Simfonia núm. 8 (Mahler)

Context: El so augmenta gradualment en un crescendo, mentre les veus solistes s'uneixen o contrasten amb els cors. Quan el clímax s'acosta, molts temes són repetits: el «tema de l'amor», la cançó de Margarida i l'«Accende» de la Part I. Finalment, mentre el cor conclou amb «La feminitat eterna ens portarà cap al cel», la secció de metalls situada fora de l'escenari reapareix amb un últim tribut al motiu Veni Creator, per acabar la simfonia amb una triomfant fanfàrria. Potser no serà el millor, però probablement es tracta del finale més espectacular de tota la història del simfonisme.[57]

Answer: en un crescendo

Question: Com augmenta el so?

Answer: s'uneixen o contrasten amb els cors

Question: Què fan les veus solistes?

Answer: molts temes són repetits

Question: Què passa quan el clímax s'acosta?

Answer: amb «La feminitat eterna ens portarà cap al cel»

Question: Amb què conclou el cor?

Answer: Veni Creator

Question: A quin motiu fa tribut la secció de metalls al final?

Context: La secció de Instrument de vent de fusta per a la Vuitena consisteix en dos flautins (un que dobla la cinquena flauta), quatre flautes, quatre oboès, un corn anglès, tres clarinets en si bemoll, almenys dos requints en mi bemoll, un clarinet baix en si bemoll, quatre fagots i un contrafagot. La secció de vent-metall comprèn vuit trompes, quatre trompetes, quatre trombons, una tuba i un conjunt «a part» de quatre trompetes (la primera pot ser doblada) i tres trombons. Els efectius de percussió consisteixen en dos jocs de timbales, dos de platerets, bombo, gong, triangle i campanes tubulars de registre greu. Mahler també hi va afegir un glockenspiel durant els assajos finals. També s'hi inclouen altres instruments: un orgue, un harmònium, un piano (també afegit a posteriori durant els assajos), dues arpes (tot i que quatre serien preferibles), una celesta i almenys una mandolina (però millor diverses). Mahler va suggerir que, en sales molt grans, el primer instrument de cada secció de vent de fusta fos doblat i que els efectius de la secció de cordes també s'incrementessin.[19]

Answer: vuit

Question: Quantes trompes té la secció de vent-metall per a la Vuitena?

Answer: dos jocs

Question: Quantes timbales té la secció de percussió per a la Vuitena?

Answer: un glockenspiel

Question: Quin instrument va afegir Mahler durant els assajos finals a la secció de percussió per a la Vuitena?

Answer: un piano

Question: Quin altre instrument van afegir durant els assajos per a la Vuitena?

Context: La primera fase del desenvolupament comença quan el cor de dones dels àngels joves invoca la «feliç companyia de nens benaurats» que han de portar al cel l'ànima de Faust. Els nens benaurats reben l'ànima amb alegria, les seves veus s'uneixen a la del Doctor Marianus(tenor), el qual acompanya el cor abans de trencar en un arrabassat himne en mi major dirigit a la Mater Gloriosa, «la reina del cel». Quan l'ària acaba, les veus masculines del cor fan d'eco de les paraules del solista en un fons orquestral de trèmolos de viola, un passatge qualificat per De La Grange d'«emocionalment irresistible».[59]

Answer: portar al cel l'ànima de Faust

Question: Què ha de fer els nens Benaurats?

Answer: el cor de dones dels àngels joves

Question: Qui invoca els nens benaurats?

Answer: amb alegria

Question: Cop reben l'anima de Faust els nens benaurats?

Answer: a la del Doctor Marianus

Question: A quina veu s'uneix la dels nens benaurats?

Answer: a la Mater Gloriosa

Question: A qui dirigeix un himne el Doctor Marianus?

Context: Amb l'ús d'elements vocals durant tota la composició, més que en episodis al final o prop d'ell, l'obra va ser la primera simfonia completament coral que es va escriure.[14] Mahler no va tenir dubtes sobre el caràcter innovador de la simfonia i la va qualificar com a la cosa més gran que havia fet. Mahler mantenia que totes les seves simfonies anteriors no eren més que un preludi d'aquesta: «tractin d'imaginar l'univers sencer començant a sonar i ressonar. Ja no hi ha veus humanes, sinó planetes i sols girant». Va ser el seu «regal a la nació [...] un gran portador d'alegria».[15]

Answer: durant tota la composició

Question: Quan es fan servir els elements vocals en aquesta simfonia de Mahler?

Answer: com a la cosa més gran que havia fet

Question: Com va qualificar aquesta simfonia Mahler?

Answer: innovador

Question: Quin caràcter tenia la simfonia segons Mahler?

Answer: un preludi d'aquesta

Question: Com considerava Mahler que eren totes les simfonies que havia fet anteriorment?

Context: A la següent secció, «Infirma nostri corporis virtute firmans perpeti» («Infon en la nostra feble carn la força perpètua»), torna a la tonalitat principal de la mi bemoll amb una variació del tema principal. La secció s'interromp per un breu interludi orquestral en què s'escolten les campanes tubulars greus, donant un to ombrívol a la música.[56] Aquest nou ambient menys segur és superat en reprendre el tema «Infirma nostri corporis», aquest cop sense els cors, en un tènue ressò en re menor de la invocació inicial.[52]

Answer: mi bemoll

Question: Quina tonalitat torna a la següent secció?

Answer: amb una variació del tema principal

Question: Com torna la tonalitat en mi bemoll?

Answer: un breu interludi orquestral

Question: Què interromp la secció?

Answer: les campanes tubulars greus

Question: Què sentim en l'interludi orquestral?

Answer: un to ombrívol a la música

Question: Què ens donen les campanes tubulars greus?


La scala di seta

Context: La primera cosa que crida l'atenció de La scala di seta és la qualitat de l'obertura, que respecte les anteriors és més madura, personal i plena de detalls de gran efecte. S'inicia amb una frase ràpida dels violins seguida per la corda, i a continuació entra la secció de vents de fusta, liderada per un oboè, que dibuixa una melodia que completa una flauta. Tot el passatge està integrat i continuat pel conjunt d'instruments de vent de fusta i les trompes, que creen un episodi d'aspecte profundament germànic, un veritable passatge d'harmonia impossible de trobar en cap obra de Cimarosa, màxim inspirador de Rossini.[3]

Answer: la qualitat de l'obertura

Question: Què és el primer que crida l'atenció de La scala di seta?

Answer: de detalls

Question: De què està plena l'obertura?

Answer: una frase ràpida

Question: Què fan els violins a l'inici?

Answer: un oboè

Question: Quin instrument lidera l'entrada de a secció de vents de fusta?

Answer: profundament germànic

Question: Com és l'episodi que creen?

Context: El 1952 s'estrenà al Teatro Comunale de Florència amb Nicola Monti, Renato Capecchi i Franco Calabrese. Al Regne Unit l'estrena va ser el 1954 al Sadler’s Wells Theatre de Londres. La Piccola Scala de Milà la va veure per primera vegada el 1961 dirigida Bruno Bartoletti amb Graziella Sciutti, Cecilia Fusco, Angelo Mercuriali, Luigi Alva, Sesto Bruscantini i Calabrese. El 15 de novembre de 1977 es va estrenar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.[7] El 1984 l'estrena va tenir lloc a Perth, Ayr (Escòcia), Stirling, Dundee, Dunfermline i Inverness en la traducció de Geoffrey Dunn per la Scottish Opera.

Answer: 1952

Question: Quin any s'estrenà?

Answer: Sadler’s Wells Theatre

Question: A quin teatre es va estrenar al Regne Unit?

Answer: Bruno Bartoletti

Question: Qui va dirigir la versió que es va estrenar a La Piccola Scala de Milà?

Answer: El 15 de novembre de 1977

Question: Quan es va estrenar a Barcelona?

Answer: Geoffrey Dunn

Question: Qui va fer la traducció per la Scottish Opera?

Context: La scala di seta es va estrenar el 9 de maig de 1812 al Teatro San Moisè de Venècia amb un èxit moderat. La crítica feta pel cronista del Giornale dipartimentale sobre l'estrena parla d'èxit en general amb què es va rebre la farsa, la varietat i la sofisticació del llenguatge de Rossini, caracteritzant els trets que el diferencien dels seus contemporanis.[5] Però després d'un nombre limitat de rèpliques i de recuperar-se en teatres més petits, va desaparèixer per complet del repertori, que es va reprendre només després de la Segona Guerra Mundial. La simfonia de l'obra, però, ha estat una peça molt popular del repertori simfònic.

Answer: Teatro San Moisè

Question: A quin teatre es va estrenar a Venècia?

Answer: Giornale dipartimentale

Question: Quin diari va publicar una crítica?

Answer: en teatres més petits

Question: On la van recuperar?

Answer: va desaparèixer per complet del repertori

Question: Què va passar finalment?

Answer: La simfonia de l'obra

Question: Què ha estat una peça molt popular?

Context: Giulia no sap com alliberar-se de Germano i de la seva cosina Lucilla, que han vingut per anunciar-li que el seu tutor hi vol parlar. Finalment aconsegueix allunyar-se'n i fa sortir Dorvil del seu amagatall, amb qui s'ha casat en secret. El jove es presenta inquiet i recelós, ja que s'ha assabentat que aquest mateix dia arribarà Blansac, elegit per Dormont com a futur espòs de Giulia. Aquesta tranquil·litza Dorvil i després de donar-li cita per la mitjanit aconsegueix allunyar-se abans que el tutor entri a l'habitació. Dormont arriba queixant-se per haver esperat en va que baixés la seva pupil·la. En aquest moment anuncien l'arribada d'aquest, i Dormont baixa a rebre'l. Giulia sap que la seva cosina Lucilla està secretament enamorada de Blansac i demana a Germano que tracti d'observar si aquesta tracta de conquistar al seu promès.

Answer: de Germano i de la seva cosina Lucilla

Question: De qui vol alliberar-se Giulia?

Answer: per la mitjanit

Question: Per quan tenen una cita?

Context: La seva trama presenta Dormont qui ha promès en matrimoni a Blansac la seva pupil·la Giulia, però ella està casada secretament amb Dorville, al qual rep totes les nits a la seva cambra pujant per una escala de seda. Afortunadament, una cosina de Giulia, que viu també a la casa, estima a Blansac. Un criat embolica la situació que, entre falses cites i inútils pesars d'enamorat, desemboca en el sextet final amb la reconciliació de tots els amants.[4]

Answer: a la seva cambra

Question: On rep a Dorville?

Answer: per una escala de seda

Question: Per on puja Dorville?

Answer: a la casa

Question: On viu una cosina de Giulia?

Answer: Un criat

Question: Qui embolica tota la situació?

Context: L'empresari Cera va posar al costat de Rossini de nou a Giuseppe Foppa el llibretista de L'inganno felice, el qual va oferir un pobre argument[6] que es va basar, com era costum, en el teatre francès per extreure el tema per a la nova farsa. L'elecció va recaure sobre L'Échelle de soie de François-Antoine-Eugène de Planard, una obra còmica representada a París el 22 d'agost de 1808, sobre un tema derivat d'altres comèdies i obres del segle xviii. Fins i tot els crítics contemporanis han assenyalat la similitud del tema amb el de Il matrimonio segreto i Domenico Cimarosa i Giovanni Bertati,[2] i recentment s'ha assenyalat que, tant Foppa com Bertati tenien una font comuna, la comèdia The clandestine marriage de George Colman i David Garrick, inspirada en la sèrie de pintures de William Hogarth Le marriage à la mode.[5]

Answer: Giuseppe Foppa

Question: Qui va escriure el llibret?

Answer: L'Échelle de soie

Question: En què es va basar?

Answer: François-Antoine-Eugène de Planard

Question: Qui és l'autor de l'obra original?

Answer: còmica

Question: Quin tipus d'obra és L'Échelle de soie?

Answer: The clandestine marriage

Question: Quina es creu que és la font comuna?


La Gioconda (Ponchielli)

Context: Boito va decidir d'adaptar el tema amb gran llibertat, introduint el personatge de Barnaba i donant un nou caràcter a la resta de personatges. El novembre de 1874 estaven enllestits els dos primers actes del llibret, i Ponchielli es va afanyar a iniciar la faena de composició, però tenia molts dubtes, que el van acompanyar fins a la conclusió de l'obra. Malgrat la seva admiració incondicional per Boito, Ponchielli temia que l'element dramàtic ultrapassés el líric, cosa que podia portar a una reacció negativa del públic. S'adonava, per altra banda, que l'audàcia dramatúrgica i formal de Boito l'estava obligant a modificar el seu estil. En una lletra escrita el 3 de juny de 1875 a l'amic músic Achille Formis, deia:

Answer: Barnaba

Question: Quin personatge va introduir Boito?

Answer: El novembre de 1874

Question: Quan van estar enllestits els dos primers actes del llibret?

Answer: negativa

Question: Com creia Ponchielli que seria la reacció del públic si l'element dramàtic ultrapassava el líric?

Answer: a l'amic músic Achille Formis

Question: A qui va escriure una lletra Ponchielli el 1875?

Context: Gioconda, plena de vergonya, s'amaga, però Laura revela a l'estimat que ella li ha salvat la vida. Enzo la beneïx, mentre apareix la barca amb els cantors cantant una serenata. Gioconda recorda la cançó i el rosari donat a Laura per la mare; renova la benedicció sobre Laura, i la fa fugir en la barca en companyia d'Enzo vers Aquileia. Els dos jóvens, commocionats, la beneeixen mentre s'allunyen.

Answer: vergonya

Question: Què té la Gioconda que la fa amagar-se?

Context: Alvise descobreix la traïció de Laura i maquina d'assassinar-la (Si, morir ella dè!). Després d'haver-la trucada, l'adula amagant a males penes la seua ira. Laura, sospitant, li demana el motiu de tanta crua ironia (Dal vostro accento insolito cruda ironia traspira...). Alvise, al zenit de la seua ira, l'obliga a dir la veritat, i després crida que aviat morirà.

Answer: la traïció de Laura

Question: Què descobreix Alvise?

Answer: assassinar-la

Question: Què maquina Alvise?

Answer: l'obliga a dir la veritat, i després crida

Question: Quan va cridar Alvise que aviat moriria Laura?

Context: Gioconda, desesperada, agafa el ganivet, però es recorda de la mare, i també del pacte fet amb Barnaba. Prova de fugir, però de sobte entra algú, que resulta ser Barnaba. És el moment de pagar el preu: la cantant ha promès a canvi el seu cos a Barnaba, qui la convida a respectar el pacte. Però, després d'haver-lo enervat (Vò farmi più gaia... più fulgida ancora...), s'apunyala a si mateixa (Volesti il mio corpo, demon maledetto? E il corpo ti dò!).

Answer: desesperada

Question: Com estava Gioconda?

Answer: el ganivet

Question: Què agafa Gioconda?

Answer: de la mare

Question: De qui es recorda Giocanda?

Answer: Gioconda

Question: Qui s'apunyala a si mateixa?

Context: La Gioconda es va estrenar al Teatro alla Scala de Milà el 8 d'abril de 1876.[7] La direcció musical va anar a càrrec de Franco Faccio, el més cèlebre director d'orquestra italià de l'època. Ponchielli, durant els assajos, es va declarar satisfet amb la companyia, en particular amb el baix Ormondo Maini i el tenor navarrès Julián Gayarre (conegut a Itàlia com Giuliano Gayarre i que acabava de ser presentat al públic de Milà cantant La favorita), preveient l'èxit d'aquest darrer en la romança del segon acte Cielo e mar!. Aquesta previsió es va fer realitat, atès que a la nit de l'estrena va ser aquesta peça una de les bisades a petició del públic, junt amb el preludi.

Answer: Teatro alla Scala de Milà

Question: On es va estrenar La Gioconda?

Answer: 8 d'abril de 1876

Question: Quan es va estrenar La Gioconda?

Answer: Franco Faccio

Question: Qui es va encarregar de la direcció musical de La Gioconda?

Answer: Giuliano Gayarre

Question: Com era conegut a Itàlia el tenor navarrès Julián Gayarre?

Answer: La favorita

Question: Què va cantar Julián Gayarre en Milà quan va ser presentat al públic?

Context: El poble retorna de la regata (Gloria a chi vince il palio verde): el regatista Zuané és qui ha perdut. Barnaba se li acosta i li insinua un dubte: ha estat una bruixa qui l'ha fet perdre? Llavors Barnaba acusa la Cega (La vidi staman gittar sul tuo legno un segno maliardo, un magico segno[...] la tua barca sarà la tua bara!). La calúmnia es difon entre el poble, que s'enfronta a la dona. Ni Gioconda ni l'home de qui està enamorada, Enzo[8] Aconsegueixen sostraure-la de la gentada (Assassini, quel crin venerando rispettate!). Aleshores intervé Laura Adorno (de la qual està enamorat Enzo) i el seu marit Alvise Badoero, noble i inquisidor de l'Estat. Laura intercedeix davant del seu marit, qui accepta de salvar la Cega, la qual, en senyal de reconeixement, dóna a Laura un rosari (A te questo rosario, che le preghier aduna... ti porterà fortuna). La gentada es dispersa.

Answer: Zuané

Question: Quin regatista ha perdut?

Answer: una bruixa

Question: Què insinua Barnaba a Zuané que l'ha fet perdre?

Answer: el poble

Question: Qui s'enfronta a la dona?

Answer: Laura Adorno

Question: Com es diu l'enamorada d'Enzo?

Answer: un rosari

Question: Què dona la Cega a Laura en senyal de reconeixement?


Reparació de l'ADN

Context: La resposta global general als danys de l'ADN implica l'expressió de múltiples gens responsables de la reparació de malaparellament, la recombinació homòloga, la reparació per excisió de nucleòtids, els punts de control de danys a l'ADN, l'activació transcripcional global, els gens que controlen la descomposició de l'ARNm i molts altres. La immensa quantitat de danys provocats a la cèl·lula la deixen amb una decisió important; sofrir apoptosi i morir, o sobreviure amb un genoma modificat. Un augment de la tolerància als danys pot conduir a una taxa de supervivència superior, cosa que permet una major acumulació de mutacions. La Rev1 dels llevats i la polimerasa η humana són membres de la família Y d'ADN polimerases presents durant la resposta global als danys a l'ADN i són responsables d'una mutagènesi millorada durant la resposta global als danys a l'ADN en els eucariotes.[21]

Answer: sofrir apoptosi i morir, o sobreviure amb un genoma modificat

Question: Què pot fer una cèŀlula molt danyada?

Answer: Y d'ADN polimerases

Question: A quina família pertanyen la Rev1 dels llevats i la polimerasa η humana?

Answer: múltiples

Question: Quants són els gens responsables de la reparació de malaparellament?

Answer: per excisió de nucleòtids

Question: Com es fa la reparació?

Answer: Un augment de la tolerància als danys

Question: Què pot dur a una taxa de supervivència superior?

Context: Les cèl·lules exposades a radiacions ionitzants, llum ultraviolada o substàncies químiques són propenses a adquirir múltiples punts de lesions de l'ADN voluminoses i trencaments bicatenaris. A més, els agents que danyen l'ADN també poden danyar altres biomolècules com ara les proteïnes, els carbohidrats, els lípids i l'ARN. L'acumulació de danys, especialment de trencaments bicatenaris o adductes que obstaculitzen les forquetes de replicació, és un dels senyals d'estimulació coneguts d'una resposta global als danys a l'ADN.[21] La resposta global als danys és un acte enfocat a preservar les cèl·lules i desencadena múltiples rutes de reparació macromolecular, derivació de lesions, tolerància o apoptosi. Les característiques comunes de la resposta global són la inducció de múltiples gens, una aturada del cicle cel·lular, i la inhibició de la divisió cel·lular.

Answer: Les cèl·lules exposades a radiacions ionitzants, llum ultraviolada o substàncies químiques

Question: Quines cèl·lules són propenses a adquirir lesions de l'ADN?

Answer: biomolècules

Question: Què són les proteïnes, els carbohidrats, els lípids i l'ARN?

Answer: L'acumulació de danys, especialment de trencaments bicatenaris o adductes

Question: Quin és un dels senyals d'estimulació?

Answer: la inducció de múltiples gens, una aturada del cicle cel·lular, i la inhibició de la divisió cel·lular

Question: Quines són les característiques comunes de la resposta global?

Answer: altres biomolècules

Question: Què poden danyar els agents que lesionen l'ADN?

Context: La síntesi de translesió és un procés de tolerància dels danys a l'ADN que permet als mecanisme de replicació de l'ADN replicar antigues lesions de l'ADN com ara dímers de timina o llocs AP. Implica la substitució d'ADN polimerases normals per polimerases de translesió especialitzades (com ara l'ADN polimerasa V), que sovint tenen zones actives més grans que poden facilitar la inserció de bases davant de nucleòtids danyats. Es creu que el canvi de polimerases és mitjançat per, entre altres factors, la modificació post-traduccional del factor de processivitat de replicació PCNA. Les polimerases de síntesi de translesió sovint tenen una baixa fidelitat (alta propensió a inserir bases equivocades) en comparació amb les polimerases normals. Tanmateix, moltes són extremament eficients a l'hora d'inserir bases correctes davant de tipus específics de danys. Per exemple la Pol η mitjança una derivació lliure d'errors de les lesions provocades per la radiació UV, mentre que la ζ introdueix mutacions en aquests zones. Des d'un punt de vista cel·lular, el risc d'introduir una mutació puntual durant la síntesi de translesió pot ser preferible a recórrer a mecanismes més dràstics de reparació de l'ADN, que poden causar greus aberracions cromosòmiques o la mort cel·lular.

Answer: un procés de tolerància dels danys a l'ADN

Question: Què és la síntesi de translesió?

Answer: replicar antigues lesions de l'ADN

Question: Què permet la síntesi de translesió?

Answer: de translesió especialitzades

Question: Quin tipus de polimerasa és  l'ADN polimerasa V?

Answer: poden causar greus aberracions cromosòmiques o la mort cel·lular

Question: Quins efectes poden tenir els mecanismes més dràstics de reparació de l'ADN?

Answer: mutacions

Question: Què introdueix la ζ ?

Context: Les cèl·lules no poden funcionar si els danys a l'ADN corrompen la integritat i accessibilitat d'informació essencial en el genoma (però les cèl·lules romanen aparentment funcionals quan manquen o estan danyats gens "no essencials"). Segons el tipus de danys que ha sofert l'estructura de doble hèlix de l'ADN, han evolucionat una varietat d'estratègies de reparació que restauren la informació perduda. Si és possible, les cèl·lules utilitzen la cadena d'ADN complementària (si no ha estat modificada) o la cromàtide germana com a "plantilla" per tal de restaurar la informació original. Si no hi ha cap plantilla disponible, les cèl·lules utilitzen com a últim recurs un sistema de recuperació propens als errors conegut com a síntesi de translesió.

Answer: aparentment funcionals

Question: Com romanen les cèl·lules quan manquen gens "no essencials"?

Answer: doble hèlix

Question: Quina forma té l'estructura de l'ADN?

Answer: restauren la informació perduda

Question: Què fan les estratègies de reparació?

Answer: síntesi de translesió

Question: Com es coneix el sistema de recuperació que és propens als errors?

Answer: si els danys a l'ADN corrompen la integritat i accessibilitat d'informació essencial en el genoma

Question: Quan no poden funcionar les cèl·lules?

Context: La reparació recombinant requereix la presència d'una seqüència idèntica o gairebé idèntica que sigui utilitzada com a plantilla per reparar el trencament. La maquinària enzimàtica responsable d'aquest procés és gairebé idèntica a la maquinària responsable del creuament cromosòmic durant la meiosi. Aquesta ruta permet que un cromosoma danyat sigui reparat utilitzant una cromàtide germana (disponible a G2 després de la replicació de l'ADN) o un cromosoma homòleg com a plantilla. Els trencaments bicatenaris causats pels intents de la maquinària replicant de sintetitzar a través d'un trencament monocatenari o una lesió no reparada provoquen un col·lapse de la forqueta de replicació i són generalment reparats per recombinació.

Answer: una seqüència idèntica o gairebé idèntica

Question: Què s'utilitza com a plantilla per a la reparació?

Answer: creuament cromosòmic

Question: Què passa durant la meiosi?

Answer: permet que un cromosoma danyat sigui reparat

Question: Per a què es pot fer servir una cromàtide germana?

Answer: per recombinació

Question: Com són reparats els trencaments bicatenaris?

Answer: un col·lapse de la forqueta de replicació

Question: Què provoca una lesió no reparada?


Karate

Context: Kumite (組手) significa combat (組, intercanvi; 手, mà). És l'aplicació pràctica de les tècniques en un enfrontament contra un oponent real. El kumite d'aprenentatge, desenvolupat al Japó amb base en l'art del sabre o kendo es deia "Kihon Kumite" o combat de moviments formals. Aquest combat consistia en l'aplicació per parelles de tècniques recollides en els kates, realitzant en un o diversos passos.[49]

Answer: en un enfrontament contra un oponent real

Question: Com es posen en practica les tècniques apreses en un kumite?

Answer: Kihon Kumite

Question: Com es deia el kumite d'aprenentatge?

Answer: amb base en l'art del sabre o kendo

Question: En base a què es va desenvolupar al Japó el Kihon Kumite?

Answer: en els kates

Question: On es recullen les tècniques que s'apliquen en el Kihon Kumite?

Context: Per a molts professionals, el karate és una pràctica profundament filosòfica. El karatedo ensenya els principis ètics i pot tenir un significat espiritual per als seus seguidors. Gichin Funakoshi ("pare del karate modern") va titular la seva autobiografia Karate-Do: My Way of Life (Karatedo: La meva forma de viure), en reconeixement de la natura transformadora de l'estudi del karate. Avui en dia es practica karate per l'auto-perfecció, per raons culturals, per a la defensa pròpia i com un esport. Des del 1970 se celebra un Campionat Mundial. El 2005, a la 117a votació del Comitè Olímpic Internacional (COI), el karate no va rebre els dos terços dels vots necessaris per convertir-se en un esport olímpic.[9] A la web del Japó (patrocinat pel Ministeri d'Afers Exteriors) informa que hi ha al voltant de 50 milions practicants de karate a tot el món.[10]

Answer: profundament filosòfica

Question: Com és la practica del karate per a molts professionals?

Answer: els principis ètics

Question: Què ensenya el karatedo?

Answer: Gichin Funakoshi

Question: Qui es conegut com el pare del karate modern?

Answer: 1970

Question: Des de quin any es celebra un Campionat Mundial de karate?

Answer: 2005

Question: Quin any el karate es va convertir en esport olímpic?

Context: Després de la mort del mestre Funakoshi es donà una divisió important dins del karate shōtōkan. Per una banda aquells que van seguir la forma tradicional, adoptant el nom de shōtōkan shōtōkai, la qual era president Shigeru Egami. Altres figures importants que van seguir aquesta línia són Ohshima i Okuyama, tot i que les seves ensenyant-ses es diferencien una mica, especialment en els kates. Una altra branca formada per karatekes com: Kase, Nakayama o Nishiyama entre altres van enfocar el karate cap a la pràctica competitiva esportiva, en contra els ideals de Funakoshi.[29]

Answer: es donà una divisió important dins del karate shōtōkan

Question: Què va passar després de la mort de Funakoshi?

Answer: shōtōkan shōtōkai

Question: Com s'anomenaven els que van seguir la forma tradicional del karate?

Answer: Shigeru Egami

Question: Qui era president de shōtōkan shōtōkai?

Answer: cap a la pràctica competitiva esportiva

Question: Cap on van enfocar el karate una altra branca?

Answer: enfocar el karate cap a la pràctica competitiva esportiva

Question: A què eren contraris els ideals de Funakoshi?

Context: Gichin Funakoshi, és considerat el pare del karate modern i és el portador d'aquest dins del Japó.[22] El nom de shōtōkan prové del primer dojo que obrí el 1939.[63] Shōtō (松濤) significa "pi de les ones" (el moviment de les agulles dels pins quan el vent bufa a través d'elles), pseudònim de Funakoshi.[64] Kan (馆) significa "casa", en honor del seu sensei.[64]

Answer: Gichin Funakoshi

Question: Qui va portar el karate al Japó?

Answer: el pare del karate modern

Question: Com es considerat Gichin Funakoshi?

Answer: shōtōkan

Question: Com es deia el primer dojo que obrí Gichin Funakoshi?

Answer: pi de les ones

Question: Què significa Shōtō?

Answer: casa

Question: Què significa Kan?

Context: Respecte a la seva faceta com a esport per a la població especial, els Jocs Paralímpics de Barcelona 1992 van marcar una fita a la història del karate. Per primera vegada es portà a terme una exhibició de la seva aplicació paralímpica. Va ser el Dr. Pablo Pereda el creador d'un estil de karate[80][81][82][83][84] denominat garyu-ryu[85][86] que en disposar d'un programa adaptat podia ser practicat per discapacitats en cadira de rodes.[87] Recolzat per Juan Antonio Samaranch president del Comitè Olímpic Internacional i amb la presència a la Vila Olímpica del president de la Federació Espanyola i Catalana de Karate es presentà la primera exhibició paralímpica d'aquest esport. Va tenir lloc a les Instal·lacions de la Vila Olímpica el 5 de setembre de 1992 a les 18:30 de la tarda[88][89][90] sota la responsabilitat del mateix Pereda que va ser qui va presentar l'acte. María José Martínez Ramos, una de les participants en l'exhibició, ha estat la primera dona que aconsegueix el Cinturó Negre de Karate garyu-ryu.[91]

Answer: els Jocs Paralímpics de Barcelona 1992

Question: Quins jocs van marcar una fita a la història del karate?

Answer: es portà a terme una exhibició de la seva aplicació paralímpica

Question: Què es va fer als Jocs Paralímpics de Barcelona 1992 amb el karate?

Answer: el Dr. Pablo Pereda

Question: Qui va crear un estil de karate adaptat per als atletes paralímpics?

Answer: a les Instal·lacions de la Vila Olímpica

Question: On es va fer la primera exhibició paralímpica de karate?

Answer: Karate garyu-ryu

Question: Com s'anomena l'estil de karate que va crear el Dr. Pablo Pereda?


Meddle

Context: Malgrat que les pistes són diferents entre si Meddle és considerat generalment com un àlbum més cohesiu que el seu predecessor de 1970 «Atom Heart Mother».[22] A«A Pillow Of Winds» segueix a l'instrumental «One Of These Days» i es distingeix per ser de les poques cançons d'amor acústiques i tranquil·les de tot el catàleg de Pink Floyd. Les dues cançons es fusionen entre si amb un efecte de so de vent, anticipant-se a la tècnica que després usarien a Wish You Were Here. El títol «A Pillow of Winds» es va inspirar en els jocs de Mah-jong a què Waters i Mason, conjuntament amb les seves respectives esposes, jugaven durant unes vacances al sud de França.[23]

Answer: «Atom Heart Mother»

Question: Quin va ser el àlbum predecessor de Meddle?

Answer: amb un efecte de so de vent

Question: Com es fusionen les dues cançons?

Answer: en els jocs de Mah-jong

Question: En què es va inspirar el títol  «A Pillow of Winds»?

Answer: Waters i Mason, conjuntament amb les seves respectives esposes

Question: Qui jugava als jocs de Mah-jong?

Answer: al sud de França

Question: On estaven de vacances Waters, Mason i les seves esposes?

Context: El títol del disc Meddle és un joc de paraules entre medal («medalla») i meddle («interferir»), ja que ambdues es pronuncien de forma idèntica.[24] Al principi, Storm Thorgerson va suggerir un primer pla de l'anus d'un babuí per a la fotografia de la portada. Va ser desautoritzat per la banda, que el va informar a través d'una trucada internacional, mentre estaven de gira pel Japó, que preferien una «orella sota l'aigua».[28] La fotografia la va realitzar Bob Dowling. La imatge representa una orella, sota l'aigua, recollint ones de so (representades com rínxols a l'aigua).[24] Thorgerson ha mostrat estar poc satisfet amb la portada, arribant a dir que és la que li agrada menys de totes les portades dels àlbums de Pink Floyd:

Answer: una «orella sota l'aigua»

Question: Què preferia la banda per a la fotografia de la portada?

Answer: Bob Dowling

Question: Qui va realitzar la fotografia de la portada?

Answer: com rínxols a l'aigua

Question: Com es representen les ones de so?

Answer: medal («medalla») i meddle («interferir»)

Question: Quines paraules es pronuncien de forma idèntica?

Context: Meddle es va llançar al mercat el 30 d'octubre de 1971 als Estats Units a través de la discogràfica Harvest/Capitol i el 5 de novembre al Regne Unit amb el segell Harvest/EMI.[10][nota 2] Les ressenyes sobre el disc van ser força diverses. Jean-Charles Costa de la revista Rolling Stone va escriure «Meddle no solament confirma al guitarrista líder David Gilmour com un baluard dins del grup, sinó que també afirma de forma enèrgica i precisa que la banda torna al camí del creixement»,[33] i NME el va anomenar «un àlbum excepcionalment bo». La crítica de Melody Maker va ser més reservada, dient que l'àlbum era «... una banda sonora d'una pel·lícula inexistent».[34] «One of These Days» i «Echoes» es van tocar en els concerts de Live At Pompeii, en dues parts, i també en el concert de la BBC de 1971 In Concert.[35][36] Malgrat que al Regne Unit va arribar a assolir el lloc número 3 de la llista d'àlbums més venuts, la mediocre publicitat feta per part de Capitol Records va fer que l'àlbum es vengués malament als Estats Units, arribant només a la posició 70 de les llistes.[32][37] El 29 de novembre de 1971, «One of These Days» es va editar com a senzill de 7 polzades als Estats Units amb «Fearless» com a Cara B.[38]

Answer: 30 d'octubre de 1971

Question: Quan es va llançar Meddle als Estats Units?

Answer: Harvest/Capitol

Question: Quina discogràfica va llançar Meddle als Estats Units?

Answer: força diverses

Question: Com van ser les ressenyes sobre el disc?

Answer: Rolling Stone

Question: Per a quina revista escrivia Jean-Charles Costa?

Answer: Capitol Records

Question: Qui va fer una publicitat mediocre?

Context: One Of These Days es va desenvolupar al voltant d'una línia de baix en ostinato creada per Roger Waters. Waters i David Gilmour van tocar la línia usant dos baixos elèctrics, un d'ells amb les cordes desgastades. La línia abstrusa de Nick Mason «One of these days I'm going to cut you into little pieces» (Un d'aquests dies us tallaré en trossets petits) es va gravar al doble de velocitat usant la veu en falset, per a després reproduir-lo a velocitat normal.[17]

Answer: Roger Waters

Question: Qui va crear la línia de baix en ostinato?

Answer: dos baixos elèctrics

Question: Quins instruments van utilitzar Waters i Gilmour per tocar la línia?

Answer: desgastades

Question: Com estaven les cordes d'un dels baixos elèctrics?

Answer: normal

Question: A quina velocitat es va reproduir la veu?

Answer: One Of These Days

Question: Què es va desenvolupar al voltant d'una línia en ostinato?

Context: El 1984 es va treure al mercat una edició remasteritzada en vinil d'alta qualitat i també en cassette. Mobile Fidelity Sound Lab, després va llançar Meddle en format LP remasteritzat i l'abril de 1989 en un format CD «Ultradisc» d'or. A més, l'àlbum es va incloure a la caixa recopilatòria Shine On el 2 de novembre de 1992.[nota 3][41]

Answer: 1984

Question: Quan es va treure al mercat l'edició remasteritzada?

Answer: Mobile Fidelity Sound Lab

Question: Qui va llançar Meddle en format LP remasteritzat?

Answer: 1989

Question: Quin any Mobile Fidelity Sound Lab va llançar Meddle en format CD?

Answer: a la caixa recopilatòria Shine On

Question: On es va incloure l'àlbum?

Answer: d'alta qualitat

Question: Com era el vinil de l'edició remasteritzada?


L'Anunciació Friedsam

Context: L'obra està realitzada dins l'estil dels primitius flamencs. L'escola flamenca de pintura va ser una de les més importants del món, des dels seus inicis al segle XV fins al segle xviii. Per distingir aquest període primerenc del segle XV es fa servir la denominació d'«Escola dels Primitius Flamencs». Aquesta escola acostumava a pintar quadres de temàtica religiosa, que tractaven com a escenes costumistes, encara que també van desenvolupar el retrat i el paisatge. Utilitzaven la tècnica a l'oli i el seu estil es caracteritzava per la minuciositat, el detall en la reproducció d'objectes, el naturalisme i l'amor al paisatge. Entre els artistes més importants d'aquesta escola destaquen Robert Campin —autor d'aquesta obra—, Jan van Eyck, Roger van der Weyden —deixeble de Campin— i Petrus Christus. A Catalunya cal citar la influència d'aquest estil en Lluís Dalmau, autor de la Mare de Déu dels Consellers després d'haver treballat al taller de Jan van Eyck.[6]

Answer: dels primitius flamencs

Question: De quin estil és l'obra?

Answer: una de les més importants

Question: Què va ser a nivell mundial l'escola flamenca de pintura?

Answer: aquest període primerenc del segle XV

Question: Què distingeix el terme d'«Escola dels Primitius Flamencs»?

Answer: de temàtica religiosa

Question: Quins quadres acostumava a pintar aquesta escola?

Answer: a l'oli

Question: Quin tècnica utilitzaven?

Context: El primer propietari conegut va ser el príncep de Charleroi; durant el segle xix va estar a Anvers en mans de J. J. van Hal, i des de 1836, va ser propietat de C. J. Nieuwenhuys de Brussel·les; l'any 1860 va ser comprat per un tal monsieur Parent, de París, i el 1926 la seva néta i comtessa O'Gorman ho va vendre. En el mateix any va ser propietat successivament d'Allen Loebl, Philip Lehman, i Kleinberger, de Nova York. Aquell mateix any va ser venut a Michael Friedsam per 65.000 dolars. Friedsam va llegar el seu patrimoni a Metropolitan a la seva mort.[10]

Answer: el príncep de Charleroi

Question: Qui va ser el primer propietari conegut?

Answer: a Anvers

Question: On va estar durant el segle xix?

Answer: de C. J. Nieuwenhuys

Question: De qui va ser propietat des de 1836?

Answer: 65.000 dolars

Question: Quant va pagar Michael Friedsam per l'obra?

Answer: a Metropolitan

Question: A qui va llegar el seu patrimoni Friedsam?

Context: Darrere de la Mare de Déu es percep l'interior poc il·luminat de l'església. A la seva dreta, mig amagat per l'arquivolta de la portalada, hi ha un gerro amb lliris blancs, símbol de la puresa de Maria. Es pot observar parcialment el terra de l'interior de l'església, decorat amb rajoles policromes. A la dreta de la Mare de Déu, prop del gerro amb lliris, hi ha una rajola amb la lletra «A» i a l'altre extrem s'hi observa una «M», les inicials de «Ave Maria». A l'esglaó d'entrada, just davant dels peus de Maria, hi ha una inscripció amb el text «REGINA CELI LET[ARE]» (la Reina del cel s'alegra!).[9]

Answer: poc il·luminat

Question: Com és l'interior de l'església?

Answer: Darrere de la Mare de Déu

Question: On es veu l'interior de l'església?

Answer: un gerro amb lliris blancs

Question: Què hi ha a la dreta de la Mare de Déu?

Answer: la puresa de Maria

Question: Què simbolitza el gerro amb lliris blancs?

Answer: de «Ave Maria»

Question: De què son les inicial A i M?

Context: Al costat dret de la Mare de Déu, el destre, hi ha l'arquitectura gòtica i al costat esquerre, el sinistre, es mostra la part romànica. La meitat gòtica és més visible i compta amb finestres, una simbologia de la llum divina. El contrafort gòtic del portal, és més ample i treballat i està rematat per una figura decorativa anomenada en flamenc Kruisbloeme (flor de la creu). Al contrafort de l'extrem de l'edifici neixen unes herbes amb flors blanques, un altre cop una representació de la puresa.

Answer: romànica

Question: Quina arquitectura hi ha al costat esquerre de la Mare de Déu?

Answer: de la llum divina

Question: Quina simbologia hi ha ala part gòtica?

Answer: una figura decorativa

Question: Què remata el contrafort gòtic?

Answer: Kruisbloeme

Question: Com es diu en flamenc flor de la creu?

Context: El color dels mantells de l'àngel i Maria són vermell i blau respectivament, tal com succeeix a L'Anunciació de Broederlam i al Llibre d'hores de Boucicaut. La vestimenta de Maria està fistonada amb perles; l'àngel Gabriel porta un ceptre i vesteix una capa pluvial brodada amb or i un fermall que la tanca. Les seves ales són policromes com a l'Anunciació de Van Eyck o al Tríptic de Mérode.[11] La posició dels personatges i de les seves mans recorda l'Anunciació en grisalla de Van Eyck que hi ha al museu Thyssen-Bornemisza.[9]

Answer: vermell

Question: De quin color és el mantell de l'àngel?

Answer: blau

Question: De quin color és el mantell de Maria?

Answer: amb perles;

Question: Amb què està fistonada la vestimenta de Maria?

Answer: l'àngel Gabriel

Question: Qui porta un ceptre?

Answer: policromes

Question: Com són les ales de Gabriel?

Context: La Mare de Déu està sitada al centre de la portalada d'una església mentre l'arcàngel Gabriel es troba a l'exterior en una posició menys elevada, de forma contrària a altres obres contemporànies on la Mare de Déu acostuma a adoptar una actitud de més submissió, de major humilitat. L'àngel dirigeix la seva mirada cap a Maria i aquesta alça la vista amunt. Com és habitual en aquesta escena, Maria porta un llibre d'hores a la mà, com si hagués estat sorpresa llegint a l'interior del temple i hagués sortit a rebre l'àngel a l'exterior. Entre ambdós i en una posició més elevada es troba el missatge de Déu que es mostra en l'enviament del colom, símbol de l'Esperit Sant irradiant feixos de llum en presència de Maria. A l'Anunciació de Van Eyck i a la de Campin, de l'Esperit Sant surten set rajos representant els set dons de l'Esperit Sant, però en aquesta obra només se n'observen tres.

Answer: al centre de la portalada d'una església

Question: On està situada la Mare de Déu?

Answer: menys elevada

Question: Com és la posició de Gabriel respecte a la de la Mare de Déu?

Answer: cap a Maria

Question: Cap on mira Gabriel?

Answer: amunt

Question: Cap on mira Maria?

Answer: un llibre d'hores

Question: Què porta a la mà Maria?


Rorqual blau

Context: La llengua d'un rorqual blau pesa unes 2,7 tones[24] i, quan s'obre del tot, la boca és capaç d'agafar fins a 90 tones d'aliments i aigua.[3] Tot i la mida de la boca, les dimensions de la gola són tan reduïdes que un rorqual blau no es pot empassar un objecte més gran que una pilota de platja.[25] El cor pesa 600 kg i és el més gran de qualsevol animal.[24] L'aorta d'un rorqual blau té un diàmetre d'uns 23 cm.[26] Durant els primers set mesos de vida, una cria de rorqual blau beu, aproximadament, 400 litres de llet al dia. Les cries guanyen pes ràpidament, fins a 90 kg al dia. En néixer, els rorquals blaus ja pesen 2.700 kg, el mateix que un hipopòtam adult.[8]

Answer: unes 2,7 tones

Question: Quant pesa la llengua d'un rorqual blau?

Answer: fins a 90 tones d'aliments i aigua

Question: Què pot agafar quan obre completament la boca el rorqual blau?

Answer: reduïdes

Question: Com són les dimensions de la boca del rorqual blau?

Answer: 2.700 kg

Question: Quant pesen les cries del rorqual blau en néixer?

Context: Hi ha hagut com a mínim 11 casos documentats d'adults híbrids de rorqual blau i rorqual comú en llibertat. Arnason i Gullberg consideren la distància genètica entre les dues espècies similar a la d'un ésser humà i un goril·la.[13] Investigadors que treballaven a les aigües de Fiji creuen que fotografiaren un híbrid de rorqual blau i iubarta.[14]

Answer: com a mínim 11

Question: Quants casos documentats d'adults híbrids de rorqual blau i rorqual comú en llibertat hi ha?

Answer: similar a la d'un ésser humà i un goril·la

Question: Com consideren que és la distància genètica entre les dues espècies Arnason i Gullberg?

Answer: un híbrid de rorqual blau i iubarta

Question: Què creuen que van fotografiar uns investigadors que treballaven a les aigües de Fiji?

Context: Els rorquals blaus no són fàcils de capturar ni de matar. La seva força i potència les protegiren dels primers baleners, que preferien atacar catxalots i balenes franques.[47] El 1864, el noruec Svend Foyn equipà un vaixell de vapor amb arpons dissenyats específicament per capturar cetacis grans.[8] Tot i que al principi era voluminós i tenia poc èxit, Foyn perfeccionà el fusell submarí i ben aviat s'establiren diverses estacions baleneres a la costa de Finnmark, al nord de Noruega. L'última estació balenera de Finnmark tancà el 1904 a causa de disputes amb els pescadors locals.

Answer: La seva força i potència

Question: Què va protegir els rorquals blaus dels primers baleners?

Answer: Svend Foyn

Question: Qui va equipar un vaixell amb arpons per capturar cetacis grans el 1864?

Answer: el fusell submarí

Question: Què va perfeccionar Foyn?

Answer: a causa de disputes amb els pescadors locals

Question: Per què va haver de tancar l'última estació balenera?

Context: Les estimacions de Cummings i Thompson (1971) suggereixen que el nivell font dels sons emesos pels rorquals blaus és d'entre 155 i 188 decibels quan se'l mesura en relació amb una pressió de referència d'un micropascal en un metre.[44][45] Tots els grups de rorquals blaus emeten sons a una freqüència fonamental d'entre 10 i 40 Hz; la freqüència més baixa que els humans són capaços de percebre és generalment de 20 Hz. Les crides de rorqual blau duren entre deu i trenta segons. Els rorquals blaus de la costa de Sri Lanka han estat enregistrats repetidament emetent «cants» de quatre notes amb una durada d'uns dos minuts cadascun, que recorden els coneguts cants de les iubartes. Els investigadors creuen que, ja que aquest fenomen no ha estat observat en altres poblacions, podria ser específic de la subespècie B. m. brevicauda (pigmea).

Answer: entre 10 i 40 Hz

Question: A quina freqüència emeten sons els rorquals blaus?

Answer: 20 Hz

Question: Quina és la freqüència més baixa que els humans són capaços de percebre?

Answer: de quatre notes

Question: Com són els cants dels rorquals blaus de la costa de Sri Lanka?

Answer: uns dos minuts

Question: Quan duren els cants dels rorquals blaus de la costa de Sri Lanka?

Answer: els coneguts cants de les iubartes

Question: A què recorden els cants dels rorquals blaus de la costa de Sri Lanka?

Context: Com que el krill es mou, els rorquals se solen alimentar a profunditats de més de 100 m durant el dia i només s'alimenten a la superfície de nit. Generalment quan s'alimenten es capbussen durant 10 minuts, tot i que també són habituals immersions de fins a 20 minuts. La immersió més llarga observada fou de 36 minuts.[36] El rorqual s'alimenta envestint grups de krill, agafant els animals i una gran quantitat d'aigua a la boca. Aleshores, l'aigua és expulsada per les barbes mitjançant pressió provinent de la butxaca ventral i la llengua. Una vegada ja no queda aigua a la boca, el krill restant no pot passar per entre les barbes i és empassat. El rorqual blau també consumeix alguns peixos, crustacis i sípies petits que agafa juntament amb el krill.[37][38]

Answer: més de 100 m

Question: A quin profunditat s'alimenten els rorquals de dia?

Answer: de nit

Question: Quan s'alimenten a la superfície els rorquals?

Answer: 36 minuts

Question: Quina és la immersió més llarga observada dels rorquals?

Answer: agafant els animals i una gran quantitat d'aigua a la boca

Question: Com s'alimenten els rorquals?

Answer: alguns peixos, crustacis i sípies petits

Question: Què consumeix el rorqual a més del Krill?


La Monyos

Context: El seu naixement va coincidir, altrament, amb una acceleració del progrés urbà i un seguit d'avenços significatius tals com l'enderrocament de la muralla romana[10] i el consegüent eixamplament de la ciutat a través del Pla Cerdà a finals de segle; també l'Exposició Universal de Barcelona de 1888,[11] que contribuiria a canviar la fisonomia de la ciutat i en concret el perímetre extern del Raval. Aquesta zona del centre històric i de caràcter popular (que no adoptaria el malnom de Barri Xino fins ben entrada la dècada de 1920) va experimentar un seguit d'operacions urbanístiques arran de les desamortitzacions dels convents: se'ls va privar de la propietat de les terres que posseïen per donar-los un ús diferent i van ser urbanitzades. El traçat dels carrers es va realitzar de manera rectilínia, sense places ni espais lliures i amb una trama edificatòria densa. Els habitatges (en mans de les classes burgeses, que els llogaven a les classes populars) eren molt austers i es van edificar sobre antics horts, amb pisos construïts per sobre de les cinc plantes reglamentàries, habitacions als terrats, patis interiors ocupats, etc.[12][13]

Answer: Pla Cerdà

Question: Quin és el nom del Pla pel que es va eixamplar la ciutat?

Answer: 1888

Question: En quin any es va realitzar l'Exposició Universal de Barcelona?

Answer: dècada de 1920

Question: Quan va adoptar el malnom de Barri Xino la zona del centre històric?

Answer: convents

Question: Què es van desamortitzar?

Answer: de manera rectilínia

Question: Com es va realitzar el traçat dels carrers?

Context: Aquesta transformació social (que es va prolongar fins a finals del segle xix, quan es va esgotar el sòl del barri) es va sumar a diverses onades d'immigració, que van convertir el Raval en un dels nuclis amb més densitat de població del món, tot assolint un valor de 103.060 habitants per quilòmetre quadrat. El barri no només tenia caràcter fabril, sinó que també estava ple de cafès, tavernes, teatres i locals dedicats a la prostitució.[13] Afrontava amb La Rambla, que va esdevenir eix de la Barcelona vuitcentista i actuava com a principal espai comercial i lúdic de la ciutat. Hi convivia el contrast de la desigualtat social i la degradació física de l'espai, acompanyades per una progressiva pèrdua de funcions: l'aristocràcia barcelonina, aficionada primer al teatre i als concerts i —entrat el segle xx— als cinematògrafs, tenia en contraposició la vida que hi feien en precàries i insalubres condicions les classes més baixes, que a més a més patien el dia a dia d'un reguitzell d'activitats delictives i criminals com les que van protagonitzar altres personatges populars del Raval com la segrestadora Enriqueta Martí i Ripollés.[14][15]

Answer: a finals del segle xix

Question: Quan es va esgotar el sòl del barri?

Answer: de cafès, tavernes, teatres i locals dedicats a la prostitució

Question: De què estava ple el barri?

Answer: La Rambla

Question: Què va esdevenir eix de la Barcelona vuitcentista?

Answer: Enriqueta Martí i Ripollés

Question: Com es deia la segrestadora popular del Raval?

Context: Més endavant, el 1997, la directora de cinema Mireia Ros va rodar una pel·lícula dramàtica basada en el seu personatge, La Moños (1997). Aquest film, protagonitzat per Julieta Serrano i el cantant de Sau Carles Sabater, va rebre una nominació al Festival de Chicago de 1997 i una altra als premis Goya de 1998, totes dues com a millor director novell.[38][39] Prenia com a tòpic la mater dolorosa del franquisme, en què Dolors Bonella va traçar una defensa psicològica i es va refugiar en una nova identitat en comptes de suïcidar-se.[19] Posteriorment, entrat el segle xxi, es va recuperar de nou la seva figura per a l'obra de teatre musical La Monyos. El musical (2014), encarnada al Teatre del Raval per Itziar González i dirigida per Empar López.[24][40][41]

Answer: Mireia Ros

Question: Qui va rodar una pel·lícula basada en el seu persontatge?

Answer: dramàtica

Question: De quin gènere era la pel·lícula que va dirigir Mireia Ros?

Answer: La Moños

Question: Quina era la pel·lícula que va dirigir Mireia Ros?

Answer: Festival de Chicago

Question: En quin Festival va rebre una nominació al 1997 com a millor director novell?

Answer: es va refugiar en una nova identitat

Question: Què va fer Dolors Bonella en lloc de suïcidar-se?

Context: El 9 d'octubre de 1922 es va estrenar al Teatre Circ Barcelonès la tragicomèdia La Monyos, protagonitzada per Elvira Torrens i Soriano i dirigida per Victoriano Benedicto. Amb una inversó elevada en utillatge teatral i en vestuari, s'hi representava la llegenda de la cèlebre barcelonina durant el període comprès entre els anys 1860 i 1885, tot emprant escenaris reconeguts com la Font d'en Conna.[27][28] També existeixen evidències posteriors d'altres representacions musicals i teatrals, com el cuplet que va protagonitzar l'actriu Matilde Xatart i Solà el 22 de juny de 1927 al Teatre Novedades —basades en la figura de la Monyos mentre estava en vida.[29][30]

Answer: Teatre Circ Barcelonès

Question: En quin teatre de Barcelona es va estrenar La Monyos?

Answer: 1922

Question: Quin any es va estrenar l'obra?

Answer: Elvira Torrens i Soriano

Question: Qui va ser la protagonista de La Monyos?

Answer: elevada

Question: Com va ser la inversió en utillatge teatral i en vestuari?

Answer: la Font d'en Conna

Question: Quin escenari reconegut es va emprar?

Context: Dolors Bonella va morir el 15 de setembre de 1940 a l'Hospital del Mar de Barcelona després de ser acollida a les darreries a la Casa de la Caritat (actual complex museístic, docent i cultural format pel MACBA, CCCB i URL, entre altres).[24] El seu funeral va esdevenir multitudinari i solemne per algú que en va pagar les despeses, fet que va alimentar encara més els rumors sobre el destí de la seva malaurada filla i la relació amb la família benestant per la qual havia treballat.[3][18][25] El Noticiero Universal va publicar-ne un obituari al costat de notícies de transcendència internacional, com els bombardejos de l'Alemanya nazi contra Londres o l'entrevista d'Adolf Hitler amb Ramón Serrano Suñer —Ministre d'Exteriors de l'Espanya franquista.[3]

Answer: a l'Hospital del Mar de Barcelona

Question: On va morir Dolors Bonella?

Answer: 1940

Question: En quin any va morir?

Answer: multitudinari i solemne

Question: Com va esdevenir el seu funeral?

Answer: El Noticiero Universal

Question: Qui va publicar un obituari junt a notícies de transcendència internacional?

Answer: Ministre d'Exteriors de l'Espanya franquista

Question: Què era Ramón Serrano Suñer?


Wish You Were Here

Context: L'àlbum va ser disc de plata i or (60.000 i 100.000 còpies venudes, respectivament) al Regne Unit l'1 d'agost de 1975, i or als Estats Units el 17 de setembre de 1975. El 16 de maig de 1997 va aconseguir el de platí,[58] i a 2004 havia venut més de 13 milions de còpies a escala mundial.[43] Columbia va escollir «Have a Cigar» com a primer senzill extret de l'àlbum,[15] amb «Welcome to the Machine» com a Cara B als Estats Units.[nota 4]

Answer: al Regne Unit

Question: On va ser disc de plata i or?

Answer: 1997

Question: Quin any va aconseguir el disc de platí?

Answer: 13 milions

Question: Quantes còpies havia venut el 2004?

Answer: Have a Cigar

Question: Quin tema va ser escollit com a primer senzill?

Context: Pink Floyd i el seu mànager Steve O'Rourke no estaven satisfets amb els esforços de la seva discogràfica als Estats Units, Capitol Records (subsidiària d'EMI),[56] i Wish You Were Here va esdevenir el primer àlbum de Pink Floyd a ser distribuït allà per Columbia Records, afiliat de CBS. Malgrat això, la banda va seguir amb Harvest Records d'EMI a Europa.[57] Com a resultat d'aquest canvi de discogràfica, la banda serien amos dels seus enregistraments des d'aquell moment; tots els àlbums posteriors a Wish You Were Here porten el copyright de "Pink Floyd Music Limited" o (després de la marxa de Waters) "Pink Floyd (1987) Ltd.", en comptes del de la seva discogràfica.

Answer: Columbia Records

Question: Qui va distribuir Wish You Were Here als Estats Units?

Answer: Capitol Records

Question: Quina era la seva discogràfica a Estats Units abans de Wish You Were Here?

Answer: no estaven satisfets

Question: Per què van canviar de discogràfica?

Answer: amos dels seus enregistraments

Question: En què es van convertir amb el canvi de discogràfica?

Context: Wish You Were Here és el segon àlbum de Pink Floyd en utilitzar una temàtica conceptual escrita íntegrament per Waters, i evoca el seu sentiment que la camaraderia que alguna vegada hi havia hagut entre els membres de la banda, feia temps que estava absent.[13] L'àlbum comença amb una introducció instrumental de vuit minuts i mig, abans de començar amb «Shine On You Crazy Diamond». «Shine On» és un tribut a l'antic membre de la banda Syd Barrett, obligat a abandonar la banda per una crisi nerviosa deguda al consum de drogues que li va causar problemes mentals uns anys abans.[8] Barrett és recordat amb frases com "Remember when you were young, you shone like the sun" ("Recorda't de quan eres jove, brillaves com el sol") i "You reached for the secret too soon, you cried for the moon" ("Vas intentar conèixer el secret massa aviat, vas anhelar la lluna").[14]

Answer: Waters

Question: Qui va escriure la temàtica de l'àlbum?

Answer: vuit minuts i mig

Question: Quan dura la introducció instrumental de l'àlbum?

Answer: un tribut a l'antic membre de la banda Syd Barrett

Question: Què és Shine On You Crazy Diamond?

Answer: per una crisi nerviosa

Question: Per què es va veure obligat a abandonar la banda Syd Barrett?

Answer: problemes mentals

Question: Què li va causar el consum de drogues a Syd Barret?

Context: Malgrat els problemes sorgits durant la producció, l'àlbum és el favorit de Wright- "és un àlbum que puc escoltar per gaudir, i no hi ha gaires àlbums de Floyd amb què pugui fer això".[8][55] Gilmour opina igual- "jo diria que és el meu àlbum favorit. El resultat final de tot plegat, fos el que fos, definitivament m'ha deixat un àlbum amb el qual puc conviure molt feliç. M'agrada molt".[10]

Answer: problemes

Question: Què va sorgir durant la producció?

Answer: per gaudir

Question: Per quin motiu Wright escolta l'àlbum?

Context: Wish You Were Here s'ha remasteritzat i reeditat en diverses ocasions i en diversos formats. Al Regne Unit i als Estats Units l'àlbum es va rellançar en so quadrafònic el 1976,[nota 5] i el 1980 es va llançar un especial Hi-Fi Today al Regne Unit.[nota 6] Als Estats Units es va llançar en CD el 1983, mentre que al Regne Unit hauria d'esperar fins a 1985,[nota 7] i novament, el 1994, es va remasteritzar amb disseny gràfic nou.[nota 8] Als Estats Units CBS Mastersound (subsidiària de Columbia) va llançar una edició masteritzada a la meitat de revolucions en Lp el 1981,[nota 9] i el 1994 Sony Mastersound va llançar una edició en CD recobert d'or de 24k, remasteritzat usant Superbit Mapping, amb el disseny gràfic original en dos formats diferents. [nota 10][43] També es va incloure l'àlbum dins de la caixa recopilatòria «Shine On»,[65] i cinc anys després Columbia Records va llançar una versió en CD remasteritzada, 17 segons més llarga que la remasterització d'EMI de 1994, comptant finalment amb una durada de 44:28. La seva etiqueta és una recreació del logo original sobre fons blau i negre. [nota 11] Es va tornar a llançar el 2000 per celebrar el seu vint-i-cinquè aniversari mitjançant Capitol Records als Estats Units i mitjançant EMI per a la resta del món, utilitzant la mateixa remasterització de 1992 que apareix a «Shine On», però amb el disseny gràfic de l'edició d'EMI de 1994.[nota 12][43]

Answer: 1976

Question: Quina any es va rellançar en so quadrafònic?

Answer: el seu vint-i-cinquè aniversari

Question: Què celebrava el llançament del 2000?

Answer: disseny gràfic nou

Question: Què destaca de la remasterització de 1994?

Answer: de 24k

Question: Quin tipus d'or cobria el CD de 1994?


Klaus Ebner

Context: És un tret característic de la seva narrativa que molt sovint els protagonistes no tenen noms complets sinó només un prenom o fins i tot una denominació específica. Amb aquesta tècnica l'autor redueix el nom de la figura a una forma molt familiar.[35] En trobem exemples en la novel·la curta Hominide, però també en nombrosos contes com Das Pendel, Abflug i Die Straße.[36] Un exemple per a una denominació típica és el collidor dins el conte Der Pflücker (El collidor),[37] un personatge que no té cap nom específic. A més cal esmentar que la majoria de la narrativa publicada està escrita en primera persona, fins i tot Hominide, el narrador del qual, en primera persona, és un australopitec. El 2016, l'editorial Wieser Verlag a Klagenfurt (Caríntia) va publicar una versió ampliada d'aquest llibre.[38]

Answer: només un prenom o fins i tot una denominació específica

Question: Com són els noms dels protagonistes en la seva narrativa?

Answer: a una forma molt familiar

Question: A què redueix el nom l'autor amb aquesta tècnica?

Answer: un australopitec

Question: Qui és el narrador de la novel·la Hominide?

Answer: l'editorial Wieser Verlag

Question: Quin editorial va publicar una versió ampliada d'Hominide?

Context: Klaus Ebner tradueix obres literàries del francès i del català a l'alemany.[62] Dins la revista electrònica Zitig[63] i la revista Driesch[64] es va publicar el cicle de poesia Illa de J. N. Santaeulàlia en català juntament amb la traducció alemanya. A Driesch es va també presentar poemes de les escriptores Marta Pérez i Sierra, Roser Amills, Mercè Climent i Payà, Isabel M. Ortega Rion i altres.[65]

Answer: del francès i del català

Question: De quines llengües tradueix Klaus Ebner?

Answer: a l'alemany

Question: A quin idioma tradueix Klaus Ebner?

Answer: Zitig

Question: A quina revista electrònica es va publicar el cicle de poesia Illa?

Context: El 2008 es va publicar la sàtira Hominide (Homínid) que narra els set dies mitològics d'un Australopithecus afarensis que desencadena el procés de l'hominització. És el començament de la civilització i de la cultura. El protagonista narrador Pitar parla en un llenguatge actual. Un dels seus companys fins i tot fa citacions de la literatura llatina en llatí.[33] L'historiador i escriptor austríac Heinz Gerstinger anomena el llibre una sàtira sobre la nostra vida, un mirall dels arquetipus humans com el poderós, l'envejós, el bromista i el pensador.[34] Encara que els set dies del conte siguin una al·lusió a la creació bíblica, el repòs del setè dia és pertorbat per l'atac d'un gat de dents de sabre que dispersa el grup cap als esdeveniments descrits per la teoria de la sortida d'Àfrica.[34]

Answer: 2008

Question: Quin any es va publicar Hominide?

Answer: el procés de l'hominització

Question: Què desencadena l'Australopithecus afarensis en Hominide?

Answer: actual

Question: Amb quin llenguatge parla el narrador d'Hominide?

Answer: una sàtira sobre la nostra vida

Question: Com qualifica Heinz Gerstinger el conte Hominide?

Answer: a la creació bíblica

Question: A què fan al·lusió els set dies del conte Hominide?

Context: El 2014, l'autor va ser atorgat el Premi de Poesia Parc Taulí per la Corporació Sanitària Parc Taulí a Sabadell per al poemari Blaus. L'obra guanyadora ha estat prevista per la publicació a la col·lecció La Suda de l'editorial Pagès Editors de Lleida. El jurat ha definit l'obra com «poesia descriptiva amb estalvi de mitjans» i ha declarat que l'«agermanament idiomàtic» dels «versos escrits en la llengua primigènia del lloc del qual l’autor fa referència» «aporta una riquesa formal i culturalment solidària».[48] Blaus descriu un viatge imaginari i circular arreu del Mediterrani.[49]

Answer: el Premi de Poesia Parc Taulí

Question: Quin premi va guanyar l'autor el 2014?

Answer: poesia descriptiva amb estalvi de mitjans

Question: Com ha definit el jurat l'obra Blaus?

Answer: imaginari

Question: Com és el viatge que descriu Blaus?

Answer: Pagès Editors

Question: Quina editorial editarà Blaus?

Context: Després d'un sojorn de cinc setmanes a la universitat d'estiu de Tours (França), va estudiar traductologia (1982-1989) i també filologia romànica i germànica (1983-1988).[4] Va aprendre el català de manera autodidàctica – en el prefaci al poemari Vermells Josep Navarro Santaeulàlia manifesta la seva sorpresa quan va saber que Ebner havia après la llengua «sense altre ajut que gramàtiques i diccionaris».[5] En una entrevista al Diari Maresme l'escriptor explica la seva motivació pel seu interès per a les llengües romàniques i l'atracció d'una llengua que no es podia aprendre tan fàcilment a altres països.[6] Durant la dècada del 1980 va treballar per a una associació literària i la seva revista.[7] Va començar les seves carreres professionals que són la traducció, l'ensenyament de llengües estrangeres i la col·laboració en projectes informàtics.[8] Va escriure articles informàtics per a les revistes Output/Eurocom (Àustria), Inside OS/2 (Alemanya), NT Update i AIX Update (Regne Unit) i llibres sobre temes de programaris i xarxes informàtiques en alemany i anglès.[9][10]

Answer: traductologia

Question: Què va estudiar Ebner entre 1982 i 1989?

Answer: de manera autodidàctica

Question: Com va aprendre el català Ebner?

Answer: gramàtiques i diccionaris

Question: Què va fer servir Ebner per aprendre el català?

Answer: interès per a les llengües romàniques

Question: Què tenia Ebner que el va fer aprendre català?

Answer: projectes informàtics

Question: En quins projectes va col·laborar Ebner?


Blaveta de l'espantallops

Context: El revers és més característic de l'espècie. Als dos sexes el revers és gris, sense lúnules taronges pròpies d'algunes espècies del gènere Polyommatus i Aricia, tot i que és possible que hi siguin però dissimulats amb la coloració grisa. Ales anteriors amb una franja postdiscal de 6 punts lleugerament corbada i un altre allargat a la cel·la, en alguns exemplars a penes visible. Ales posteriors amb una altra de postdiscal encara més corbada, formada per un total de 8 ò 9 punts, un punt més a la regió discal de S7 i un últim a la cel·la; aquests darrers poden ser complicats d'apreciar depenent de l'individu.

Answer: postdiscal de 6 punts lleugerament corbada

Question: Com és la franja de les ales anteriors?

Answer: El revers

Question: Què és el més característic de l'espècie?

Answer: 8 ò 9 punts

Question: Quants punts formen l'ala postdiscal?

Context: La blaveta de l'espantallops (Iolana iolas)[1] és un lepidòpter glossat de la família Lycaenidae. Es distribueix pel Marroc, Algèria, sud d'Europa (des de la península Ibèrica fins als Balcans), Turquia i Iran.[2] Tot i la seva àmplia distribució, habita en reductes aïllats i sempre en poc nombre. A més, el seu hàbitat a la península Ibèrica es redueix a zones amb la presència de la seva principal planta nutrícia Colutea arborescens.[3] Aquests factors han fet que s'inclogui al Llibre Vermell de Lepidòpters de la península Ibèrica, en la categoria de perill d'extinció (EN)[4] i a la Llista Vermella Europea d'Espècies Amenaçades amb l'estatus de quasi amenaçada (NT).[5]

Answer: Iolana iolas

Question: Amb quin nom es coneix la blaveta de l'espantallops?

Answer: un lepidòpter glossat de la família Lycaenidae

Question: Què és la blaveta de l'espantallops?

Answer: Marroc, Algèria, sud d'Europa (des de la península Ibèrica fins als Balcans), Turquia i Iran

Question: Per on es distribueix la blaveta de l'espantallops?

Answer: Colutea arborescens

Question: Quina és la principal planta nutrícia de la blaveta de l'espantallops a la península Ibèrica?

Answer: en la categoria de perill d'extinci

Question: Com s'inclou al Llibre Vermell de Lepidòpters de la península Ibèrica?

Context: Les femelles acostumen a pondre els ous, habitualment un per beina i diversos per planta (de vegades se n'observa més d'un a cada beina, producte de diverses femelles[6]), sobre els fruits (o sobre els sèpals) que tenen 1 o 2 setmanes, mentre que alhora hi ha flors, nèctar gràcies al qual s'alimenten els adults.[9] Aquest fet és important si tenim en compte que dues terceres parts de les flors no donen lloc a fruits i que si les beines són massa velles els fruits estarien secs. La incubació dura una setmana.[6]

Answer: nèctar

Question: De què s'alimenten els adults?

Answer: dues terceres parts

Question: Quina proporció de flors no dona lloc a fruits?

Answer: els fruits estarien secs

Question: Què passaria si les beines fossin massa velles?

Answer: una setmana

Question: Quant de temps dura la incubació?

Context: A la península Ibèrica els primers exemplars s'observen a finals d'abril i els últims a primers de juny. Durant el maig és quan s'arriba al pic d'individus.[3] Es creu que, en cas d'haver-hi una segona emersió d'adults, seria un fet accidental, ja que les erugues no tindrien aliment. Podria ser degut a un règim estival de pluges anormal. Existeix la possibilitat que aquest fet es produeixi als Alps suïssos, on la planta nutrícia pot arribar a florir fins i tot a la tardor.[8]

Answer: a finals d'abril

Question: Quan s'observen els primers exemplars a la península Ibèrica?

Answer: maig

Question: En quin mes s'arriba al pic d'individus?

Answer: haver-hi una segona emersió d'adults

Question: Què es consideraria un fet accidental?

Answer: a un règim estival de pluges anormal

Question: A què podria ser deguda una segona emersió d'adults?

Answer: a la tardor

Question: En quina estació pot arribar a florir fins i tot la planta nutrícia als Alps suïssos?

Context: Les femelles adultes no es desplacen gaire lluny del lloc on van néixer, alimentant-se del nèctar que ofereix la mateixa planta de la qual es va alimentar quan era una eruga, cosa que dificulta enormement la dispersió de l'espècie i alhora dificulta la possible observació; per contra, els mascles, més actius i agressius, acostumen a separar-se buscant abeuradors (ribes de rierols, tolls o terres humides) o altres femelles, fins i tot se n'han trobat a quilòmetres de distància dels llocs de cria.[2][3] Els mascles mostren un comportament patrullador, volant entre les plantes de Colutea buscant femelles.[6] Recentment hi ha estudis que indiquen el contrari, fins i tot que les femelles poden arribar a recórrer el doble de distàncies que els mascles; es creu que aquest comportament pot ser degut a la necessitat de les femelles de distribuir els ous el més separat possible per evitar parasitoides i altres causes de mortalitat.[10] Segons un estudi del 2007 realitzat al centre de la península Ibèrica, els mascles recorren majors distàncies, tot i que només el 9% abandona l'àrea d'on van néixer, mentre que per les femelles, ho fa un 72%.[6] Cal considerar que es tracta d'un dels licènids de vida més curta en fase adulta, només viu entre 3 i 4 dies.[10]

Answer: la mateixa planta de la qual es va alimentar quan era una eruga

Question: De quina planta s'alimenten les femelles adultes?

Answer: més actius i agressius

Question: Com són els mascles respecte les femelles?

Answer: fins i tot se n'han trobat a quilòmetres de distància dels llocs de cria

Question: On s'han arribat a trobar mascles?

Answer: patrullador

Question: Quin comportament mostren els mascles?

Answer: entre 3 i 4 dies

Question: Quant de temps viuen aquests licènids en fase adulta?

Context: Les erugues poden ser parasitades per himenòpters, com l'Anisobas cephalotes: l'imago pon un ou sobre una eruga en L2 o L3, i la seva larva es desenvolupa dins de l'eruga i hiverna en forma de pupa dins de la mateixa pupa del lepidòpter; Cotesia specularis, segueix una metodologia similar a l'espècie anterior, encara que les larves d'aquesta surten de l'eruga moribunda i pupen formant capolls de seda (en ser més petita, se n'alimenten més d'un individu).[8] El fet de poder trobar una eruga ja crescuda és degut en el fet que cadascuna durant la seva vida s'alimenta de dues beines;[9] així doncs mentre aquestes surten buscant una de nova, són atacades pels himenòpters. S'han arribat a obtenir uns percentatges de mortalitat de fins al 50% per aquesta causa.[8]

Answer: Les erugues

Question: Qui pot ser parasitat per himenòpters?

Answer: fins al 50%

Question: Quin és el percentatge de mortalitat causat pels himenòpters?

Answer: dins de l'eruga

Question: On es desenvolupa la larva de l'imago?

Answer: formant capolls de seda

Question: Com pupen les larves de Cotesia specularis?


Saturn (planeta)

Context: Hi ha hagut tres fases principals en l'observació i exploració de Saturn. La primera es correspon amb les observacions antigues (possibles a ull nu), anteriors a la invenció dels telescopis moderns. Cap al 1660, es va començar a fer observacions més acurades amb telescopi des de la Terra. Finalment, al segle xx, es va començar a visitar amb naus espacials. Al segle xxi, es continuen fent observacions des de la Terra (o observatoris orbitant la Terra), i també des de la Cassini.

Answer: tres

Question: Quantes fases principals hi ha hagut en l'observació i exploració de Saturn?

Answer: Cap al 1660

Question: Quan es van iniciar les observacions més acurades amb telescopi?

Answer: al segle xx

Question: Quan es va començar a visitar Saturn amb naus espacial?

Answer: xxi

Question: En quin segle es fan observacions des dels observatoris orbitant la Terra?

Context: Del 2004 al 2 de novembre del 2009, la sonda va descobrir i confirmar 8 nous satèl·lits. La seva missió principal va acabar el 2008 quan la sonda havia completat 74 òrbites al voltant del planeta. La missió del planeta es va estendre fins al setembre del 2010 i de nou fins al 2017, per estudiar un període d'estacions de Saturn sencer.[58]

Answer: 74

Question: Quantes òrbites al voltant del planeta havia completat la sonda?

Answer: 2017

Question: Fins quin any es va estendre la missió per estudiar un període d'estacions de Saturn sencer?

Context: Saturn té un camp magnètic intrínsec, que té una forma simple i simètrica: un dipol magnètic. La seva força a l'equador —0,2 gauss (20 µT)— és aproximadament una vintena part el camp magnètic al voltant de Júpiter i una mica més feble que el de la Terra.[32] En conseqüència, la magnetosfera de Saturn és molt més petita que la de Júpiter i s'estén una mica més enllà de l'òrbita de Tità.[33] Molt probablement, el camp magnètic es genera de manera similar a la de Júpiter, mitjançant corrents a la capa d'hidrogen metàl·lic, el que s'anomena dinamo d'hidrogen metàl·lic.[33] De forma similar als altres planetes, aquesta magnetosfera actua de manera eficient desviant les partícules de vent solar del Sol.

Answer: dipol magnètic

Question: Quina forma té el camp magnètic intrínsec?

Answer: molt més petita que la de Júpiter

Question: Com és la magnetosfera de Saturn?

Answer: Tità

Question: Fins quina òrbita s'estén la magnetosfera de Saturn?

Answer: dinamo d'hidrogen metàl·lic

Question: Com s'anomenen les corrents a la capa d'hidrogen metàl·lic?

Answer: desviant les partícules de vent solar del Sol

Question: Com actua la magnetosfera de Saturn?

Context: Els anells de Saturn són els més grans i espectaculars del sistema solar.[43] Van ser observats per primer cop per Galileo Galilei el 1610,[44] utilitzant el seu telescopi. Tanmateix, no els va identificar com a tals. Més endavant, el 1655, Huygens va afirmar que no es tocaven en cap punt amb el planeta.

Answer: els més grans i espectaculars del sistema solar

Question: Com són els anells de Saturn?

Answer: Galileo Galilei

Question: Qui va observar per primera vegada els anells de Saturn?

Answer: 1610

Question: En quin any es van observar per primer cop els anells de Saturn?

Answer: Huygens

Question: Qui va afirmar que els anells no es tocaven amb el planeta?

Context: Els costats rectes de l'hexàgon septentrional fan uns 13.800 km de llarg, i són més llargs que el diàmetre de la Terra. L'estructura sencera rota amb un període de 10h 39 m 24s, el mateix període que el de les emissions de ràdio del planeta, que s'assumeix que és el mateix que l'interior de Saturn. L'origen del patró és un motiu d'especulació. La majoria d'astrònoms creuen que va ser provocada per un patró en forma d'ona de l'atmosfera; però l'hexàgon podria ser una aurora nova.

Answer: uns 13.800 km

Question: Quina longitud fan els costats rectes de l'hexàgon septentrional?

Answer: 10h 39 m 24s

Question: Quant de temps triga en rotar l'estructura sencera?

Answer: 10h 39 m 24s

Question: Quant de temps triguen les emissions de ràdio del planeta?

Context: Saturn té un gran nombre de llunes. El nombre precís n'és indeterminat, perquè els trossos de gel dels anells de Saturn són tècnicament llunes, i és difícil fer una distinció entre les partícules grans dels anells i les llunes petites. Fins al 2009, s'han identificat 61 llunes, i 3 no confirmades que podrien ser grans grups de pols. 52 d'aquestes han rebut nom. Moltes llunes són molt petites: 34 tenen un diàmetre inferior a 10 km, i uns altres 14 de menys de 50 km.[39] Només set en tenen prou massa per haver-se col·lapsat en equilibri hidroestàtic per la seva pròpia gravetat. Aquestes es comparen amb la lluna de la Terra a la taula de sota.

Answer: un gran nombre

Question: Quantes llunes té Saturn?

Answer: n'és indeterminat

Question: Quin és el nombre precís de llunes que té Saturn?

Answer: 52

Question: Quantes de les llunes identificades han rebut nom?

Answer: 34

Question: Quantes llunes tenen un diàmetre inferior a 10 km?


Missa núm. 6 (Schubert)

Context: Schubert va anar escrivint aquesta missa durant l'estiu de 1828, possiblement amb la mirada posada en un futur punt àlgid de la seva carrera, la composició del Salm 92 per al baríton de la sinagoga Salomon Sulzer. Començava l'estiu més febril mentre Viena seguia sense fer-li cas, enlluernada per les obres de Paganini i per una girafa que el virrei d'Egipte havia enviat a l'emperador i que els vienesos van visitar en massa en els estables del palau de Schönbrunn.[6] La Missa va ser encarregada per l'Església de la Santíssima Trinitat d'Alsergrund, on en aquell moment era director del cor Michael Leitermayer, dos anys més jove que Schubert i un amic que havia sigut company de classe de Michael Holzer a Liechtental. Va ser Leitermayer qui va preparar el cor per a l'estrena de la nova missa.[5]

Answer: durant l'estiu de 1828

Question: Quan va escriure Schubert la missa?

Answer: per al baríton de la sinagoga Salomon Sulzer

Question: Per a qui era la composició del Salm 92 de Schubert?

Answer: Viena

Question: Qui no feia cas a Schubert?

Answer: en els estables del palau de Schönbrunn

Question: On estava la girafa que el virrei d'Egipte havia enviat a l'emperador?

Answer: per l'Església de la Santíssima Trinitat d'Alsergrund

Question: Per qui va ser encarregada la missa?

Context: La seva composició s'inscriu entre la Simfonia en Do major, la Gran i el Quintet en do major, i les angoixes i la inquietud en què Schubert visqué els darrers mesos de la seva vida apareixen en aquestes obres.[3] Destaquen la gran fuga del Gloria, el començament amenaçador del Credo, la sorprenent marxa fúnebre del Crucifixus, o el tranquil lirisme del Benedictus. La crítica va veure en aquesta obra una foscor més pròpia d'un rèquiem que d'una missa.[4]

Answer: les angoixes i la inquietud

Question: Què visqué Schubert els darrers mesos de la seva vida?

Answer: del Gloria

Question: Quina gran fuga destaca?

Answer: del Crucifixus

Question: De qui és la marxa fúnebre?

Answer: una foscor més pròpia d'un rèquiem que d'una missa

Question: Què va veure la crítica en aquesta obra?

Context: La Missa en mi bemoll major és menys operística del que estava de moda en aquell moment i fa un ús més restrictiu dels solistes, mentre que en general segueix les convencions en l'elecció de les claus relatives i en l'ús del contrapunt. Com en altres llocs, Schubert va ometre en el Credo la frase Et in unam sanctam catholicam et apostolicam ecclesiam (I en una, santa, catòlica i apostòlica Església), una omissió àmpliament adoptada per indicar un element d'alienació de l'Església. Recentment s'ha suggerit, però, que Schubert aquí estava conforme amb la pràctica contemporània estàndard de la Il·lustració catòlica.[5]

Answer: menys operística del que estava de moda en aquell moment

Question: Com és la missa en mi bemoll major?

Answer: més restrictiu

Question: Quin ús fa dels solistes la missa en mi bemoll major?

Answer: Et in unam sanctam catholicam et apostolicam ecclesiam

Question: Quina frase va ometre Schubert en el Credo?

Answer: un element d'alienació de l'Església

Question: Què indicava l'omissió d'Et in unam sanctam catholicam et apostolicam ecclesiam?

Answer: que Schubert aquí estava conforme amb la pràctica contemporània estàndard de la Il·lustració catòlica

Question: Què s'ha suggerit recentment?

Context: En la missa sovintegen els moments d'expressió dramàtics i fins i tot tràgics, però sempre hi domina el brillant poètic lirisme schubertià. La música que Schubert més estimava i admirava és present en aquesta obra mestra en forma d'influències o referents clars. Així doncs, hi trobem referències formals al Beethoven de les grans obres, al Rèquiem de Mozart ja des del Kyrie, al Haydn de les exquisides misses i al Bach contrapuntístic com a model ineludible en aquest sentit (fins i tot hi ha algunes reminiscències d'El clavecí ben temprat).[3]

Answer: els moments d'expressió dramàtics i fins i tot tràgics

Question: Quins moments sovintegen en la missa?

Answer: el brillant poètic lirisme schubertià

Question: Què hi domina sempre en la missa?

Answer: en aquesta obra mestra

Question: On es present la música que Schubert més estimava i admirava?

Answer: en forma d'influències o referents clars

Question: Com està present en l'obra la música que Schubert més estimava i admirava?

Answer: d'El clavecí ben temprat

Question: De què hi ha en l'obra algunes reminiscències?


Paracerateri

Context: Els orígens de la superfamília dels rinocerotoïdeus, que inclou els rinoceronts actuals, es remunten a l'Eocè inferior (fa aproximadament 50 milions d'anys) amb animals com Hyrachyus. Aquesta superfamília conté tres famílies: els aminodòntids, els rinoceròtids i els hiracodòntids. Els parents prehistòrics dels rinoceronts eren molt més diversos, amb dimensions que anaven des de la mida d'un gos fins a la talla del paracerateri. N'hi havia formes adaptades per a córrer i formes semiaquàtiques que es movien en posició agrupada. La majoria d'espècies mancava de banyes. Els fòssils de rinocerotoïdeus s'identifiquen principalment per les característiques de les dents, que són les parts del cos que es conserven millor. Les molars superiors de la majoria de rinocerotoïdeus tenen un patró en forma de pi (π) a la corona, mentre que les molars inferiors tenen parells de eles. Alguns caràcters cranials també ajuden a identificar els rinocerotoïdeus fòssils.[24]

Answer: a l'Eocè inferior

Question: A quin període es remunten els orígens de la superfamília dels rinocerotoïdeus?

Answer: tres

Question: Quantes famílies formen la superfamília dels rinocerotoïdeus?

Answer: els aminodòntids, els rinoceròtids i els hiracodòntids

Question: Quines són les famílies que formen la superfamília dels rinocerotoïdeus?

Answer: en posició agrupada

Question: Com es movien les formes semiaquàtiques dels parents prehistòrics dels rinoceronts?

Answer: de banyes

Question: De què mancaven la majoria d'espècies dels parents prehistòrics dels rinoceronts?

Context: Es desconeixen els factors que conduïren a l'extinció dels paracerateris després d'11 milions d'anys, però la seva desaparició probablement tingué diverses causes.[27] S'han avançat hipòtesis com ara el canvi climàtic, una taxa reproductiva baixa i l'arribada de proboscidis gomfotèrids provinents d'Àfrica a finals de l'Oligocè. Els gomfotèrids podrien haver provocat canvis importants en els hàbitats que envaïen, igual que ho fan els elefants africans avui en dia, destruint els arbres i convertint els boscos en herbassars. La desaparició de fonts d'aliment i el decreixement de les poblacions de paracerateris les haurien deixat més vulnerables a altres amenaces.[48] Les cries de paracerateris també haurien pogut ser caçades per Hyaenaelurus, Amphicyon i altres depredadors de grans dimensions que entraren a Àsia des d'Àfrica durant el Miocè inferior. Aquest període també veié l'arribada d'altres herbívors a Àsia.[27]

Answer: Es desconeixen

Question: Quins van ser els factors que portaren a l'extinció dels paracerateris?

Answer: canvis importants en els hàbitats que envaïen

Question: Què poden provocar els gomfotèrids?

Answer: destruint els arbres i convertint els boscos en herbassars

Question: Com produeixen els gomfotèrids canvis en els hàbitats que envaeixen?

Answer: Hyaenaelurus, Amphicyon i altres depredadors de grans dimensions

Question: Qui hauria pogut caçar les cries de paracerateris?

Context: El zoòleg Robert M. Alexander ha suggerit que els paracerateris podrien haver tingut un problema de sobreescalfament important a causa de la seva gran mida.[41] Segons Prothero, l'equivalent ecològic actual dels paracerateris serien mamífers grossos com ara els elefants, els rinoceronts i els hipopòtams. Aquests animals es passen el dia descansant a l'ombra i rebolcant-se a l'aigua o el fang per a refrescar-se i així mantenir una temperatura adequada. A més a més, solen esperar que es faci de nit per a desplaçar-se i buscar menjar. La seva gran mida significa que els paracerateris no haurien pogut córrer o moure's ràpidament, però sí que haurien pogut cobrir grans distàncies. Aquesta capacitat era essencial en un medi amb escassetat d'aliments com el que ocupaven. Així doncs, podria ser que haguessin tingut territoris extensos i un estil de vida nòmada.[5] Segons Prothero, uns animals tan grossos com els paracerateris haurien necessitat un territori de fins a 1.000 km² cadascun i, a causa de l'escassetat de recursos, Àsia no hauria pogut suportar un gran nombre de poblacions, espècies o gèneres similars. Aquesta situació, coneguda com a «exclusió competitiva», s'ha fet servir per a descriure com el rinoceront negre (un brostejador) i el rinoceront blanc (un pasturador) exploten nínxols diferents a les mateixes parts d'Àfrica.[5]

Answer: Robert M. Alexander

Question: Qui proposa que els paraceratebis podrien haver patit un problema de sobreescalfament?

Answer: a causa de la seva gran mida

Question: Per què els paraceratebis haurien pogut patit un sobreescalfament segons Robert M. Alexander?

Answer: per a refrescar-se i així mantenir una temperatura adequada

Question: Per què els rinoceronts es rebolquen per l'aigua i pel fang?

Answer: solen esperar que es faci de nit

Question: Quan solen buscar menjar els rinoceronts?

Answer: de fins a 1.000 km² cadascun

Question: Quin territori haurien necessitat els paracerateris segons Portero?

Context: Com que no se n'ha trobat cap impressió cutània o mòmia, es desconeix de quin color era la pell de l'animal i quina textura tenia. La majoria de figures i il·lustracions el presenten amb una pell gruixuda, grisa, calva i amb plecs, igual que els rinoceronts d'avui en dia. Els mamífers grossos com els elefants i rinoceronts tenen molt poc pèl per a evitar sobreescalfar-se. El paleontòleg estatunidenc Donald Prothero s'ha desmarcat de la majoria d'il·lustracions per a suggerir que el paracerateri tenia orelles grosses, similars a les dels elefants, que contribuïen a la seva termoregulació. Les orelles dels elefants n'augmenten la superfície corporal i estan plenes de vasos sanguinis que ajuden a dissipar l'excés de temperatura. Segons Prothero, la presència d'ossos robustos al voltant de les obertures de les orelles indica que els paracerateris tenien orelles semblants.[5] Els paleontòlegs Pierre-Olivier Antoine i Darren Naish han manifestat el seu escepticisme davant d'aquesta hipòtesi.[39][40]

Answer: es desconeix

Question: De quin color era la pell de l'animal?

Answer: amb una pell gruixuda, grisa, calva i amb plecs, igual que els rinoceronts d'avui en dia

Question: Com es sol representar l'animal en la majoria de figures i il·lustracions?

Answer: per a evitar sobreescalfar-se

Question: Per què tenen molt poc pèl els elefants?

Answer: Donald Prothero

Question: Qui ha suggerit que el paracerateri tenia orelles grosses?

Answer: Pierre-Olivier Antoine i Darren Naish

Question: Quins paleontòlegs han expressat el seu escepticisme davant la hipòtesi de Donald Prothero?

Context: Quan la cria compleix un any, la mare deixa d'alimentar-la amb llet i aquesta ha de començar a menjar fulles. Quan la mare torna a tenir l'estre, un mascle s'intenta aparellar amb ella. Aleshores apareix un altre mascle i els dos mascles combaten. El triomfador es dirigeix a aparellar-se amb la femella mentre la cria intenta evitar-ho sense èxit.

Answer: Quan la cria compleix un any

Question: Quan deixa la mare d'alimentar a la cria amb llet?

Answer: fulles

Question: Què menja la cria quan deixa d'alimentar-se amb la llet de la mare?

Answer: Quan la mare torna a tenir l'estre

Question: Quan s'intenta aparellar el mascle amb la mare?

Answer: combaten

Question: Què fan els mascles quan intenten aparellar-se amb una mateixa femella?

Context: Els cranis de paracerateris més grossos mesuren aproximadament 130 cm de llargada, 33–38 cm d'amplada al darrere i 61 cm de profunditat entre un arc zigomàtic i l'altre. Els paracerateris tenien el front llarg, llis i sense la zona basta que serveix d'ancoratge per a les banyes d'altres rinocerotoïdeus. Els ossos situats a sobre de la regió nasal són llargs i la incisió nasal penetra bona part del crani, fet que indica que els paracerateris tenien un llavi superior prènsil, semblant al del rinoceront negre o el rinoceront de l'Índia, o una probòscide curta com la dels tapirs. La part posterior del crani, baixa i estreta, manca de grans crestes lambdoides situades a dalt i al llarg de la cresta sagital, habituals en els animals dotats de banyes o ullals que necessiten músculs forts per a empènyer i lluitar. Hi havia una depressió profunda on s'ancoraven els lligaments nucals, que suporten automàticament el crani. El còndil occipital era molt ample. Sembla que els paracerateris tenien músculs del coll grossos i forts que li permetien abaixar molt el cap per a agafar menjar de les branques.[5] Un crani de P. transouralicum té el front cupulat, mentre que d'altres el tenen pla. Aquestes diferències podrien ser un exemple de dimorfisme sexual.[15] Un motlle endocranial del cervell de P. transouralicum mostra que només feia un 8% de la llargada del crani. En el rinoceront de l'Índia, en canvi, el cervell mesura un 17,7% de la llargada del crani.[19]

Answer: 130 cm

Question: Quina llargada poden arribar a tenir els cranis de paracerateris?

Answer: llarg, llis i sense la zona basta que serveix d'ancoratge per a les banyes d'altres rinocerotoïdeus

Question: Com era el front dels paracerateris?

Answer: la incisió nasal penetra bona part del crani

Question: Quin element permet determinar que els paracerateris tenien un llavi superior prènsil?

Answer: tenien músculs del coll grossos i forts

Question: Per què podien els paracerateris abaixar molt el cap per a agafar menjar de les branques?

Answer: un 17,7% de la llargada del crani

Question: Quant mesura el cervell del rinoceront de l'Índia?


Petite messe solennelle

Context: Només hi va haver una altra actuació de la Messe durant la vida de Rossini, fou el 24 d'abril de 1865 en circumstàncies pràcticament idèntiques a les de l'estrena.[11] Es va interpretar amb els mateixos intèrprets, i el comte Alexis Pillet-Wills va fer venir expressament de Florència les germanes Marchisio pel concert.[6] Els afortunats oients d'aquella memorable estrena i els de la reestrena a l'any següent, es quedarien desconcertats i esglaiats per la novetat d'aquella música que combinava ritmes obstinats, amb meditacions corals, fugues, melodies, trames contrapuntístiques, arcaismes i audàcies mai abans escoltades.[5]

Answer: 24 d'abril de 1865

Question: Quin dia es va fer l'altra actuació?

Answer: pràcticament idèntiques a les de l'estrena

Question: Com van ser les circumstàncies?

Answer: els mateixos intèrprets

Question: Qui la va interpretar?

Answer: afortunats

Question: Com es consideren als oients de l'estrena i la reestrena?

Answer: memorable

Question: Com va ser l'estrena?

Context: Rossini fou un dels compositors més reconeguts i més admirats en vida. La preponderància de la seva producció musical en el món de l'òpera, que aleshores dominava l'àmbit de la música (els teatres foren el lloc de reunió per excel·lència de la societat burgesa), va fer que el gran públic i més concretament la classe social emergent, la burgesia, fessin d'ell un ídol.[6] No obstant això, Rossini va abandonar la composició operística després de Guillaume Tell (1829), amb només trenta-set anys i quan havia escrit més de 40 òperes i era considerat com el millor compositor del món.[6][7]

Answer: en vida

Question: Quan va ser més reconegut i admirat?

Answer: en el món de l'òpera

Question: On va preponderar la seva producció musical?

Answer: el món de l'òpera

Question: Què dominava l'àmbit de la música en aquell moment?

Answer: els teatres

Question: Quin era el lloc de reunió de la societat burgesa?

Answer: més de 40

Question: Quantes òperes havia escrit amb 37 anys d'edat?

Context: Rossini es negà a publicar-les i es referia a elles com «els pecats de la meva vellesa». Caracteritzades per l'enginy, la paròdia, la gràcia i el sentiment, aquestes peces varen influir en la generació més jove de compositors francesos, entre els quals Saint-Saëns i Chabrier. Va morir, universalment honorat, el 1868.[10]

Answer: es negà a publicar-les

Question: Què va fer Rossini?

Answer: els pecats de la meva vellesa

Question: Com s'hi referia?

Answer: l'enginy, la paròdia, la gràcia i el sentiment

Question: Què caracteritzava aquestes peces?

Answer: la generació més jove de compositors francesos

Question: A qui van influir?

Answer: 1868

Question: Quin any va morir Rossini?

Context: Aquesta missa és una obra escrita a contracorrent de la moda i que, alhora, ret un homenatge crepuscular a la tradició d'arrel italiana dels primers anys del segle xix. És intimista, en un moment en el qual la música religiosa s'entenia grandiosa de mitjans i d'efectius, ja que Rossini la concep per a un grup ideal de dotze cantors dels tres sexes [sic] -dones, homes i castrats-, dels quals vuit havien de ser coristes, i quatre, solistes.[4] Les seves instruccions són que els solistes també han de cantar les parts de cor quan no estiguin involucrats de forma individual. De totes maneres, en les actuacions subsegüents en general ha participat un cor més gran i amb solistes independents.[10] A la partitura original de Rossini s'indica que els solistes han de cantar també en companyia del cor. A aquestes veus s'hi unien dos pianos i un harmònium -acceptat per Rossini a contracor, ja que volgué escriure aquesta part per a un acordió i donar-li així, clarament, un toc parisenc-.[4] Per al segon piano no hi ha una part independent, sinó que dobla o reforça el primer.

Answer: de la moda

Question: A contracorrent de què esta escrita la missa?

Answer: a la tradició d'arrel italiana

Question: A quina tradició rep homenatge?

Answer: intimista

Question: Com és?

Answer: dels tres sexes

Question: De quants sexes són els cantors?

Answer: castrats

Question: Quin és el tercer sexe?

Context: Altres diferències provenen del fet que Rossini va orquestrar l'obra per pressions dels editors i això va fer que incorporés algunes petites diferències. Els editors van fer la impressió de la mateixa i aportaren el material i feren una reducció de les veus amb piano i harmònium per a assajar la missa, d'aquí que les versions que s'utilitzaven eren en realitat una reducció orquestral amb harmònium i no l'obra original que s'estrenà a París. Cal pensar que el mateix Rossini (molt pulcre amb els manuscrits) acceptà aquests canvis o els adaptà; no obstant això, la recuperació del manuscrit original mostra tota l'essència i la singularitat d'aquesta obra.[6]

Answer: la impressió

Question: Què van fer els editors?

Answer: les veus amb piano i harmònium

Question: Què van reduir?

Answer: a París

Question: On s'estrenà l'obra original?

Answer: tota l'essència i la singularitat d'aquesta obra

Question: Què ens mostra el manuscrit original?