Frankenstein's Bloody Terror i internacionalment The Mark of the Wolfman) és una pel·lícula espanyola de terror estrenada el 1968. Dirigida per Enrique López Eguiluz i protagonitzada per Paul Naschy destaca per ser la primera de les pel·lícules en les quals l'actor va encarnar al licantrop Waldemar Daninsky.,  Estrenada originalment en 3-D va posar de moda el gènere fantaterrorífico a Espanya, acreditant la venda de gairebé 900.000 entrades en taquilla, malgrat no ser la primera pel·lícula adscrita al gènere.,  Waldemar Daninsky (Paul Naschy) és un jove polonès enamorat de l'atractiva comtessa Janice von Aarenberg (Dyanik Zurakowska), encara que aquesta ja es troba promesa amb Rudolph Weissmann (Manuel Manzaneque), un amic de la família la relació de la qual amb Daninsky és tibant.,  Uns gitanos, que saquejaven la tomba d'un home llop, li retiren una creu de plata i el retornen a la vida. Durant una cacera que s'organitza per a exterminar als llops que estan assolant els voltants d'un castell abandonat Weissmann és atacat per la bèstia i Daninsky, per salvar-lo, rep una mossegada que li transmet el seu mal.,  Quan Daninsky descobreix que ha adquirit la maledicció de l'home llop, Weissmann i la jove comtessa (qui també s'enamora de Daninsky), intentaran ajudar-lo. Per a això localitzen a un estrany metge que sembla saber curar la licantropia. No obstant això tant el doctor com la seva esposa resulten ser dues vampires que intentaran aprofitar-se del licantrop.,  Comptant amb un pressupost reduït La marca del hombre lobo destaca per les seves referències al terror gòtic de les pel·lícules realitzades pels Estudis Universal en els anys 1930 i 1940 i per la Factoria Hammer en els anys 1950 i 1960. Malgrat això el seu rodatge presenta algunes peculiaritats com la utilització del rodatge tridimensional o el so estereofònic una cosa poc freqüent en les produccions contemporànies.,  El guió va ser escrit al llarg d'una setmana per Paul Naschy en el qual va resultar ser un projecte personal semblança a una aposta amb Enrique López Eguiluz director per al qual treballava com a meritori en la pel·lícula Agonizando en el crimen. Molina li havia confessat la seva passió pel gènere però López Eguiluz recelava de la possibilitat de fer cinema fantàstic i de terror a Espanya a causa de l'escassetat d'antecedents previs. Una vegada llegit el guió López Eguiluz va decidir posar en marxa el projecte i van aconseguir el suport d'una productora alemanya per a realitzar la pel·lícula en doble versió (una per a Espanya i una altra per a l'estranger) a causa del bon acolliment que el gènere tenia en el mercat exterior.,  El personatge protagonista, Waldemar Daninsky, inicialment estava pensat per a l'actor Lon Chaney qui ja va encarnar-lo en els anys 1940. Per raons d'edat no va poder incorporar-se al projecte i finalment va ser el mateix Naschy el que va donar vida al personatge protagonista malgrat la seva escassa experiència. Seria la primera de les 14 ocasions en què Naschy encarnaria a l'home llop.

Response: La marca del hombre lobo.


Instruction: Què creu el sindicat de l’Ensenyament?

Context: El sindicat de l'Ensenyament de Catalunya USTEC STEs considera que el document del model lingüístic a l'educació presentat pel conseller Bargalló dimecres s'hauria de tornar a elaborar de nou. Pel sindicat, que ha presentat un informe analític del document de la Generalitat, la proposta ha estat redactada ‘al marge de l'opinió del professorat i els seus representats'. Per això, considera l'USTEC, ‘el més convenient seria partir de zero d'acord amb la participació activa dels ensenyants'. Des que s'ha fet pública, la proposta del conseller d'Ensenyament, Josep Bargalló, ha aixecat polseguera. Ara el sindicat se suma a una de les veus crítiques amb el document. ‘L'autonomia dels centres que és reclamada com a garantia d'una política lingüística adaptada al context, en realitat el que fa és deixar la llengua en una situació de vulnerabilitat i fragilitat a les pressions de l'entorn', argumenta l'informe. I continua: ‘L'absència d'unes directrius fermes possibiliten, per exemple, que un ajuntament hostil al català pugui incidir en el projecte educatiu, i per descomptat, el projecte lingüístic del centre, especialment en un moment en què el català és atacat per determinades forces polítiques'. A més, l'informe del sindicat també afegeix que es facin un conjunt de propostes sense que vagin lligades a uns majors recursos, fet que les converteix en ‘paper mullat'. De totes maneres, sí que fan una valoració postiva en el fet que es vulgui promoure la presència de la llengua d'origen dels alumenes ‘com a fórmula de respecte i reconeixement a totes les llengües, així com a manera d'estendre la interculturalitat entre els agents de la comunitat educativa'. Més informació: Entrevista a Josep Bargalló: ‘El català és i serà la llengua vehicular i això no ho toca ningú' El document del nou model lingüístic al sistema educatiu presentat pel conseller Bargall

Response: Que el document del model lingüístic a l'educació presentat pel conseller Bargalló dimecres s'hauria de tornar a elaborar de nou.


Instruction: On van anar a parar els protagonistes del text?

Context: Apartàrem els ulls de la temerosa visió, ens tapàrem les orelles i seguírem envant, el més lluny que poguérem de l'estret infernal; i arribàrem a un lloc on hi havia penyals d'enorme alçària i avencs de fondària abismal.,  Allà veiérem una dona gran, dreta, convulsa dins l'aspra cabellera llarga: un drac la cenyia tota amb una abraçada qui l'esgarrapava i la tenyia de sang. Quan obria la boca per parlar, el drac li ficava a dins el cap pla i li mossegava la llengua. El clam oprès de dolor que haguera llançat, la sacsava violentament i li inflava el pit. Llavors esglaiós i aletejant, s'alçà d'aquell freu de torrent un esbart de veus qui deien: «Teniu misericòrdia de nosaltres, teniu misericòrdia, o Crist, Fill de l'Altíssim». Fins en terra, en suprema adoració doblàrem el genoll i diguérem plorant: -O Senyor, preneu, preneu les nostres ànimes; perquè amb ulls mortals veiérem els vostres inefables judicis sobre la terra.,  D'aquí vinguérem a un altre lloc. Arbres d'alçades gegants creixíen encà i enllà i se acopaven fins en terra. Teníen semblança de figueres. Per ses branques hi havia esbarts d'aus volàtiques consemblants als altres aucells; però amb persistent cridadissa humana deien llastimosament: «Vós qui nos plasmàreu, perdonau-nos Senyor; perdonau-nos ple de misericòrdia, perquè pecàrem davant Vós, per tota la terra.» Sentint això se conturbà el nostre ventre i la nostra veu tremolava sobre els llavis: -¡Senyor, descobriu-nos el sentit d'això que veiem!- I una veu tronà del cel i respongué: «No podeu vosaltres conèixer els misteris que veieu. Feu via i seguiu!»,  Seguírem avant i arribàrem a un paratge bell i lluminós. Quatre vells venerables de barbes blanques i oloroses com els lliris estaven drets. Boca humana no podria dir la bellesa augusta d'aquests ancians lluminosos. Era com una claredat que els sortia dels ulls i il·luminava blanament la faç. Sobre el cap duien corones d'or i pedres precioses i en les mans vibraven palmes d'heroisme coronat. Davant d'ells tenien foc impetuós i espases afuades. Nosaltres els diguérem: -Senyors nostres i servents del Déu excels, teniu pietat de nosaltres! ¡Que no ens toqui la llengua vibrant del foc, ni el tall de les espases lluentes!

Response: A un lloc on hi havia penyals d'enorme alçària i avencs de fondària abismal.


Instruction: Què ha assolit Plataforma per la Llengua?

Context: La Plataforma per la Llengua ha aconseguit que la policia espanyola es comprometi a atendre en català a les comissaries que té al País Valencià. Aquestes darreres setmanes l'entitat ha alertat de noves discriminacions lingüístiques d'agents de policia contra els ciutadans, però ara sembla que la direcció del cos vol començar a posar-hi remei. En una instrucció interna, la direcció general de la policia espanyola demana que als espais on s'ofereix atenció directa a la ciutadania –com ara a les oficines de denúncies i atenció a la ciutadania i a les oficines on es fa la documentació com el DNI o el passaport–, es procuri atendre en català ‘en la mesura que sigui possible'. Un compromís molt tou, però que estableix que en cada torn hi hagi almenys un policia que pugui atendre en català. La mateixa ordre especifica que si això no fos possible, ‘es requerirà la presència d'un policia d'un altre servei o es demanarà de manera cortesa al ciutadà que comparesca en un altre moment en què puga comptar amb aquesta possibilitat'. És a dir, que la mateixa ordre ja en preveu l'incompliment. Fa pocs mesos, en seu judicial, dos policies espanyols van reconèixer ‘excés de zel' per haver discriminat un ciutadà a Elx. Poc després, l'agost passat, hi hagué dos nous casos de manca de respecte pels drets lingüístics per part de la policia espanyola a València. I recentment, la Plataforma per la Llengua va denunciar dos guàrdies civils de Tavernes per abús i discriminació lingüística. La policia espanyola reconeix en la instrucció que aquest tipus de denúncies ‘reapareixen amb una certa freqüència'

Response: Que la policia espanyola es comprometi a atendre en català a les comissaries que té al País Valencià.


Instruction: En què consisteixen els escrits funeraris de l’Antic Egipte?

Context: El conjunt de textos funeraris de l'Antic Egipte representen una col·lecció de documents religiosos destinats a ajudar el difunt a superar el viatge i arribar al més enllà (Duat). Aquests escrits evolucionen durant la història de l'antic Egipte. A l'Imperi Antic es coneixen amb el nom de Textos de les Piràmides, pel lloc on es troben escrits i estan reservats als faraons. A l'Imperi Mitjà el recull de conjurs, rituals i fórmules màgiques es troba sobretot als sarcòfags de la família reial, d'aquí que es coneguin amb el nom de Textos dels Sarcòfags. A l'Imperi Nou, i posteriorment, trobem els documents agrupats en \llibres\. Amb el pas del temps, l'ús d'aquests escrits es popularitza i deixen d'estar reservats a la família reial, primer són els nobles i alts funcionaris qui els empra i més tard també hi tenen accés altres classes socials, aquells qui es poden permetre un enterrament ritual d'aquest tipus.,  Els textos funeraris de l'Imperi Antic es reserven només per al faraó. A finals d'aquesta època, els textos comencen a aaprèixer a les tombes de les esposes reials.,  Els Textos dels Sarcòfags són un conjunt d'encanteris que decoren els sarcòfags. Apareixen per primera vegada durant el Primer Període Intermed. Tot i que són hereus dels Textos de les Piràmides, presenten una sèrie d'innovacions respecte a aquells textos més antics, destaca la plasmació de desitjos relatius a la vida quotidiana, fet que reflecteix l'ús dels textos rituals funeraris entre la gent del carrer. Els faraons perden així l'exclusivitat de l'ús dels encanteris funeraris i de l'accés a l'altre món.,  Després del període d'Amarna, es comença a emprar un nou grup de textos funeraris. La majoria se centra en representacions de Nut, la deessa del cel. Els textos descriuen el viatge nocturn del Sol qui travessa el cos de Nut, i el naixement del Sol renovat de les entranyes de la deessa al matí. Des de la construcció de la tomba de Ramsès IV, la KV2, dos d'aquests \Llibres del Cel\ apareixen representats habitualment, l'un al costat de l'altre, als sostres de les tombes reials.

Response: Són una col·lecció de documents religiosos destinats a ajudar el difunt a superar el viatge i arribar al més enllà.


Instruction: D’on és el film Cronos?

Context: ,  ,  Cronos és una pel·lícula mexicana dirigida per Guillermo del Toro, estrenada l'any 1993. Ha estat doblada al català.,  Un antiquari, avi d'una noieta òrfena, descobreix per casualitat un curiós escarabeid d'or al sòcol d'una estàtua d'àngel en fusta, que està  netejant a la seva botiga. L'objecte intriga tant aquest professional que present una petita roda. Curiós per comprendre la funció del que no sembla més que una gran joia en forma de galet que cap perfectament a la palma de la mà, el vell (que es diu \Jesús Gris\) gira amb precaució la rodeta que no obre l'escarabeid però es revela ser una corona que activa un moviment de rellotgeria... el compte enrere cap a una forma particular de \dependència\ és posa en marxa. L'escarabat no s'obre, no és  una caixa preciosa i decorativa, sinó una caixa de Pandora amb un mecanisme molt sofisticat.,  Cronos és el primer llargmetratge de Guillermo del Toro. En principi titulat El Vampir d'Aurora Gray, el títol no agradava  a la productora Bertha Navarro. Guillermo del Toro el reanomena llavors El mecanisme de Cronos. Però amb un pressupost massa baix, el títol hi va ser reduït en Cronos per més  senzillesa.,  Per escriure el guió, del Toro confessa haver-se inspirat en el personatge de Dieter de la Guardia, de Howard Hughes i en la història real d'un home a Mèxic. Aquest últim hauria conservat, després de la mort de la seva dona, les seves ungles, els seus cabells tallats i fins i tot els seus excrements en pots fins a la seva mort, durant  aproximadament 35 anys.,  Per produir el seu film, Guillermo del Toro es va endeutar  fortament de més d'un quart de milió de dòlars, venent el seu cotxe transporta, la seva furgoneta arribant fins i tot a hipotecar la seva casa. Una societat americana li lluïdes hi havia promès 600.000 dòlars, que no va rebre  mai,  Entre nombrosos actors mexicans, es troba al film l'estatunidenc Ron Perlman. Retrobarà Guillermo del Toro alguns anys més tard a Blade II, Hellboy, Hellboy 2: Les Legions d'or maleïdes i Pacific Rim.,  El rodatge va tenir lloc a Mèxic i va durar una mica més de 45 dies.,  Font: Internet Movie Database

Response: De Mèxic.


Instruction: A què es va dedicar Montse Watkins?

Context: Montse Watkins (Barcelona, 27 d'agost de 1955 - Kamakura, 25 novembre de 2000) va ser una traductora, escriptora de ficció, assagista, editora i periodista espanyola que va viure al Japó des del 1985 fins que va morir el 2000, i va desplegar en aquest país la major part de les seves activitats. Va ser corresponsal de l'agència Efe i del diari Avui, col·laboradora del diari El Mundo i coneguda pels seus estudis sobre la situació dels emigrants llatinoamericans nikkei al Japó. És considerada pionera de la traducció directa de literatura japonesa a l'espanyol. Com a editora i traductora, sempre va escollir obres d'autors de gran compromís social com Kenji Miyazawa, Natsume Sōseki, Osamu Dazai i Toson Shimazaki. Fou pionera en la traducció directa de literatura japonesa a l'espanyol.,  Montse Watkins Pedra va néixer al barri de la Salut (districte de Gràcia, Barcelona) el 27 d'agost de 1955, filla d'Esteban Watkins Lafuente i Maria Teresa Pedra Gil. El seu pare va ser vicesecretari general de la Federació Catalana de Futbol durant 38 anys i la seva mare es va dedicar a la llar. El matrimoni va tenir una altra filla, Maite, dos anys menor que la Montse. La família es va traslladar al barri d'Horta de Barcelona quan Montse tenia 3 anys.,  Al març de 1985, Watkins va viatjar al Japó on es va submergir en l'estudi de la llengua i cultura japoneses. “Vaig venir a l'aventura, amb la imatge del Japó que surt a les pel·lícules de Yasujirō Ozu, una imatge refinada”, va explicar en una entrevista publicada el 1999. Romandria al Japó fins a la seva mort, sense haver tornat cap vegada a Espanya. Durant tres anys, va cursar estudis d'idioma japonès en el prestigiós Saint Joseph's Institute of Japanese Studies de Roppongi (Tòquio), regentat pels franciscans, mentre vivia en un apartament del municipi de Itabashi, també a la capital. Va ser durant aquesta primera època d'estudis a Tòquio quan va començar a traduir a l'escriptor i poeta Kenji Miyazawa (1896-1933), en concret, la seva obra Ginga tetsudō no yoru, que publicaria el 1994 sota el títol de Tren nocturno de la Vía Láctea a l'editorial Luna Books, editorial que Watkins va fundar a Tòkio sota el segell editorial japonès Gendaikikakushitsu fundat pels editors Masakuni Ota i Hideko Karasawa.,  Va ser la primera traductora i alhora editora de literatura japonesa, així com una pionera al Japó de la traducció directa de l'original japonès a l'espanyol. El 1988 va passar a formar part de la plantilla de la delegació a Tòquio de l'agència de notícies espanyola Efe, on va romandre set anys, fins al 1995. A partir d'aleshores fou corresponsal del diari català Avui, diari al que va continuar enviant col·laboracions al llarg de la seva vida. També fou col·laboradora del diari El Mundo.,  El 1994 va fundar l'editorial Luna Books, en què va anar publicant traduccions pròpies i realitzades per altres especialistes, assaigs periodístics i obres de ficció. Per a això va comptar, en alguns casos, amb el patrocini de The Japan Foundation.,  La seva vida està sent recollida en un llibre i portada a la pantalla per la periodista i documentalista Chelo Alvarez-Stehle, una iniciativa impulsada per la investigadora Elena Gallego Andrada, en el projecte documental “Montse Watkins: Contes de Kamakura.

Response: Va ser traductora, escriptora de ficció, assagista, editora i periodista.


Instruction: El primer interlocutor explica una mentida?

Context: -Sí. Però us diré la veritat. Si vaig parar-m'hi, no va ésser pas per ella en si mateixa, sinó per qui l'acompanyava.,  -¡Oh, mercès, mercès, Obdúlia!,  -I com per l'aire… paternal que feieu al dur-la al vostre costat de seguit s'endevinava que aquella damisel·la no era pas la vostra amiga, vaig deixar de mirar a n'ella per a preocupar-me de l'acompanyant… No hi havia lloc a dubtes. La damisel·la més aviat semblava una parenta, una persona de la família que s'havia fet dur allí per a contemplar d'aprop al bellíssim substitut en ple lluïment acadèmic, en plenes funcions de conferenciant.,  -Amiga, sóu molt subtil… tan subtil com cruel per a en Florenci.,  -Potser sí que he usat de massa ironia… Oh, perverses ironies! Són un estigma que portem a sobre i que ens havem d'expulsar. Però, crec que si algun cop devenen una mica disculpables, és tocant al substitut.,  -Per què? És un excel·lent company…,  -No voldria ferir vostra afecció, mes tinc de dir-vos que no em plau del tot aquell Adonis. Té una manera emfàtica de voler fer-se home a part, providencial, que no trobo prou justificada ni amb les poquetes coses que ens ha dutes ni amb l'art que té d'exposar-les. L'aire de protecció mental amb què parla del Patriarca, a qui ara substitueix, de l'únic home que de les antigues lletres n'ha sabut fer un cos de doctrina… us haig de confessar que no fa per mi, que més aviat sóc amiga de la successió normal, de les jerarquies ordenades, en una paraula, de l'Escola, sobretot quan l'ha honrada un veritable mestre com aquell.

Response: No.


Instruction: Qui és Alcestis?

Context: A la mitologia grega, Alcestis o Alceste (en grec antic Ἄλκηστις Álkêstis o Ἀλκέστη Álceste) és una de les filles de Pèlias, rei de Iolcos a Tessàlia i Anaxíbia, germana d'Acastos, un dels argonautes. Va ser mare d'Eumel i Aspàsia. Homer diu d'ella que era la més bella de les filles de Pèlias.,  Quan Admet, rei de Feres, va sol·licitar la mà d'Alcestis, Pèlias, per deslliurar-se dels nombrosos pretendents, va declarar que només li donaria la seva filla si anava a la seva cort en un carro estirat per lleons i senglars. Admet va aconseguir fer això amb l'ajuda d'Apol·lo, però va oblidar fer el sacrifici a Artemis en el seu casament i va ser condemnat a mort.,  Tanmateix, Apol·lo va demanar a canvi la vida d'Admet o la d'algú que pogués oferir-la per ell. Després d'haver demanat separadament a la seva mare i al seu pare –ja ancians– que fessin aquest sacrifici per ell, Alcestis s'ofereix per salvar el seu marit i mor. Poc temps després, Admet va rebre Hèracles a casa seva i li va explicar què havia succeït. Hèracles, compungit, va baixar a l'Hades i va tornar-ne amb Alcestis, més bonica i jove que mai. També es deia que Persèfone, impressionada per l'abnegació d'Alcestis, l'havia retornada al món dels vius.,  El sacrifici d'Alcestis per salvar Admet va ser molt celebrat a l'antiguitat. També va demostrar el seu amor filial cap al seu pare, ja que, almenys segons Diodor, no va participar en el crim de les seves germanes, que van assassinar el seu pare, instigades per Medea.,  Tant els crítics antics com els moderns han intentat explicar la tornada d'Alcestis a la vida de forma racional, suposant que durant una greu malaltia va ser tornada a la vida per un metge anomenat Hèracles. Alcestis va ser representada al cofre de Cipsel, en un grup mostrant les honres fúnebres de Pèlias. Al museu de Florència hi ha un alt relleu, obra de Cleòmenes, que es creu que representa Alcestis oferint-se a morir.,  El mite d'Alcestis ha inspirat nombroses obres, entre elles:

Response: Una de les filles de Pèlias i germana d'Acastos.


Instruction: Quin era el seu nom en llatí?

Context: Eúclia (en grec antic Εὐκλεία; en llatí Eucleia) va ser una deïtat adorada a Atenes, on tenia un santuari dedicat construït amb el botí fet pels atenencs a la batalla de Marató. Personificava la glòria i la bona reputació, que els atenencs havien conquerit en aquesta batalla.,  Eúclia es representa sovint com una de les acompanyants d'Afrodita i simbolitza l'honorabilitat d'una novia casta. També es troba associada amb Àrtemis. Eúclia hauria mort a un santuari dedicat a Àrtemis i per això de vegades és anomenada Àrtemis Eúclia. Va ser adorada també a Beòcia i Lòcrida. Àrtemis Eúclia tenia un temple a Tebes. De vegades se la fa filla d'Hèracles i Mirto. Però d'acord amb els fragments òrfics, els seus pares van ser Hefest i Aglaia.

Response: Eucleia.


Instruction: Qui va arribar?

Context: Després va venir en Vadô Set-trossos, i en Pau Ternal va portar les sardines, que foren molt celebrades. Tothom se va ben atipar. El porró va passar de mà en mà quatre voltes en rodó, amb les seves corresponents marxes cap a l'avi Mauva, que no desemparava la canya timonera. Els bevedors tenien punt a fer durar la xerricada i a dir algunes gràcies entre glop i glop, mentre el vi se'ls anava embassant a la boca.,  -Es vi ès sang- va dir en Vadô Set-trossos, bevent entrepernat d'una manera estranya; -però, si no ès sang batejada, se pot beure sense por de pecar.,  -No tingus escrúpol, sant cristià- saltà en Pau. -Jo et responc de que cap taverner hi ha fetes trafiques. Ès bon vi de Llançà.,  -No pas jo que en llenci una gota- respongué de seguida el bevedor jugant amb la paraula.,  -No el llences per a tu, però sí per a nosaltres. Vatua s'ànima d'un penjat! ¡no en coles poc, de mam!- observà en Pau Ternal.,  -Encara no en beuré tant com en pot veure un pollastre- replicà en  Vadô.\n,  De dites enganyoses per aquest estil n'anaren i en vingueren moltes. L'únic que bevia seriosament i respectat de tothom era el pare, que aprofità tots els torns que li tocaren i, quan estigué saciat, s'aixecà, encengué la pipa i va dir:

Response: En Vadô Set-trossos.


Instruction: De qui parla?

Context: Els Vættir són esperits de la natura en la Mitologia nòrdica. Aquests esperits estan dividits en \ættir\, terme que es pot traduir com família, raça, o clan. Entre les principals famílies dels Vættir destaquen els Dvergar(nans), Álfar (elfs) i els Jötnar (gegants), inclòs les dues famílies divines, els Æsir i els Vanir, que són compresos com les famílies més destacades i importants dels Vættir. Altres entitats Vættir són el Tomte, una mena de follet protector i temperamental, els Sjövættir, esperits de l'aigua, o els Landvættir, esperits de la terra i la fertilitat,  El nans de la mitologia nòrdica són entitats relacionades amb la terra i les muntanyes, reconegudes per la seva saviesa, i l'habilitat en la ferreria, la mineria i altres arts manuals. Usualment són descrits com a  criatures més baixes que un home, amb barba abundant, i lletjos,  Els elfs en la mitologia germànica no comparteixen l'aspecte petit, còmic i afable que se'ls donarà en representacions posteriors. Els álfar són entitats sobrenaturals amb poders màgics, i amb actituds ambivalents cap als éssers humans, sent a vegades beneficioses o perjudicials, disparant o assassinant els ramats. Amb l'arribada del cristianisme els elfs adquiriren progressivament una llum més sinistra,  Els gegants nòrdics són entitats de força sobrehumana, i generalment de gran dimensió. Són la representació de les forces naturals i del caos, i els i rivals principals dels déus, tot i els freqüents matrimonis que s'han donat entre ambdues races.  Els trols són sovint associats als gegants, però representen un conjunt de criatures petites, generalment peludes i desagradables

Response: Dels Vættir.


Instruction: D'on sortia el geperut?

Context: El corbo era el darrer a eixir de la taverna. Apel·lava el Caiman, que en anar a vila havia acomiadat a cops de roc, i, tot fent camí, queia, per a no aixecar-se ja fins que el sol li burxava els ulls a través de les parpelles.,  * * *,  Allà a mitja tardor en Quimet arreplegà un cadarn. Els plats de vi calent no li estoveïen pas aquella tos ressonant, dura, i maligna. Es passava els jorns a l'hostal, vora el foc. Quan li parlaven d'anar a veure un doctor, en Quimet somreia. Ell no era pas construït com els altres i cap savi de la terra tindria prou coneixement per endevinar la disposició de les seves entranyes desviades esquena amunt. Dintre el gep, pla bé s'hi encabiria alguna cosa: aneu a saber el què!,  Un vellet, sagristà de la parròquia, llaminer de la mistela, conversava llargament amb l'empiocat. Era, el tal vellet, mig per convenciment, mig per càlcul, un fervorós devot i un incondicional addicte del rector. Llevat de les estones que la seva afició a la mistela el portava a l'hostal, no es movia mai de la rectoria. Conreava l'hort, ajudava la majordona i feia d'espieta. Durant les vesprades de l'hivern, mossèn Ramon solia llegir-li passatges d'un llibre de missions a la Xina. Al sagristà l'embadalien aquestes lectures. Admirava la constància i l'heroisme dels missioners bregant amb aquells heretges, els més fanàtics i cruels que hagin existit. Es sentia desitjós d'imitar-los, si bé no deixava de compendre que la seva condició de pagès mancat de lletra i sobrat d'anys era un obstacle dels més grossos. Però…! bon Déu!… ¿per què, deixant-se dels xinesos, no podia intentar quelcom respecte al carboner, esmerçant-hi, tal com fos, la seva condició sagrada i el seu gran entusiasme a fer prosèlits?

Response: De la taverna.


Instruction: Qui és el protagonista del text?

Context: Timó el Misantrop (en llatí Timon, en grec antic Τίμων ὁ μισάνθρωπος), fill d'Equecràtides, fou un misantrop nadiu de la demos atenenca de Colyttos, que va viure en temps de la guerra del Peloponès. Diògenes Laerci el distingeix de Timó de Flios, encara que n o en dona més referències. El que se sap d'ell és que no va escriure res i que va viure al menys un segle i mig abans que l'altre Timó.,  El poc que es coneix de Timó el Misantropes es troba quan Aristòfanes l'ataca a la seva obra Lisístrata i algunes referències que donen altres poetes còmics com Frínic, Plató i Antífanes que el va convertir en personatge d'una de les seves comèdies.,  Llucià de Samosata va escriure un diàleg sobre ell, amb el nom de Timó el misantrop. Segons diu, era ric i va gastar molts diners en els seus amics de joventut, que quan va empobrir el van abandonar i Timó es va veure obligat a treballar la terra. Un dia va trobar un pot d'or i va tornar a ser ric però llavors es va aïllar de tothom, conservant únicament l'amistat d'Alcibíades. Va morir en refusar que un cirurgià li arreglés un membre trencat. Es diu que la seva tomba estava coberta d'espines i el seu epitafi, conservat a l'Antologia grega, deia aproximadament: \Les espines creixen al voltant de la meva tomba i si t'acostes et faràs mal als peus. Aquí hi ha Timó, el que odia els homes. Passa i trepitja'm, però segueix caminant\.,  El seu caràcter de misantrop es va convertir en llegendari. Shakespeare es va inspirar en aquest personatge i en el filòsof Timó de Flios per la seva obra Timó d'Atenes (Timon of Athens).

Response: Timó el Misantrop.


Instruction: El nom artístic de la protagonista és el seu nom complet?

Context: Judit Neddermann i Vinaixa, més coneguda pel nom artístic de Judit Neddermann, (Vilassar de Mar, 27 de març de 1991) és una cantautora catalana. Formà part dels grups de música The Gramophone Allstars, Verd i Blau, Clara Peya, Luzazul i Coetus. És germana de la també cantautora Meritxell Neddermann.,  El 2014 llançà el disc en solitari Tot el que he vist (Temps Record). Rebé el Premi Descobertes del festival Strenes i el VII Premi Miquel Martí i Pol, del certamen Terra i Cultura (per la versió musical del poema El fugitiu, de Miquel Martí i Pol). Aquell mateix any enregistrà amb el Quartet Brossa un arranjament del cicle complet de lieder Viatge d'hivern de Franz Schubert, amb poemes de Wilhelm Müller en versió traduïda al català per Miquel Desclot.,  El 2016 publicà el segon àlbum, anomenat justament Un segon, amb vuit lletres pròpies, un poema de Daniel Vidal-Barraquer i Castells i una versió de Mikel Laboa. L'àlbum fou escollit com a millor disc del 2016 segons els lectors de la revista La tornada. La cançó «Mireia», inclosa en el segon treball, fou guardonada amb el Premi Enderrock de 2016 per votació popular en la categoria Millor cançó de cançó d'autor.,  L'any 2018 publicà el seu tercer àlbum, Nua, una obra plena de confidències dels seus sentiments més íntims. El 2019 va col·laborar en la cançó «Este segundo» del disc #ELDISCO d'Alejandro Sanz, premiat amb el Grammy de Pop Llatí. El novembre 2019 va publicar Present, un disc de nadales produït en col·laboració amb la seva germana Meritxell Neddermann.

Response: No.


Instruction: A quin partit representa Inés Arrimadas?

Context: La portaveu de Ciutadans, Inés Arrimadas, s'ha postulat avui per a prendre el relleu d'Albert Rivera com a líder del partit, després de la dimissió del que va ser cap de llista de la formació a les eleccions espanyoles del 10-N. En una entrevista a Antena 3, Arrimadas ha afirmat que té la valentia i la força necessàries ‘per estar a l'altura de les circumstàncies' i assumir el repte en una situació difícil. Albert Rivera deixa la política després d'un fracàs polític estrepitós Ha afirmat que disposa del suport absolutament majoritari dins del partit i s'ha mostrat convençuda que serà elegida al Congrés Extraordinari de la formació. ‘Estic aquí amb els companys i aixecarem el partit, perquè hi ha molts espanyols que estan desitjant de tornar a Ciutadans'. Arrimadas fa el pas endavant a 10 dies de la celebració del Consell General de Ciutadans, el pròxim 30 de novembre, que marcarà la data del Congrés Extraordinari on s'elegirà el nou líder del partit. Ha assegurat que ‘aixecarà el partit' primer com a presidenta del grup parlamentari de Ciutadans i després, si guanya les primàries, el seu objectiu és ‘que el centre polític a l'estat espanyol es torni a escoltar amb molta més força'.. Ciutadans va perdre 47 escons i 2,5 milions de vots a les últimes eleccions. Malgrat això, Arrimadas ha defensat l'estratègia d'Albert Rivera durant els últims mesos en què va competir pel lideratge de la dreta. També ha justificat l'aposta de Rivera per no pactar amb el líder del PSOE, Pedro Sánchez, que al seu entendre les dues vegades que es va reunir amb el líder de Cs ‘demanava una rendició'. En tot cas, la portaveu de Ciutadans ha atribuït el daltabaix electoral al fet que de no haver sabut explicar que Pedro Sánchez no contemplava un acord amb cap altre partit que no fos Podem

Response: A Ciutadans.


Instruction: De qui parla el text?

Context: Carolina Pascual Gracia (Oriola, 17 de juny de 1976) és una gimnasta valenciana, que va ser medalla d'argent en els Jocs Olímpics de Barcelona.,  Va començar a practicar la gimnàstica rítmica amb 7 anys, quan la seva professora de ballet li va dir que tenia qualitats per a aquest esport. Va començar a entrenar en l'Escola de competició de Múrcia i més tard en el Club Atlético Montemar, a Alacant. Amb tot just 16 anys, el 8 d'agost de 1992, Carolina va conquistar la plata en l'especialitat de gimnàstica rítmica en els Jocs Olímpics d'estiu de Barcelona. Va pujar a un podi olímpic que estava molt car amb la presència de les perilloses rivals procedents d'Ucraïna i Bulgària. Va comptar amb el suport d'un públic lliurat que va omplir el Palau d'Esports, i només Alexandra Timoshenko la va superar. Aquesta medalla va suposar la primera medalla olímpica en gimnàstica per a la delegació espanyola.,  La medalla va suposar per a ella la recompensa al treball constant, a l'entrenament diari i a l'afany de superació. Va entrenar durant vuit hores diàries els dos mesos previs als Jocs de la mà de la seva entrenadora Emilia Boneva. Un any abans, en el Campionat del món d'Atenes, Carolina Pascual només va poder ser 15a. Es va retirar en 1993, després del mundial d'Alacant.

Response: De Carolina Pascual Gracia.


Instruction: Quina relació té l’Assumpta Forcada amb la ciència?

Context: Assumpció Forcada Florensa (Sudanell, Segrià, 27 de novembre de 1947) és biòloga, poetessa i cantautora catalana.,  Ha publicat deu llibres de poemes Fotosíntesi, Germinació, Cosmos, Immunitat, Ecosistema, Flora Sapiens, Caducifòlium, Hàbitat, Evolutio, i Fotosíntesi. Alguns dels seus llibres han estat traduïts al francès, alemany, castellà, rus i islandès, i formen part de diverses antologies russes i catalanes.,  Guanyadora del primer premi de poesia Joan Sitjar, actualment segueix la seva tasca divulgadora de la poesia amb Fina Rodríguez Palau en el III Cicle de Poesia a la Casa de Menorca a Barcelona.,  Actualment treballa com a professora de batxillerat a l'IES Arnau Cadell de Sant Cugat del Vallès i resideix a Barcelona.,  Cosmos és una col·lecció de poesia d'Assumpció Forcada, publicada el 2002. Tots els poemes del llibre són poemes acròstics, és a dir, que cada vers comença amb una lletra del títol del poema. N'és un exemple el poema \Mercuri\:,  Esperar sense ombra, fa,  Rodolar el cap,  Com si tot marxés.,  Un silenci, un desert,  Rere cada pedra,  I el vent que s'enduu la sorra dels records.

Response: És biòloga.


Instruction: De qui parla el text?

Context: Un cop l'home al camp i la petita Agneta vestida, ella la Madrona, passava un dia al Delma, l'altre a la Rectoria, l'altre a câl Ram, a buscar la roba bruta; se'n anava a la bassa del Rec i hala, cop de picador va, cop de picador ve, fins a deixar-la com una patena.,  Al seu entorn el sol queia sobre els camps arrencant notes lluentes a les fulles del blat-de-moro, que al passar el ventitjol, es movien suaument, amb flonjos frecs de ruixada. Al detràs s'hi veien, un xic ensotades, les albes que vorejaven la riera, on una munió de pardals cascabellejava sense parar, anant i venint, volant de l'una a l'altra, fugint tots d'un plegat en ràfegues de alegria. La petita Agneta més avallet, descalça i amb les faldilletes arrebossades, s'entretenia buscant créixems pels marges del regarot, contenta de sentir-se fresc pessigolleig de l'aigua, follejant al passar per ses cametes nues.,  I en tant la Madrona, agenollada al camí i amb el cos inclinat sobre la bassa, de manera que al començar a rentar, son bust es reflexava sobre el mirall de l'aigua neta, hala, cop de picador va, cop de picador ve.,  -Que vagi net, Madrona!…- li deia l'un, passant pel camí.,  -Rentant?- li feia l'altre, -feina pesada!…,  -Oidà, sort que n'hi hagi!- contestava ella rient, i anava agafant la roba del cove, peça darrera peça; ben mullada la estirava a la banca, prenia el sabó i vinga fregar-la, vinga fregar-la bé… i semblava que la roba es reinflés, tota ella s'omplia d'un formigueig de bombolletes que es fonien i reeixien; i, de sobte, d'en mig d'aquell barbolleig, s'obria una bambolla grossa… plena… on s'enmirallaven un moment el blau del cel, el verd dels arbres… tot petit, més petit que una ungla, -esclatava i es fonia tot. I quan aquella brumera, tota flonja s'estarrufava per les seves mans, lliscava per la banca i es gronxava aprés calmosament sobre el lletós toll de la bassa, la Madrona esbandia la peça i hala, cop de picador ve, cop de picador va.,  De tant en tant, l'Agneta, d'allà baix estant, rompia en una explossió de crits:,  -Mieu-se, mare, mieu-se, quin un de tan gros?… oi que es groos, mare?…-,  I ella es girava i la veia allà baix tota petita, amarada de sol, amb el bras dret estès i a la mà una mota verda.,  -Porta'l, filla, porta'l!…- li deia somrient…

Response: D'un home, la petita Agneta i la Madrona.


Instruction: On va néixer i morir la Maria Concepció?

Context: Maria Concepció Carreras i Pau (Olot, 5 de desembre del 1893 - 10 de setembre del 1961) va ser una poetessa, compositora i professora de música catalana.,  Filla d'una sòlida i tradicional família olotina, va rebre una curosa preparació musical: estudià solfeig amb el mestre i subdirector de l'escola de l'Orfeó Popular Olotí, Narcís Corriols i Boix, i amplià la formació fent el professorat de piano a l'Acadèmia Ainaud de Barcelona. Entre els anys 1919 i 1920 cursà els tres primers cursos, se n'examinà i els aprovà amb notes molt bones; el 1927 s'hi titulà definitivament, amb el pianista Ricard Vives com a mentor. Als darrers anys vint i començaments dels trenta fou alumna de l'Institut Català de Rítmica i Plàstica de Joan Llongueras.,  Abans de la Guerra civil espanyola va donar classes de solfeig, piano i lectura al Patronat Escolar d'Obreres, o Patronat de la Immaculada i Sant Antoni, d'Olot, i creà a casa seva una escola pròpia de música, on ensenyava cant i piano a nens i nenes. L'any 1940 fundà la Sección Infantil de Rítmica y Plástica Carreras i, seguint el mètode Dalcroze que havia après d'en Joan Llongueras, hi ensenyava música, dansa, cant i teatre a infants. També dirigia representacions musicals al Teatre Principal d'Olot. En baixar l'afluència a la Sección... a finals dels anys quaranta, Concepció Carreras es dedicà a l'ensenyament de piano al col·legi de les monges carmelites de les Preses. Els darrers anys de la poetessa foren dificultats per la malaltia de Parkinson, i va ser una desafortunada intervenció lligada a aquesta afecció la que li causà la mort, a Olot, el 1961.,  En el camp literari, des de l'agost del 1921 fins al març del 1935 publicà poemes a La tradició catalana, i contribuí a revistes com Fulla del Patronat, portaveu del Patronat Escolar d'Obreres d'Olot, la Revista de Olot, El deber, La Ciutat d'Olot i El Carme, portaveu del Terç Orde y Confraries del Carme de Catalunya -abans de la guerra- i ¡Arriba España!, Pyrene i Misión -després. És de destacar que la prestigiosa publicació La Dona Catalana li imprimí diverses contribucions en poesia i prosa entre 1925 i 1929. Hom ha comparat algunes de les seves poesies amb les del seu admirat Josep Carner. Signà de vegades amb el pseudònim La dama gris i també feu algunes traduccions dels germans Grimm per a les representacions dels seus alumnes. Una crítica n'ha dit:,  Participà en concursos, i el 1926 veié premiades tres composicions al \Concurs de Poesia Femenina\ de La Dona Catalana, que poc després foren publicades en un volum amb la resta de poesies premiades, el Llibre d'or de la poesia femenina. Al mateix concurs del 1927, aquest cop dedicat a la prosa, fou distingida amb un diploma honorífic per la narració La puntaire. Els jocs florals dels barris barcelonins de La Font d'en Fargues, del Poblenou i d'Horta el 1933; els de Malgrat de Mar del 1934 i els d'Olot del 1949, la distingiren. Guanyà la Flor Natural de poesia al Certamen en Honor de la Verge del Tura, que el 1954 organitzà la Pontificia y Real Academia Mariana de Lleida.,  En els actes d'homenatge en el centenari del naixement de Concepció Carreras, el 28 de gener de 1993, l'ajuntament d'Olot inaugurà el monument Jardí poètic Concepció Carreras, de Josep M. Ferrer i Sandra Roura, als Jardins de la Rosaleda (barri de Pequín). El 1969 ja havia aprovat  dedicar-li el carrer de Concepció Carreras i entre els anys 1969 i 1978 s'havia instaurat i atorgat el Premi Concepció Carreras de redacció per a menors de 16 anys.

Response: A Olot.


Instruction: Quina sensació tèrmica hi ha?

Context: Heu's aquí la frescoreta. Les pluges han rentat polidament el cel, que sembla més pregon; la llum del sol ara és finament argentada. Les acàcies, la copa de les quals encara és verda, comencen però, de mostrar en llur tofa algunes fulles seques, llàgrimes d'un or molt dolç. Hem anat a parlar sobre aquest tema sensacional: la primera exquisida esgarrifança, amb alguns coneguts, per deure periodístic, i ens plau de traspassar llurs dites als nostres amables lectors:,  Parer d'una casada jove,  -…?,  -És el temps més deliciós de l'any: el de comprar-se pells. Les pells vesteixen. Són l'única cosa que vesteix, fora l'escot. A més, enguany, la moda de les pells és tan perfecta, que podrem fer accionats i posats meravellosos amb cos, braços i flancs. Quan ve la primavera, poden donar-se les pells per una almosta de diamants, però quan ve la frescoreta, poden donar-se tots els diamants per una gran pengerella peluda, damunt la qual les espatlles, el coll, la faç, s'inunden divinament del tint rosa de la felicitat. -,  D'un col·legial,  -…?

Response: Fa frescoreta.


Instruction: Qui era Alpos?

Context: Alpos (en grec antic Άλπος) era, com explica la mitologia grega, un gegant sicilià que vivia a la muntanya del Pelor (avui la Punta del Far). Com tots els gegants, era fill de la Terra, Gea, i nascut de la sang d'Urà.,  Nonnos, a les Dionisíaques, ens transmet la seva llegenda. Posseïa un gran nombre de braços, i el seu cap tenia una cabellera formada per escurçons. Era tant alt que quasi arribava al Sol i molestava la Lluna i els estels. Esperava els viatgers que es perdien per la muntanya i els esclafava contra les roques. Després se'ls menjava. Per això la muntanya estava deshabitada i ni Pan, ni les nimfes, ni Eco volien entrar per aquelles terres, on només regnava el silenci. Aquesta situació s'allargà fins que Dionís es va presentar allà. Alpos el va atacar, protegit per un escut format per un bloc de pedra, i li llançà arbres sencers. Dionís li va llançar el tirs que se li clavà a la gola. Alpos, com si hagués estat ferit per un llamp, va caure al mar, prop de l'illa sota la qual vivia Tifó. L'aigua aixecada va apagar l'Etna per un temps.

Response: Era un gegant sicilià que vivia a la muntanya del Pelor.


Instruction: Quin càrrec té Oriol Junqueras?

Context: El vice-president de la Generalitat, Oriol Junqueras, ha lamentat que la reunió que va mantenir aquest dijous a la Moncloa amb el ministre d'Hisenda espanyol, Cristóbal Montoro, i la vice-presidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, no va obtenir bons resultats: ‘A efectes pràctics, res de res.' En dues entrevistes aquest divendres a Catalunya Ràdio i TV3 recollides per Europa Press, ha apuntat que el principal motiu de la reunió ‘és possible que sigui per escenificar que dialoguen i parlen amb tots'. El també conseller d'Economia ha dit que el refinançament de la Generalitat de 680 milions d'euros de deute a curt termini autoritzat pel govern espanyol és en realitat ‘un automatisme que s'aplica en totes les comunitats diverses vegades al mes' i no suposa una novetat. Ha lamentat que el govern espanyol no permeti que Catalunya faci operacions financeres a llarg termini tot i que ha assegurat que el Tresor és partidari: ‘Montoro mai diu que no, però mai diu que sí', ha assenyalat. Ha detallat que en la reunió van parlar ‘en termes molt generals' de la multa d'Europa a l'estat espanyol per incomplir el dèficit, del Brexit i les condicions que posarà la UE per a la sortida del Regne Unit i del tren que uneix la Pobla de Segur amb Lleida, que a partir d'aquest dilluns podrà transitar per l'últim tram d'1,5 quilòmetres. A més, va explicar a Montoro i Santamaría que les conselleries de Salut, Exteriors, Empresa i Economia treballen perquè l'Agència Europa del Medicament aterri a Barcelona: ‘Els vaig recordar que Barcelona havia quedat en segon lloc quan es va elegir seu. Que estàvem treballant i esperàvem que no ens posessin cap dificultat, com és d'esperar', ha apuntat. Junqueras ha detallat que ‘no hi ha cap compromís ni calendari concret' per continuar mantenint reunions bilaterals entre Catalunya i l'estat espanyol. Avís a la CUP En clau catalana, ha dit que ja han començat a parlar sobre els Pressupostos de la Generalitat per al 2017 ‘amb tots i singularment amb la CUP, tot i que l'intent anterior va acabar en res'. El conseller ha plantejat que si el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, supera la qüestió de confiança però així i tot no es pot assolir amb la CUP un acord pressupostari, ‘de què haurà servit la qüestió de confiança?

Response: El de vice-president de la Generalitat.


Instruction: De què parla el text?

Context: El candomblé, culte dels orixás, d'origen totèmic i familiar, és una de les religions afrobrasileres practicades principalment al Brasil encara que també ha arribat als països veïns com Argentina, Colòmbia, Panamà, Uruguai, Veneçuela i fins a Mèxic.,  La religió té per base a l'ànima de la natura i per tant és classificada com a animista. Va començar al Brasil, gràcies al coneixement dels sacerdots esclavitzats i portats des d'Àfrica, amb els seus orixás/nkisis/voduns, la seva cultura i els seus dialectes entre 1549 i 1888.,  Tot i estar confinat originalment als esclaus, prohibit per l'Església Catòlica i fins criminalitzat per alguns governs, el candomblé prosperar durant quatre segles i es va expandir notablement des de la fi de l'esclavitud el 1888. Avui és una de les principals religions establertes, amb seguidors de totes les classes socials i desenes de milers de temples. En censos recents aproximadament 3 milions de brasilers (1,5% de les població total) van declarar el candomblé com la seva religió.,  A Salvador hi ha 2.230 Terreiros registrats a la Federació Baiano de Cultes Afrobrasilera. A més, a la cultura brasilera les religions no es veuen com a exclusives i segons algunes organitzacions culturals afrobrasilers fins a 70 milions de persones participen en rituals del candomblé, regular o ocasionalment. Els orixás del candomblé, els rituals i les festes són avui part de la cultura i el folklore brasilers.,  El candomblé no s'ha de confondre amb la Umbanda i la Macumba, dues religions afrobrasileres de similar origen, ni amb altres religions afroderivades com el vudú haitià, la santeria cubana i l'obeah, les quals van sorgir independentment del candomblé i són virtualment desconegudes al Brasil.,

Response: Del candomblé.


Instruction: En quina situació es trobava el protagonista del text?

Context: Què anava a fer? Ell, bandejat del Paradís, esquinçar el vel, amb que Déu piadós havia cobert aquelles ànimes? Qualsevol ofensa, que hi trobés, àdhuc l'ombra de la infidelitat, no l'exasperaria? Ah, no, els homes no saben prou de perdonar… i per això no hi tenen dret a esquinçar-lo. Es un vel sagrat. Esposa, mare, filla… a totes les havia amades tendrament. Per què no perdonar-les? Per què no deixar-les al grat de Déu? Pau, pau sobre llurs caps, pel bé que elles hagin fet, per l'amor santa, que hagin expandit! Va recordar- se d'una llarga malaltia, durant la qual la seva muller l'havia vetllat amorosament de dies i de nits. Oh Déu! I si fos realment un àngel? Si aquelles tres dones fossin realment uns àngels? Si les sospites, que ell tenia, fossin mancades de fonament? Per què, podent, no cerciorar-se'n? Per què no apagar la set? Per què no esvair el dubte?

Response: Estava bandejat del Paradís.


Instruction: A quina cultura pertany el personatge que presenta el text?

Context: Segons la mitologia grega, Òquim (en grec antic Ὄχιμος, Ókhimos) va ser un dels Helíades, un dels set fills d'Hèlios i de la nimfa Rode.,  Òquim i el seu germà Cèrcaf es van quedar a l'illa de  Rodes, mentre els altres germans, Actis, Càndal, Macar i Tríopas van fugir després d'haver mort el setè, Tènages. Òquim, que era el primogènit, va regnar a Rodes. Es va casar amb una nimfa de l'illa, anomenada Hegetòria, i amb ella va tenir Cidipe, que es va casar amb el seu oncle Cèrcaf. Ell va succeir al seu germà en el tron.,  Una altra tradició explica que Òquim havia promès la seva filla Cidipe a un tal Ocridió. Però quan Ocridió va enviar un herald a buscar-la, Cèrcaf, enamorat de la seva neboda, la va robar i va fugir amb ella ben lluny. Va tornar molt més tard, quan Òquim ja era vell. Aquesta llegenda explicava el costum dels rodis de no deixar entrar els heralds al santuari d'Ocridió.

Response: A la grega.


Instruction: Qui estava moix?

Context: El sol s'entristia, davallant cap a les fosques serres de Bandina. S'amagà amb sobtat aclucament darrera d'un nuvolet, i després s'hi reobrí al dessota, fulgurant amb roges i boiroses flamarades, que espargiren pel mar, amb la rapidesa amb què passa per la pell una esgarrifança, uns reflexos daurats, vermellencs i frisosos, d'una finesa ideal. L'aire s'enflairava d'aquella olor de marisc que sap tan bona de respirar, exhalació suau de les aigües costaneres. La barca estava immòbil, com fondejada. Pels plecs desmaiats de les veles, desemparades del vent, s'escorria, joguinejant, la resplendor gira-solada del crepuscle. El cel, més fondo, més pur, més pàl·lid a cada instant, se preparava a rebre la mirada de les càndides estrelles.,  El sopar va ser deliciós: una sopa de rap i un plat de pollastre amb pebrots i tomàtecs. Però no fou el menjar, per més que s'hi hagués lluït el cuiner, lo millor de l'àpat, sinó les circumstàncies, l'hora quieta, la llum encantada i fonedissa, i… què sé jo?… per a mi els plers un món nou que em comunicava les seves belleses. Gairebé no es va enraonar; i, si alguna cosa es va dir, no vaig parar-hi esment. Després del llevant de taula, que consistí en algunes galetes i confitures, tots anàrem a dar un volt per la coberta. Jo vaig emparellar amb el pare; i, arribats que fórem a una reconadeta amagada, vaig abraçar-lo pel clatell i li vaig besar la galta.,  -M'heu feta feliç- li vaig dir, guardant-me'l al braç i sense apartar la meva cara de la seva. -Fins ara no sabia lo que era la mar, i avui l'he coneguda. Portant-me amb vós m'heu proporcionat el dia més agradós de la meva vida. Que estic contenta!

Response: El sol.


Instruction: Ha mort algú?

Context: Una persona ha estat assassinada i cinc més han resultat ferides en l'atac d'un home amb un ganivet a la plaça de Russell, al centre de Londres. La policia metropolitana ha confirmat que la persona assassinada era una dona de seixanta anys de nacionalitat estatunidenca. Si bé en un començament eren sis ferits, la policia ha reduït aquesta xifra a cinc —els sis ferits incloïen la dona que després s'ha mort—. Tres persones ja han rebut l'alta mèdica, però no se sap l'estat de les altres dues. Les autoritats policíaques van rebre una trucada poc després de les 22.30 d'anit, que alertava de la presència d'un home amb una arma blanca que atacava els vianants de la plaça de Russell, a l'epicentre del barri de Bloomsbury. La policia va arribar al lloc dels fets acompanyada del servei d'ambulàncies de Londres. L'atacant, un home noruec d'origen somali de 19 anys, ha estat detingut minuts després. La policia ha assegurat que no hi ha proves que demostrin una possible radicalització gihadista. En aquest sentit el comissari Mark Rowley, de la policia metropolitana, ha assenyalat que la salut mental de l'atacant pot ser un ‘factor' determinant en l'execució de l'atac. ‘Calma i atenció' El batlle de Londres, Sadiq Khan, ha demanat avui ‘calma i atenció' als ciutadans, hores després de l'atac a la plaça de Russell. Ha expressat, a més, la seva solidaritat amb els afectats i ha assegurat que el seu cor era amb les víctimes de l'incident a la plaça de Russell i amb les dels seus éssers estimats

Response: Sí.