A Tanács belga elnökségének áttekintése (vita)
Elnök
Tisztelt kollégák, engedjék meg, hogy körünkben üdvözöljem Yves Leterme miniszterelnök urat. Fél évvel ezelőtt mutatkozott be a belga elnökség. Most a belga elnökség eredményeinek áttekintése következik: jogalkotás, az Európai Külügyi Szolgálat, pénzügyi felügyelet, polgári kezdeményezés, költségvetés - mindezekről szó esik majd.
Üdvözlöm továbbá a körünkben megjelent Barroso elnök urat és valamennyiüket.
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozata a Tanács belga elnökségének áttekintéséről.
Yves Leterme
Elnök úr, Barroso úr, nagytiszteletű kollégák, hölgyeim és uraim, noha ez némileg ide nem illőnek tűnhet az Európai Parlament üléstermében, felszólalásomat a nagy észak-amerikai gondolkodótól, Ralph Waldo Emersontól vett idézettel kezdeném, aki azt mondta, idézem:
a Tanács soros elnöke. - "Do not go where the path may lead. Go instead where there is no path and leave a trail”.
a Tanács soros elnöke. - (FR) Azaz: "Ne a járt úton haladj, hanem inkább abba az irányba indulj el, amerre még senki sem járt előtted, és te hagyj magad után lábnyomokat.”
Hölgyeim és uraim, az elmúlt hat hónapban, valamennyiükkel együtt pontosan ezt tettük. Hazám, Belgium a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően vette át az Európai Unió soros elnökségét.
Nem merészkedtünk ugyan teljesen ismeretlen területre, ez igaz, mégis ki kellett dolgozni az Európai Unió új Szerződésnek megfelelő új működésére vonatkozó kritériumokat, amely az Unió által saját maga számára létrehozott új intézmények révén valósul meg. Így a belga szokásokhoz, hazám szokásaihoz híven minden tőlünk telhetőt megtettünk azért, hogy lehetővé tegyük az intézmények optimális működését és a helyes precedensek kialakítását.
Hölgyeim és uraim, úgy érzem, kimondhatom, hogy a Lisszaboni Szerződés alapján szervezett Európai Unió ma működőképes, és jól működik. Az Unió felvértezte magát a pénzügyi ágazat felügyeletét célzó új eszközzel, amely reményeink szerint a jövőben megelőzi a jelenlegihez hasonló válságok kialakulását, amellyel még mindig küzdünk, hogy talpra tudjunk állni. Előrelépést értünk el a gazdasági kormányzás terén. Megállapodás született a 2011. évi költségvetésről, és ami a legfontosabb, e hat hónap során összesen közel negyven jogalkotási jellegű megállapodás jött létre a Parlament és a Tanács között.
Hölgyeim és uraim, azon elhatározásunk, hogy egyaránt tiszteletben tartjuk a Lisszaboni Szerződés szövegét és szellemiségét, az Unió jövőjére vonatkozó döntés, egy még szorosabb európai együttműködésbe való befektetés volt. Ennek megvalósítása érdekében elnökségünk idején két fő irányvonalat követtünk.
Először is, nem kívántuk saját magunkat előtérbe helyezni. Ehelyett programunkat, az öt prioritást tartalmazó belga programot beillesztettük az európai menetrendbe, a Bizottság programjába, az állam- és kormányfők által az Európai Tanács szintjén képviselt lendületes haladásba, a spanyol és magyar kollégáinkkal közösen alkotott hármas elnökség programjába.
(NL) Másodszor, hölgyeim és uraim, mivel nem szerettük volna a belga elképzelést ráerőltetni másokra, egy általam inkluzívnak nevezett elnökség mellett döntöttünk. Hatékonyan igyekeztünk a lehető legszorosabban együttműködni valamennyi európai intézménnyel, tiszteletben tartva a Lisszaboni Szerződés tartalmát és szellemiségét, miközben valójában csupán facilitátori szerepet töltöttünk be.
Minden féllel együttműködtünk, így például nyilvánvalóan a Parlamenttel és a Bizottsággal is, de ugyanúgy a Tanács új állandó elnökével, a főképviselővel és természetesen a tagállamokkal, ám úgy érzem, elmondhatom, hogy hivatali időnk során végig kiemelt figyelmet szenteltünk a Parlamenttel folytatott építő jellegű, nyitott szemléletű együttműködésnek, amely intézmény jogköreit az új szabályok jelentősen megerősítették.
Természetesen nincs helye túlzott elbizakodottságnak, de azt kell mondanom, hogy önökkel együtt gondoskodtunk arról, hogy ez a módszer sikeres legyen. Továbbá, hölgyeim és uraim, az Unió ma, jobban, mint korábban bármikor, az intézmények és a tagállamok közötti kölcsönhatást képviseli. Úgy vélem, hogy a módszer eredményes volt, és képes tovább működni, mivel eddig is és ezután is az eredményekre, nem pedig az imázsépítésre összpontosított. Ez igaz az elnökségünkre, de igaz egyúttal az Európai Parlamentre is, noha ezt önöknek kell megítélniük.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, ezen a ponton mindazonáltal elismerésemet és hálámat fejezném ki a belga kormány, valamint a soros elnökség tisztét betöltő kollégáim nevében az önök által tanúsított együttműködésért. Úgy vélem, bátran mondhatom, hogy az elért megállapodásokat végül igen határozott többséggel fogadták el. Ez bizonyíték a viták színvonalára, valamint - és ezt az európai polgárok megnyugtatására mondom - arra, hogy Európa érdekeit állították középpontba, messze túllépve a nemzeti megfontolásokon.
E hat hónap azonban, hölgyeim és uraim, véget ért. Nyilvánvalóan nem merenghetünk a múlton. Az elkövetkező hónapokban és években minden eddiginél több tennivalónk lesz, hiszen az Unió és társadalmunk kivételesen nagy kihívásokkal néz szembe. Ezeket most röviden ismertetném.
Az első feladat természetesen az elmúlt hónapban megkezdett munka, nevezetesen a gazdasági kormányzás folytatásából adódik. E hat hónap kezdete óta közösen fáradozunk azon, hogy meghozzuk az euróövezetet sújtó válság leküzdéséhez szükséges intézkedéseket. Ugyanakkor nem elegendő az eddig nyilvánvalóvá vált tünetek orvosolása. Az euróövezet több országát is fenyegető veszélyek rámutattak, hogy a monetáris unió önmagában, gazdasági unió és erőteljesebb gazdasági kormányzás nélkül működésképtelen. Éppen ezért határozottan tovább kell mennünk a nagyobb mértékű gazdasági kohézió, a tagállamok egységesebb költségvetési, gazdasági és szociális politikái felé vezető úton.
A gazdasági kormányzás mindemellett megköveteli az uniós tagállamok költségvetési és strukturális politikáinak szigorú nyomon követését. Maradéktalanul ki kell használnunk az e célból létrehozott európai szemesztert. Nem elég, ha a költségvetési fegyelem helyreállítása nem kötelező erejű cél; annak ellenőrizhetőnek és szükség esetén európai szinten végrehajthatónak kell lennie. Világos, hogy ez a fegyelem nem öncélú; a rendezett államháztartás nélkülözhetetlen ahhoz, hogy ismét a fenntartható növekedés, a polgáraink számára munkahelyeket teremtő hiteles növekedés útjára lépjünk. Ezek a munkahelyek természetesen nélkülözhetetlenek saját, egyedi európai szociális modellünk megőrzéséhez, amely kéz a kézben jár a politikai és gazdasági szabadsággal, a társadalmi szolidaritással és a környezetvédelmi felelősségvállalással.
a Tanács soros elnöke. - (DE) Az Uniónak igénybe kell vennie az újonnan bevezetett eszközöket, hogy hatékonyan ellenőrizhesse a pénzügyi piacokat. Ezek az eszközök a tervek szerint ez év végéig működésbe lépnek. Erre mindenképpen szükség van a további piaci zavarok megelőzéséhez.
Gazdasági konvergencia, a nemzeti költségvetési és strukturális politikai lehetőségek nyomon követése, a pénzügyi piacok ellenőrzésének új eszközei - mindezek azt a benyomást kelthetik, hogy az uniós apparátus egyre ormótlanabbá és bonyolultabbá válik. Természetesen számíthatunk rá, hogy a tagállamok nemzeti politikai döntéseinek szigorúbb figyelemmel kísérése elkerülhetetlen viták és súrlódások forrása lehet. Ez azonban nem szabad, hogy eltántorítson bennünket, hiszen mindez az európai integráció szerves részét képezi.
A második terület, ahol ezt el kell érnünk - ahol meg kell őriznünk a lendületet - az az Uniónak a világban betöltött szerepe. Itt némi haladás történt. Az önök összehangolt előkészületeinek és egységes fellépésének köszönhetően ténylegesen megerősítettük a G20 csoportban betöltött pozíciónkat. Az elmúlt hónapokban az Unió világszerte megkezdte diplomáciai képviselete kiépítését. Ezek örömteli lépések, ám további konszolidációra szorulnak.
Igaz, az Európai Unió a világot érintő legtöbb problémát illetően egységes hangon szólal fel, ám a szavak nem elegendőek. Az Uniónak erőteljesebb befolyást kell szereznie, képesnek kell lennie a határozott fellépésre és arra, hogy e többpólusú világban a befolyás és hatalom valódi pólusává váljon.
Harmadszor, meg kell oldani az Unió pénzügyi tervének kérdését. Kétségtelen, hogy a kormányoknak jelenleg nem áll módjukban az uniós költségvetésnek nyújtott hozzájárulásuk számottevő növelése, ám a hosszú távú pénzügyi kilátásokról szóló vitát nem kerülhetjük el.
A Parlament ígéretet kapott arra, hogy konzultációkra kerül sor az unió jövőbeni finanszírozásának elgondolásáról, valamint a módszerekről és eszközökről. Az Unió nem élhet napról-napra: hosszú távú tervre van szüksége.
Végül, de nem utolsó sorban el kívánom mondani, hogy mindezen feladatokat csak akkor tudjuk megoldani, ha minden korábbinál jobban hiszünk saját magunkban. Az elkövetkező években ránk váró kihívás kapcsán a francia gondolkodó és író, André Frossard szavait idézném. Először franciául mondom el, majd tolmácsolom:
a Tanács soros elnöke. - (FR) "Európa jól teszi, hogy közös politikával és valutával kívánja felvértezni magát, elsősorban azonban lelke kell, hogy legyen.”
"Európa jól teszi, hogy közös politikával és valutával kívánja felvértezni magát, elsősorban azonban lelke kell, hogy legyen.”
Tisztelt kollégák, valóban szükségünk van lélekre. Hinnünk kell magunkban és az eddig elért eredményekben, nem pedig elnézést kérni azért, akik és amik vagyunk. Nem szabad elfelejtenünk, hogy az Unió - a mi Uniónk - a piac, a valuta, az intézményrendszer kialakulása előtt egy vízió, egy hit, egy álom volt. Az oly sok háború által megtépázott kontinens békéjének álma.
Úgy hallottam, kissé ódivatúvá vált, hogy a békét emlegetjük a háborút nem ismerő fiatal európai generációnak. Csak annyit mondhatok: "Nézzenek körül.” Nézzék például azokat a menekülteket, akik háború, fegyveres konfliktusok és zsarnokság elől menekülnek hozzánk. Ezek a menekültek egészen biztosan nem veszik semmibe az eredményeinket, vagyis azt, hogy szinte a kontinens egészén békét és biztonságot teremtettünk. Ezek a menekültek - ezek az emberek - a világon másutt élő sok emberhez hasonlóan azokra a jogokra és szabadságokra vágynak, amelyeket polgáraink közül túlságosan sokan maguktól értetődőnek vesznek.
Bár az Unió a békéről szól, legalább ennyire szól a szabadságról, a demokráciáról, az alapvető polgári jogokról és a jogállamiságról, mind polgáraink, mind az ide bevándorlók számára. Hiszünk abban, hogy mindenkinek joga van az emberi méltósághoz, ami egy büszkén és nem megalázkodóan élt életet jelent, valamint hiszünk a gondolkodás- és szólásszabadságban és a szabad vallásgyakorlásban.
Egy sokat idézett nyilatkozatában Jean Monnet úgy fogalmazott, hogy semmi sem lehetséges emberek nélkül, de semmi sem tartós intézmények nélkül. Ez ma ugyanannyira igaz, mint amikor elhangzott, más részről azonban az is igaz, hogy az intézmények elsorvadnak, ha azokat nem szilárd meggyőződéssel rendelkező emberek vezetik. Nem szabad elfelejtenünk, hogy polgáraink csak akkor tartanak velünk, ha kínálunk számukra egy jövőképet: ha kínálunk számukra egy álmot.
Befejezésképpen sok sikert kívánok Magyarországnak most, hogy átvette a soros elnökség stafétabotját. Biztos vagyok benne, hogy tovább viszik a béke európai álmának, a szabadság európai álmának és egy még erősebb Unió céljának ügyét.
(Taps)
José Manuel Barroso
Elnök úr, Leterme úr, hölgyeim és uraim, hatékonysággal és összpontosítással, pragmatizmussal és közösségi szellemmel az Unió csodálatunkra és elismerésünkre érdemes jelentős előrelépéseket tett a belga elnökség idején.
Az Európai Bizottság nevében őszintén gratulálni szeretnék Leterme miniszterelnök úrnak, kormányzati csapata egészének, az igazgatásnak és valamennyi belga polgárnak, akik mindent megtettek az elnökség sikerének biztosításáért.
Kiváló és nagyszerű elnökség volt ez az Európai Unió jövője szempontjából érzékeny és erőt próbáló időszakban. Ritkán álltak előttünk ilyen jelentős kihívások és ritkán volt még ennyire életbevágó a problémák megoldása. Az őrjöngés hosszú hónapjai során - ha megbocsátanak a kifejezésért - a belga elnökség rendíthetetlenül kitartott az európai politika ösvényén. Fellépéseit minden esetben az Európai Unió létének alapvető értelmét, vagyis az átfogó európai érdeket szolgáló általános szolidaritást figyelembe véve hajtotta végre. Tetteinek köszönhetően felvázolhattuk azt az útvonalat, amely leginkább alkalmas elsődleges céljaink: a stabilitás és a munkahelyteremtő növekedés újraindításának elérésére.
Néhány hónapig Európa továbbra is a pénzügyi válság és az államadósságok terén zajló fejlemények őrült ritmusát követte. Az euróövezet jövője és az övezet védelme iránti elkötelezettségünk az érdeklődés középpontjába került. Amikor azt mondjuk, hogy minden tőlünk telhetőt meg fogunk tenni az euróövezet egésze stabilitásának megőrzéséért, ezek nem maradhatnak üres szavak. Mindez nem több és nem kevesebb, mint a közös sorsunk védelmét célzó határozott politikai akarat megnyilvánulása. Az euróövezet jövője és az Európai Unió jövője egyazon érme két oldala. Azt szeretnénk, ha ez a jövő saját generációnk és az elkövetkező generációk számára is stabil és virágzó lenne. Mindig is ez volt, és a továbbiakban is ez lesz az európai integráció és a közösségi szellem lényege.
Azok az alapvető reformok, amelyek mellett elköteleztük magunkat, azt jelzik, hogy maradéktalanul tisztában vagyunk az Európai Unió előtt álló nehézségekkel. Alkalmazkodnunk kell a gyorsan változó globalizált világ új politikai, gazdasági és stratégiai valóságához. Mindezt úgy kell elérni, hogy közben megerősítjük értékeinket, védjük érdekeinket, valamint a nemzetközi színtéren növeljük hitelünket és befolyásunkat.
E folyamat középpontjában az európai gazdasági kormányzás megerősítése és a makrogazdasági egyensúlytalanságok kezelése terén hozott alapvető döntések állnak. Nem lehetőségekről, hanem kötelességről van szó. Bízom benne, hogy e hathónapos időszak során az Európai Parlament és a Tanács elfogadja a gazdasági kormányzásra vonatkozó javaslatokat.
A lényegi kérdés nem az, hogy az európai politika érdekeltjei közül ki kerül ki győztesként vagy vesztesként, hanem az, valamennyien készen állunk-e a kölcsönös előjogainkat maradéktalanul tiszteletben tartó együttműködésre. A kérdés alapvetően az, hogy az Európai Unió egésze győztesként vagy vesztesként kerül-e ki ebből a helyzetből. A válasz egyértelmű: ha nem erősítjük meg gazdasági kormányzásunkat, valamennyien elbukunk, mind az euróövezeten belül, mind az Európai Unió többi részén.
Ha nem erősítjük meg gazdasági kormányzásunkat, elveszítjük az európai stabilitásért, növekedésért és foglalkoztatásért vívott küzdelmet. Ha nem erősítjük meg gazdasági kormányzásunkat, a jelenlegi erős láncszemek később gyenge láncszemekké válhatnak. És ha nem erősítjük meg gazdasági kormányzásunkat, elveszítjük a nemzetközi színtéren szerzett hitelünket.
Noha a kormányzás és a makrogazdasági egyensúlytalanságok problémája egyben világszintű probléma, amelyekről többek között a G20-ak csoportja is tárgyal, hogyan őrizhetnénk meg hitelünket és befolyásunkat nemzetközi partnereinkkel szemben, ha e problémákat még uniós szinten sem vagyunk képesek megoldani? Amikor ezt mondom, minden szavamat körültekintően hangsúlyozom: az Európai Unió számára mindez egzisztenciális kérdés. Vagy Unióként lépünk fel és érvényesítjük akaratunkat, vagy tétlenek maradunk, és hagyjuk, hogy marginalizálódjunk. Valójában közös sorsunk forog kockán.
Szerencsére az önérvényesítés irányába haladunk. Ezért a legőszintébben gratulálni szeretnék a belga elnökségnek. A szeptember 17-i ECOFIN Tanács alkalmával elért megállapodás eredményeképpen új gazdasági kormányzási ciklusok jöttek létre, az úgynevezett európai szemeszter. Az első lépésre az elmúlt héten került sor az Európai Bizottság által készített éves növekedési jelentés bemutatásával, amelyből egyértelműen kiderül, hogy erőfeszítéseinket három területre kell összpontosítanunk: a makrogazdasági stabilitás megerősítésére - különösen szigorú költségvetési konszolidáció révén -, a strukturális reformra és a munkahelyteremtő növekedésre.
Figyelemre méltó sikert értünk el a pénzügyi felügyelet terén is, elsősorban a pénzügyi felügyelet új európai szerkezetének elfogadása által, amely 2011. január 1-jén az Európai Rendszerkockázati Testület és a piacokkal, a bankokkal, illetve a biztosítással foglalkozó három új pénzügyi felügyeleti szerv létrehozásával egy időben lépett életbe.
E hat hónapban továbbá megállapodást kötöttünk a spekulatív alapok és egyéb alternatív befektetési alapok kezeléséről és a hitelminősítő intézetekről. Polgáraink számára a megszorító intézkedések nem elvont fogalmat, hanem mindennapi életük kíméletlen realitását jelentik. Európa-szerte rengeteg aggodalom és nyugtalanság, egyúttal azonban nagy elvárások is övezik azt, hogy a túlságosan régóta halogatott reformok végre megvalósuljanak, hogy az európai dimenzió a megoldás szerves részévé váljon, és hogy Európa megvédje saját projektjeit, értékeit és érdekeit a világgal szemben.
Fontos tehát minél szélesebb körben megismertetni a lakossággal az Unió által egy olyan növekedés helyreállítása érdekében tett intézkedéseket, amely fenntartható és munkahelyeket teremt, valamint igazságosabb és környezetbarátabb európai társadalmat képes kialakítani.
Kiemelnék még egyéb eredményeket is, különösen a külpolitika és a külkapcsolatok terén. Ezek egyike a Dél-Koreával október 6-án aláírt szabadkereskedelmi megállapodás, amely egész egyszerűen az Európai Unióban valaha kötött legambiciózusabb kereskedelmi megállapodás, amely későbbi kétoldalú kereskedelmi megállapodásaink mércéje kell, hogy legyen.
Néhány borúlátó várakozással ellentétben Cancúnban szintén sikerült előrelépni az éghajlatváltozás elleni küzdelem többoldalúvá tétele felé. A cancúni konferencia arra is rámutatott, milyen fontos az elnökség és a Bizottság közötti együttműködés ahhoz, hogy Európa egységes és jól hallható hangon szólaljon fel a nemzetközi színtéren.
A gyakorlati eredményeket illetően elismerésemet fejezném ki a belga elnökség idején a közlekedési ágazatban az Eurovignette aktával kapcsolatban elért megállapodásért is. Polgáraink számára ez rendkívül fontos.
Elismeréssel adóznék továbbá a belga elnökségnek azért a példaértékű eljárásért, amelynek révén lehetővé tette a Lisszaboni Szerződés főbb újításainak tiszteletben tartását és végrehajtását. Minden tárgyalási tudományát latba vetette, méghozzá lenyűgöző eredménnyel, a Szerződés új költségvetési szabályai által meghatározott 2011. évi európai uniós költségvetésről folytatott nehéz vita során. Az európai szellemiség és kompromisszumos kultúra egyik legkiválóbb példája volt ez. A Bizottság büszke rá, hogy hozzájárulhatott ehhez az eredményhez.
A Parlamenttel szemben rám rótt kötelezettségeket teljesítve holnap kezdő ülést tartok az Európai Parlament elnöke, Buzek úr és a Tanács soros elnökségét betöltő Orbán miniszterelnök úr részvételével, amelyen a költségvetési kérdésekben szükséges további lépésekről esik majd szó.
2010 gyakran nehéz, és időnként rendkívül erőt próbáló év volt. Összességében ugyanakkor igen eredményesnek bizonyult. Az európai integráció kérdését a két ország, Belgium, és természetesen Spanyolország elnöksége alatt tudtuk előrébb vinni. Ebben látom az Unió erejét és intézményeink megfelelő működését. Most a trojka harmadik tagján, Magyarországon a sor, hogy ezt a lendületet megőrizze.
Az elmúlt év során hozott jelentős döntések bizonyítják, hogy valamennyien, a Parlament, a Tanács, a Bizottság és a tagállamok is tisztában vannak azzal, mit kell tenniük Európa stabil és virágzó jövőjének biztosítása érdekében. Ha tudjuk, mi a dolgunk, akkor haladéktalanul cselekednünk is kell. Már elmondtuk, hogy megvan bennünk erre az akarat; most meg kell mutatnunk, hogy valóban képesek vagyunk anélkül eleget tenni politikai kötelezettségvállalásainknak, hogy felhígítanánk és meggyengítenénk azokat, és hagynánk, hogy megtévesszenek bennünket a talpra állás bizonytalan jelei.
Meg kell erősíteni intézkedéseinket, megmutatni, hogy azok nem a piaci válság nyomására tett válaszlépések, hanem sokkal inkább azon szándékunk határozott megnyilvánulásai, hogy közös életünk a béke, a szolidaritás és a szabadság Uniójában valósuljon meg.
Jean-Luc Dehaene
Elnök úr, a belga elnökség méltán kapott minden részről elismerést. Ön és kollégái, miniszterelnök úr, figyelemre méltó eredmények sorát tudhatják magukénak. Az egyes eredményekhez fűzött észrevételek helyett különösen hangsúlyozni szeretném azt az "aranystandardot”, amelyet az elnökség számára állítottak. A Tanács belga elnöksége ugyanis végeredményben az első olyan elnökség volt, amely teljes hivatali idejét a Lisszaboni Szerződés új intézményi keretében töltötte. Ez önmagában is kihívást jelentett.
A Szerződés radikálisan átalakította az intézményi keretet, ahogyan azt az előző ülésszakban készített jelentésemben is említettem. Az Európai Tanács és a Tanács így mostantól egyértelműen két külön intézményként működik, mindkettő saját, önálló elnökséggel. Egy további újdonság, hogy a Szerződés pontosan ugyanazt a szövegezést alkalmazza a Tanács és a Parlament mandátumának leírásakor. Elkerülhetetlenül az a benyomásunk, hogy a Tanács egyes tagjai nehezen alkalmazkodtak a Parlament és a Tanács közötti új kapcsolathoz. Ez a költségvetési vita során nyilvánvaló volt.
A belga elnökségről azonban ez nem mondható el. A Bizottsággal és a Parlamenttel folytatott megbeszélések során erőfeszítéseit elsősorban az európai jogalkotási program megvalósítására fordította. Ennek során az európai prioritások minden esetben kiemelt szerepet kaptak. Részben ez is magyarázza a belga elnökség sikerét. A korábbi elnökségek túlságosan gyakran arra törekedtek, hogy nemzeti prioritásaikat érvényesítsék az európai intézményekkel szemben. Most nem ez történt, ezért Európa valódi haladást ért el az elnökség idején. A belga elnökség során lezajlott nehéz költségvetési vita szintén kijelölte a követendő irányt az Unió előtt álló legnehezebb feladatok egyikével, azaz az új pénzügyi keret létrehozásával kapcsolatban. Belgium ígéretet kapott a korábbi elnökségektől arra vonatkozóan, hogy a Parlamentet bevonják a többéves pénzügyi keretről folyó vitába. A Bizottság saját részéről vállalta, hogy a többéves tervről szóló javaslata keretében javaslatokat fogalmaz meg az Unió saját forrásaira vonatkozóan, és elengedhetetlen, hogy ezt meg is tegye. A Parlament ezért gondoskodni fog arról, hogy mind a Bizottság, mind pedig a későbbi elnökségek eleget tegyenek e kötelezettségvállalásoknak.
Hannes Swoboda
Elnök úr, Leterme miniszterelnök úr, tisztelt soros elnökségi tagok, Barroso úr, ezen a héten alkalmunk nyílt rá, hogy összehasonlítsunk két elnökséget: azt, amelyik véget ért, és azt, amelyik nemrég kezdődött. A belga elnökséget illetően azt kell mondjam, kiváló munkát végeztek - ezért hálás köszönet illeti őket. Mindezt nehéz körülmények között vitték véghez - belpolitikai helyzetük nem éppen egyszerű, a Lisszaboni Szerződés természetesen új, és még az Európai Tanáccsal való viszony sem teljesen problémamentes. A belga elnökség ugyanakkor egyértelműen Európát állította a középpontba. Előbbre kívánta vinni Európa ügyét.
Ezzel szemben a magyar elnökség - legalábbis mostanáig - olyan elnökség benyomását kelti, amely inkább belügyeire koncentrál, vagyis arra, hogy hazájában megtartsa hatalmát, elsősorban a rendkívül ellentmondásos médiatörvénnyel összefüggésben, amelyet egy későbbi időpontban szintén megvitatunk majd. Bízom benne, hogy Orbán úr figyelmesen megvizsgálja, hogyan zajlott a belga elnökség, és talán bizonyos mértékben követni fogja a példájukat.
Leterme úr, ön említette a gazdasági kormányzást. E tekintetben teljes mértékben támogatom a Barroso úr által elmondottakat. A jelenlegi egy "vagy-vagy” helyzet. Vagy ismét válságkirobbantó fejlemény történik Európában - és nem csupán az euróövezetben -, vagy kísérletet teszünk a valamennyi tagállam közötti együttműködésen, egyúttal azonban a határozott bizottsági fellépésen is alapuló hatékony gazdasági kormányzás megteremtésére. Barroso úr, tudja, hogy ebben a kérdésben maradéktalanul számíthat a támogatásunkra. Ezen a területen számottevő haladást ért el, Leterme úr, de most tovább kell mennünk, és meg kell tennünk a következő lépéseket.
Azt mondta, hogy a fő kérdés az adóügyi, költségvetési és szociálisügyi együttműködés. Ezzel el is érkeztem a második területhez, ahol a belga elnökség kiemelkedően teljesített, ez pedig nem más, mint a szociális dimenzió. Úgy gondolom, valamennyiünk érdeke - noha talán a hangsúlyok máshol vannak -, hogy ezt a szociális dimenziót megfelelően megerősítsük. A szociális Európa nem azt jelenti, hogy a legutolsó ügyet is az európai szociálpolitikai szférában kell megoldani; sokkal inkább azt, amiről ön is beszélt, és amit a szegénység elleni küzdelemben elértek. Felháborító azt látni, hogy a szegénység ma bizonyos mértékben még emelkedik is Európában. Ugyanez vonatkozik arra is, amit a jövedelmek egyenlőtlen elosztásának növekedéséről mondott. Elnökségük idején egyértelművé tették, hogy ez nem csupán szociális, hanem egyben gazdasági kérdés is. A szegénység és a társadalmi egyenlőtlenség fokozódásával csökken a versenyképesség. Ezt gazdasági, pénzügyi és gyakorlati bizonyítékok támasztják alá. Az ön által elmondottak nagyon fontosak.
Fontos továbbá mindaz, amit a polgárközelibb Európáról hallottunk. Šefčovič úrral és a Tisztelt Ház képviselőivel közösen kézzelfogható eredményeket értek el az európai polgári kezdeményezés megvalósítása terén. Amennyiben az Európa-párti erők megfelelően alkalmazzák, fontos lépést jelenthet afelé, hogy Európát közelebb hozzuk polgáraihoz.
Természetesen a jövőben is minden jót kívánunk Belgiumnak. Nem elhanyagolható, hogyan viselkednek a szereplők a politikai színtéren. Bízom benne, hogy Belgiumban valamennyi politikai erő törekedni fog egy valódi konszenzus kialakítására. Nehéz megértetni egy válság sújtotta régió lakosaival, hogy egyszerűen egyetértésre kell jutniuk, hogy egyszerűen csak együtt kell működniük fontos ügyekben, amikor ez Belgiumban - az Európai Unió szívében - nem lehetséges.
E tekintetben minden jót kívánok önöknek. Az önök elnöksége sok szempontból példaértékűnek tekinthető. Bízom benne, hogy a későbbi elnökségek követni fogják ezt a példát.
(Taps)
(A felszólaló beleegyezett, hogy egy "kék kártyás” kérdést intézzenek hozzá (az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése.)
Krisztina Morvai
Elnök úr, azt kérdezném Swoboda úrtól, hogy veszi a bátorságot, hogy a magyar elnökséget bírálja, tekintve, hogy az még csak most kezdődik. Még csak nem is tud róla semmit. Miért nem kritizálja inkább a Szocialista Képviselőcsoportban ülő elvtársait, akik saját népükre lőttek az 1956-os forradalom ötvenedik évfordulóján, és akik önkényesen több száz embert bebörtönöztek? Őket kellene megkérdeznie, és kritizálnia.
Hannes Swoboda
Elnök úr, ismerem az ilyen jellegű érvelést, amely szerint a kormány bírálata az adott nép bírálata. Korábban saját hazámban is hasonló volt a helyzet.
Tisztázzuk a dolgot. A vitát nem mi kezdtük. A magyar kormány volt az, az - általam már említett - vitatott törvénnyel. Ezt a törvényt számos magyar polgár is ellenzi, akik megszenvedték a kommunizmust és a náci elnyomást. Attól tartanak, hogy szólásszabadságuk veszélybe került. Ezt a problémát kellene rendezni.
Guy Verhofstadt
Elnök úr, azt javaslom, hogy a magyar elnökségről holnap vitázzunk. Nem szabad összemosnunk az egyes kérdéseket, máskülönben Leterme miniszterelnök úrnak az új magyar médiatörvényről kellene véleményt mondania, és nem hinném, hogy ez az ő feladata.
A Parlament szerepe, hölgyeim és uraim, a jogalkotás és a folyamat nyomon követése, ami ezért azt is jelenti, hogy ha a történések rossz irányt vesznek vagy kedvezőtlen helyzet alakul ki, akkor kritikusnak kell lenni, siker esetén pedig azt el kell ismerni. Azt mondhatjuk, hogy a belga elnökség nagyszerű volt, egyenesen kiváló, és hogy ez a siker sok ember: a belga kormány, de számos diplomata, az állandó képviselő, a helyettes állandó képviselő és mindazok erőfeszítéseinek is köszönhető, akik nap mint nap e siker érdekében dolgoztak.
Olyan siker ez, amelyet senki sem várt, mivel, miniszterelnök úr, valamennyien minduntalan ugyanazzal a kérdéssel szembesültünk választóink részéről: hogyan képes egy ügyvivő kormány sikeres elnökséget lebonyolítani? Véleményem szerint most először volt valódi európai kormányunk, ez a kormány ugyanis kizárólag az európai ügyekkel és az európai problémákkal foglalkozott, és nem vonták el a figyelmét tagjainak saját nemzeti ügyei.
Ez szinte felhívás a többi kormány számára, hogy az Európai Unió elnökségének átvételekor alakítsanak ügyvivő kormányt annak érdekében, hogy hat hónapon át Európára összpontosíthassanak ahelyett, hogy alkalmanként helyet szorítanak neki az egyéb kérdések között.
Úgy gondolom, hogy a belga elnökség sikerének egy fő oka van (nézzük meg a pénzügyi felügyeletet, a kockázatitőke-alapokat, a hitelminősítő intézeteket): az, hogy ez az elnökség rájött, hogy az új Szerződés értelmében a "több Európa” irányába kell elmozdulnunk, és hogy a Tanácson belül a "több Európa” megvalósítására törekedett. Ez nem minden elnökségről mondható el. Jean-Luc Dehaene-nek igaza van, amikor azt mondja, hogy számos tagállam továbbra sincs tisztában azzal, hogy megváltoztak a játékszabályok.
A játékszabályok megváltoztak, és a belga elnökség volt az első, amelyik ezt megértette. Ha olyan megállapodás született az európai felügyeletről, amellyel végül elértük az Európai Parlament célkitűzéseit, annak az az oka, hogy a belga elnökség közölte tanácsi kollégáinkkal: "Ez nem fog működni, európai megoldásra van szükség”, ami éles ellentétben állt a pénzügyminiszterek által 2009 decemberében kidolgozott megoldással.
Ugyanezt mondanám az európai szabadalomról is. Ez volt aztán csak az igazi áttörés, elnök úr. Felkérném önöket és valamennyi képviselőt, hogy mihamarabb adjanak zöld utat e szabadalom számára az Európai Parlamentben, hogy 20 év után végre valósággá válhasson az európai szabadalom.
Isabelle Durant
Elnök úr, amint azt mások már említették, egyértelmű, hogy ez idáig a belga politikaalkotók jobban teljesítettek külföldön, mint saját hazájukban. Ezt mindenesetre üdvözlöm, és gratulálok önöknek. A belga csapat kiváló munkát végzett, ami rendkívül örömteli.
Ezenkívül úgy vélem, hogy az egyes Tanácsokban az önök által tapasztalt ellenállás hasonló a belga vitában tapasztalható ellenálláshoz: a szolidaritás, az átcsoportosítások, a visszavonáshoz vagy a hozzájáruláshoz kapcsolódó ügyek mind olyanok, amelyeket Belgiumban igen jól ismerünk, és amelyekkel önök a Tanácsban találkoztak.
Ezenkívül, Barroso úr, mivel ön csodálatát és elismerését fejezte ki, a jövőben valamikor az Európai Unió talán lökést vagy egy kis segítséget adhatnak Belgiumnak ahhoz, hogy elmozduljon a helyes irányba. Tekintve, hogy Belgium segítséget nyújtott az Európai Uniónak, talán az Unió segíthetne Belgiumnak kimozdulni az államszövetségi holtpontról.
Ami a többit illeti, visszatérve néhány konkrét kérdéshez, miniszterelnök úr, elsősorban a költségvetés kérdéséhez, az elnökség végeztével mindenki nagyobb felelősséget visel, mint annak kezdetekor. Ezért költségvetési szempontból véleményem szerint kétségtelenül nem voltunk elég bátrak, mivel nem támogattuk a pénzügyi forrásokról szóló egyezményre irányuló javaslatot. Ugyanakkor a saját források ügye központi kérdés lesz az elkövetkező hónapokban, és nagymértékben számítok Belgiumra - amely, ha úgy tetszik, visszanyeri szólásszabadságát, hiszen immár nem a tagállamokat képviseli, hanem saját nevében szólal fel - hogy előrevigye ezt az ügyet.
A második fontos kérdés az európai választókörzet. A Tanácsnak valamikor a jövőben mindenképpen foglalkoznia kell majd ezzel. Tisztában vagyok vele, hogy Belgiumban vannak, akik ellenzik a szövetségi választókörzet ötletét, de úgy gondolom, az szükséges, és Belgium talán éppen a hazai tiltakozók miatt törekszik rá ennyire európai szinten. Az európai választókörzet rendkívül hasznos lenne a tekintetben, hogy biztosítaná az Európai Unió úgynevezett "lelkét”, vagyis azt a tényt, hogy itt az európai polgárok egészen egyszerűen olyan polgárnak tekinthetik magukat, akik nem csupán a nemzeti képviselőkre szavazhatnak. Úgy gondolom, ez rendkívül fontos ügy.
A harmadik kérdés pedig, amelyet említettek, a polgári kezdeményezés. E tekintetben is határozottan számítok Belgiumra a végrehajtási folyamat felgyorsításában. Fontos eszközről van szó a gazdasági kormányzás valamennyi reformjával együtt, és bízom benne, hogy Belgium hozzájárulhat ahhoz, hogy a folyamat gyorsabban és eredményesebben valósuljon meg.
Derk Jan Eppink
Elnök úr, az elmúlt hat hónapban Belgium bebizonyította, hogy méltó az elnökségi tisztségre. Nem is gondolnánk, hogy a hivatalban lévő belga kormány lemondott. Amikor megvizsgálom azokat az aktákat, amelyek értékelését hivatott vagyok elvégezni, a mérleg pozitív. A kockázati tőke szabályozásáról szóló megállapodás, a pénzpiacok felügyeletéről szóló rendelet és a 2011. évi költségvetés. Belgiumot és Európát egyaránt jól ismerem. Az európai politika a belgiumi politika kiterjesztése, nagyobb célokkal. Magában foglalja a párbeszéd és hosszú ebédek keretében születő kompromisszumok keresését, és szükség esetén némi finom hízelgést az eredmények elérése érdekében.
Néhányan ezért úgy vélekednek, hogy Belgium Európa kicsinyített mása. Éppen ebben rejlik a veszély Európa számára, mivel maga a belga rendszer már képtelen ígéretek alapján működni. A folyamatban Leterme úrnak még örököse sincs. Ha Belgium Európa jövője, akkor fel kell tennünk magunknak a kérdést: miért rúgja az utolsókat a belga rendszer? Miért bomlik fel lassan?
Ennek magyarázata véleményem szerint az, hogy Belgium transzfergazdaságot hozott létre, amelyet már nem képes fenntartani. A szolidaritás nevében Flandriából Vallóniába és Brüsszelbe irányuló pénzforgalmat hoztunk létre, de, Barroso úr, ha a szolidaritás egyirányú, akkor az emberek elidegenednek egymástól, és Belgiumban most pontosan ezt tapasztaljuk.
Európában jelenleg éppen egy transzfergazdaság létrehozásán fáradozunk. Ennek eredményeképpen máris visszaéltek az euróval. Most eurókötvényeket kívánnak bevezetni. Verhofstadt úr nap mint nap emlékeztet erre felhívásaiban. Nézzük meg az uniós Sürgősségi Alapot, amely kezd egy Ponzi-rendszerre hasonlítani. Először még átmeneti volt, majd állandóvá vált, most pedig egyre több és több pénzt kell belepumpálnunk. Mindennek többek között a versenyképesség esik majd áldozatául, mivel csökkeni fognak Európában a külföldi befektetések. Azoknak, akik kíváncsiak a jövő Európájára, elég, ha megnézik a mai Belgiumot! Elképzelhetjük, amint a Flandria szerepét betöltő Németország így szól: "Nem szeretnénk továbbra is mindenki más helyett fizetni.” Néhányan önök közül nevetni fognak ezen, de a veszély közelebbi, mint gondolnánk. Legyen ez figyelmeztetés valamennyiünk számára.
Leterme úr, mindig is rendkívül nagyra tartottam önt. Sok sikert kívánok mindahhoz, amivel a későbbiekben foglalkozni fog, bár attól tartok, Belgium még egy ideig megtartja önt jelenlegi pozíciójában.
Patrick Le Hyaric
Elnök úr, Leterme úr, noha teljes mértékben elismerem, hogy a válság legnehezebb időszakában töltötték be az Európai Unió elnökségét, mindazonáltal utalt rá, hogy a szociális kérdéseket prioritássá fogják avatni, és bejelentette, hogy kidolgozzák a közszolgáltatások védelméről szóló alapokmányt.
Ezen a téren semmit nem tettek. Nem csak hogy nem született kezdeményezés az általános érdekű szolgáltatások védelméről, de a megerősített Stabilitási Paktum keretében ma aggasztó spirálba lépünk, amelyen belül a tagállamok, a pénzügyi piacok keselyűi és hitelminősítő intézeteik adósságának csökkentése érdekében a tagállamok értékesítik közjavaikat, amelyek pedig az igazságosság és az egyenlőség szempontjából értéket képviselnek.
Ami a szociális kérdéseket illeti, a Parlament lankadatlan éberségére volt szükség ahhoz, hogy elhárítsa a tehergépjármű-vezetők munkaidejének növelését vagy a Bolkenstein irányelv bővített változatú, úgynevezett "egységes vezetői engedély” projektjét.
Az elmúlt év a szegénység elleni küzdelem európai éve volt. Az Európai Unióban eggyel sem csökkent a szegények száma, valójában egyre több van belőlük! Fel kell továbbá ismerni, hogy a válságellenes intézkedések nem hatékonyak, mert eltékozolják a szociális jogokat.
Az elfogadott stratégiából az következik, hogy folyamatosan meg kell nyugtatnunk a csökkentett tőkeadóztatás miatt, valamint a vásárlóerő visszaesése és a megszorítások - ezt a szót először Barroso úrtól hallottam - nyomán bekövetkező lassabb növekedés miatt súlyos adóssággal küzdő tagállamok hitelezőit. E célból pedig most a nemzeti parlamentek helyett, előzetesen ellenőrizni kívánják a tagállamok költségvetéseit.
Titokban kezdeményezték az európai szerződések felülvizsgálatát, amelyekről tegnap azt mondták, hogy kikezdhetetlenek. Ennek ellenére több ízben sem voltak hajlandók vitára bocsátani egy, a tőkemozgásokra kivetett adóból és a tőkeadóztatás alulról felfelé irányuló harmonizációjából finanszírozott szociális és környezetvédelmi fejlesztési alap, az Európai Központi Bank által a tagállami adósságok visszavásárlását célzó pénzteremtés, valamint a jogérvényesülés és a társadalmi haladás szempontjából nélkülözhetetlen közszolgáltatások létrehozásának kérdését.
Miniszterelnök úr, ön elnöksége kezdetén azt mondta, hogy egy józan elnökséget szeretne, ami igazán tiszteletre méltó. Fel kell azonban ismerni, hogy az elnökség idején a pénzügyi piacok és a nagy érdekelt felek kedvében jártak. Az emberek egyre inkább szegénységbe süllyednek.
Niki Tzavela
Elnök úr, először is mindenkinek, és különösen a Bizottságnak, a Parlament Elnökségének és valamennyi képviselőnek boldog újévet szeretnék kívánni ebben az előreláthatólag igen nehéz évben. A Bizottság elnöke, Barroso úr által dobott kesztyűt felvéve lenne egy futó észrevételem, azt mondta ugyanis, hogy a globális gazdasági kormányzás keretében segítséget kell nyújtanunk számára ahhoz, hogy bebizonyítsa, mi is valójában Európa. Európa egy egységes gazdasági, kulturális és talán politikai erő is. Éppen ezért valamennyiünknek támogatnunk kell a Bizottságot azért, hogy Európa a továbbiakban is jelentős erőt képviseljen.
Ami a belga elnökséget illeti, általános vélekedés, hogy igen sikeres elnökségen vagyunk túl. Két megjegyzést fűznék az eddig elhangzottakhoz, amelyekről még nem esett szó, és amelyek a belga elnökség sikerének lényegi elemei. Először is, Belgium teljes mértékben európai módon járt el, azaz követte a Bizottság és az Európai Parlament menetrendjét. Az elnökségek ezeket legtöbbször nemzeti kérdésekkel egészítik ki. Belgium követendő példát állított, és bebizonyította, hogy Európa vagyunk, és követjük a Bizottság által meghatározott menetrendet. Nem törekedett saját programjának megvalósítására. A belga elnökség második elismerésre méltó jellemzője az általa alkalmazott modell volt; a Tanács, az Európai Parlament és a Bizottság közötti háromoldalú párbeszéd és együttműködés modellje. Gratulálok valamennyi képviselőtársamnak.
Philip Claeys
(NL) Elnök úr, Leterme úr, rendkívül sok dicséretet kaptak a belga elnökség lebonyolítására vonatkozóan, ami érthető. Az Európai Bizottság és a Parlament megkönnyebbült, hogy a belga elnökség komolyabb balesetek nélkül véget ért. Egy kormány nélküli mesterségesen kialakított ország, amely még saját maga irányítására sem képes, távolról sem a legkézenfekvőbb jelölt az uniós elnökség betöltésére.
Természetesen mondhatjuk, hogy önnek és a minisztereknek rengeteg idejük volt az elnökséggel foglalkozni, tekintve, hogy mindössze egy ügyvezető kormányt irányítottak. Mondhatjuk, hogy igénybe vették a munkájukat kiválóan végző diplomaták segítségét, és hogy a Lisszaboni Szerződés óta csökkent a soros elnökség jelentősége.
Mindez akár igaz is lehet, mégis úgy gondolom, a legjobb döntésük az volt, hogy megfogadták a Vlaams Belang tanácsát, különösen azt, hogy igyekeznek láthatatlanok maradni. Elkövethették volna ugyanazokat a hibákat, mint az előző, 2001. évi belga elnökség. Elég, ha felidézzük a kudarccal végződő brüsszeli "praliné csúcsot”, az egyre sokasodó diplomáciai bakikat és a Laekeni Nyilatkozatként ismertté vált dokumentumot, amely végül az Európai Alkotmány bukásához vezetett.
Természetesen nem igaz, hogy a belga elnökség hibátlan kört teljesített: először is ott volt az az incidens, amikor a nyugdíjügyi szocialista miniszter, Daerden úr alkoholos állapotban elnökölt a Miniszterek Tanácsában - Andor biztos úr arca mindent elárul; a flamand adófizetők és nettó befizetők már nem tudnak ezen nevetni, tudva tudván, hogy ez az alak felelős a nyugdíjaikért.
Ezenkívül Vanackere külügyminiszter úr kétségbeesetten próbálkozott új fejezetet nyitni Törökország csatlakozási tárgyalásaiban, bármi áron és a polgárok akarata ellenére akkor, amikor Törökország esetében még a tárgyalások mérlegelésének sincs helye.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Elnök úr, nem ismétlem el a már elhangzottakat. A belga elnökség kiváló volt. Két főbb eredményt szeretnék megemlíteni: a pénzügyi felügyeletet és az európai szemesztert. Ezen eredmények tekintetében el szeretném mondani, hogy mi történt eddig, és ami ennél is fontosabb, hogy mit kell még tenni.
A pénzügyi felügyeletet illetően Reynders miniszter úr 48 óra leforgása alatt tető alá hozott egy olyan aktát, amellyel kapcsolatban képtelenek voltunk előrelépni, így megadhattuk a Tanácsnak és a Bizottságnak, amit a Bizottság kért tőlünk: olyan európai szerveket, amelyek 2011. január 1-jén megkezdhették működésüket: befolyással bíró, erős és hiteles európai szerveket.
Az ezt követő fejlemények nem túl biztatóak. Az érintett szerveknek máig nincs elnökük; rendkívül alacsony költségvetéssel bírnak és úgy hallottam, hogy az itt dolgozó tisztviselők díjazása sem lesz túlságosan kecsegtető. Mindenesetre jóval kevésbé kecsegtető, mint a londoni bankárok által felvett jutalmak.
Két kérdést kell még rendeznünk: a rendszerszintű jelentőséggel bíró szervek szabályozását, valamint a banki illetékeket és adókat.
A rendszerszintű jelentőséggel bíró szervek szabályozása terén azt szeretnénk, ha az európai szerv a nemzeti hatóságok révén látná el a felügyeletet, amelyek ebben az esetben közvetítőként működnének és az európai szerv utasításait kellene végrehajtaniuk. Más megoldás nem lenne ésszerű.
Az adózást illetően Šemeta biztos úr legutóbbi ajánlata valamennyi lehetséges banki adónemet ismertet. A Parlament kétféle befizetést is elfogadott: a koordinált garanciaalapokba és a banki stabilitási alapokba történő befizetést. Ez tény, és következő lépésként vitára bocsáthatjuk a banki adót vagy a banki tranzakciókra vonatkozó adókat, mivel hangsúlyozom, minden más már megkérdőjelezhetetlen.
Ami az európai szemesztert illeti, egyetlen célunk a minden más szemponttal: az eurókötvényekkel, a projektkötvényekkel, a mechanizmussal stb. való koordináció...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Kathleen Van Brempt
(NL) Elnök úr, félek, csak ismételni tudnám az elhangzottakat. Hogy őszinte legyek, a mai némileg eseménytelen vita volt, ám olyan, amelyre büszkék is lehetünk, így örömmel csatlakozom képviselőtársaimnak a belga elnökséget méltató kórusához. Yves, az ön csapata, miniszterei, valamint politikai és diplomáciai testülete lenyűgöző munkát végzett. Erről első kézből győződhettem meg. Abban az örömben volt részem, hogy két környezetvédelmi témájú háromoldalú megbeszélésen is részt vehettem - nem, nem hagyhatja, hogy a fejébe szálljon, bár ez alkalommal egy kicsit valóban megdicsérem -; ezzel kapcsolatban gratulálni szeretnék ahhoz, hogy ilyen intelligensen levezényelte az elnökséget.
Ugyanakkor a dicsérő szavakat egy nagy és egy kis "de” szócskával egészíteném ki. Az első "de” a szociális politikára vonatkozik; véleményem szerint számos szociális kérdésben előrelépés született. Ugyanakkor őszintén ki kell mondanunk - és ezt nem elsősorban a belga elnökségnek, hanem a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai évének címezném -, hogy Európa nem fordít kellő figyelmet ezekre a kérdésekre. Jogalkotási ügyekben nem történt tényleges előrelépés például az európai minimáljövedelem vonatkozásában, így még sok a tennivaló.
A második "de” ahhoz a szerephez kapcsolódik, amelyet a belga elnökség a Lisszaboni Szerződést követő időszakban betölt. Két korábbi miniszterelnöktől, Verhofstadt és Dehaene úrtól is kaptam gratulációkat, akik rendkívül jártasak az intézményi kérdésekben. E szerepnek azonban van egy kedvezőtlen vonatkozása is, különösen a belga elnökség által a néhány kulcsfontosságú akta esetében tanúsított politikai vezetés hiánya. Hátradőltek és ölbe tett kézzel ültek, miközben Van Rompuy úrnak kezdeményező szerepet kellett volna vállalnia ebben az ügyben.
A gazdasági kormányzásról és az európai uniós adósságválságról szóló vitákra célzok. Más kormányfők - nem beszélve Merkel miniszterelnök asszonyról és Sarkozy elnök úrról - valóban cselekedtek. Úgy vélem, hogy ez az utolsó Tanácson csekély eredményekhez vezetett, többek között az adósságválság miatt. A múltban a belga elnökség felvállalta a politikai vezető szerepet, és bízom benne, hogy a következő kormány ténylegesen vállalni fogja az Európai Unió vezetését.
Chris Davies
Elnök úr, a jogszabályokat közösen alkotjuk, azt azonban igen sokszor nem tudjuk, hogyan alkalmazzák azokat a tagállamok. Elsőként tisztázta, hogy a Parlament támogatja a Bizottság azon törekvését, hogy a jövőbeli jogszabályok tartalmazzanak megfelelési táblázatokat.
A belga elnökség rendkívül segítőkésznek mutatkozott, és olyan dokumentumot terjesztett a Tanács elé, amelyben szorgalmazza a megfelelési táblázatok használatát, rámutatva, hogy azok fokozzák az egyértelműséget és az átláthatóságot, valamint gyorsabbá és hatékonyabbá teszik az uniós jog alkalmazását. Azt hiszem, hogy az ügyben gondolkodási időszakot irányoztak elő.
Miniszterelnök úr, azon tűnődöm, vajon záró felszólalásában elmondaná-e nekünk, milyen választ kapott az előterjesztésre, és hogy a belga kormány a trojka és a Tanács tagjaként játszott szerepében továbbra is szorgalmazni fogja-e a megfelelési táblázatok bevezetését.
Bart Staes
(NL) Elnök úr, hölgyeim és uraim, egy percem van rá, hogy elismeréssel adózzak a belga elnökségnek. A mérleg általánosságban talán pozitív, de úgy gondolom, mindenki vállát egyformán megveregethetem. Meglátásom szerint Potočnik úr és Hedegaard úr a tartalom tekintetében - szerencsére - igen erős jelenléttel bírt a biológiai sokféleségről szóló nagyszabású nagoyai konferencián és a cancúni éghajlatváltozási konferencián.
Elhangzott már - néha viccnek szánva -, hogy a belga elnökség azért teljesített jól, mert rengeteg idejük volt, és minden energiájukat az elnökségre fordíthatták. Verhofstadt úr például úgy fogalmazott, hogy Európának most először volt főállású kormánya. Ezzel egyetértek. Nem hagyhatjuk azonban figyelmen kívül, hogy e csapatok mögött rengeteg ember állt, jól felkészült, tájékozott diplomáciai szolgálat segítette a munkájukat, amelynek tagjai elképesztő tárgyalási tehetségüket az elnökség sikerének szolgálatába állították.
Leterme úr, holnap Belgiumban átadják az Aranycipő-díjat. Ha ezt a díjat a belga elnökségnek adnám, a belga elnökség legjobb színészének járó díj kétségtelenül a belga diplomáciai szolgálatot illetné, azokat, akik ön mögött foglalnak helyet, és akik gondoskodtak róla, hogy ön, csapata és a regionális önkormányzatok valóban lenyűgöző munkát végezzenek.
Paweł Robert Kowal
(PL) Elnök úr, magától értetődő, hogy folytatni szeretném a belga elnökség idején történtekért járó dicsérő szavak és elismerések sorát. A vitát hallgatva ugyanakkor két igen fontos kérdés merül fel: Igaz-e, hogy a belga elnökség idején Európában mindenki megfeledkezett nemzeti érdekeiről és csak a brüsszeli intézmények által meghatározott és a belga kormány által támogatott érdekekre koncentrált? Ez semmi esetre sem volt így. Az elmúlt hat hónapban figyelemmel kísértük az európai eseményeket, és világosan látható, hogy attól, hogy az elnökség nem említi a nemzeti érdekeket, azok még léteznek.
Még egy dolog, amely talán az egész vitával kapcsolatos legalapvetőbb és legerősebb kétely: nem lenne helyes, ha összehasonlítanánk az általunk európai célkitűzéseknek nevezett célokat a nemzeti célkitűzésekkel. Az említett nemzeti célok végeredményben az egyes országok saját elképzelései. Ez olyan hozzájárulás, amely nélkül Európa sokkal rosszabb helyzetben lenne. Nem írhatunk elő olyan normát, amelynek értelmében az egyes tagállamok által, de Európa számára megfogalmazott célokat nem eszközként, hanem problémaként kezeljük.
Rui Tavares
Elnök úr, arra kérném a miniszterelnököt, hogy figyeljen rám. Itt vagyok a balján, miniszterelnök úr. Őszinte beszédem lenne önnel. A szövegemet portugálul írtam, de angolul fogok rögtönözni, mert ön is ezen a nyelven adta elő a felszólalásának azt a részét, amely számomra a legfontosabb volt. Úgy fogalmazott: "Nézzék meg a menekülteket. Nézzék meg a menekülteket, ha azt hiszik, hogy a háború és a béke nem fontos Európa számára.” Ezzel az új generációkat szólította meg.
Be kell vallanom, hogy megdobbant a szívem, amikor ezt mondta, ugyanis én vagyok az Európai Parlament menekültekért felelős előadója. Elnöksége idején többet is tehetett volna, mint hogy csupán megnézi a menekülteket. Segítséget nyújthatott volna; nem lett volna nehéz. A Tanács lezárhatta volna a Parlament által a menekültek letelepítésére vonatkozóan elindított együttdöntési eljárást. Az együttdöntés során részünkről növeltük a tagállamok részére a menekültek letelepítéséhez nyújtott összegeket; prioritási kategóriákat határoztunk meg a nemi erőszak, a kínzás és a betegségek áldozatául esett személyekre, valamint a letelepítést táborokban várókra vonatkozóan. A Tanács nem vitte végig az együttdöntési folyamatot. Úgy tűnik, ennek oka a 290. cikk és a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok voltak - amelyek a Lisszaboni Szerződésben szerepelnek.
Ön azt mondja: "nézzék meg a menekülteket”. Én azonban arra kérem, tegye, amit mi tettünk, és látogasson el a szíriai al-Hol táborba. Majd mondja a menekülteknek, hogy olvassák el a 290. cikket, olvassák el a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat. Azt fogják kérdezni: "miről beszél? A gyermekeim nem járnak iskolába; nincs útlevelem; menekülttáborban rekedtünk; miért beszél nekünk jelentéktelen intézményi problémákról, amikor tehetett volna valamit azért, hogy segítsen rajtunk?” Ez beárnyékolja a belga elnökség sikerét. Sajnálom, hogy ezt kell mondanom; szomorúan teszem.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Elnök úr, csatlakoznék a képviselőtársaim által a belga elnökségnek és önnek címzett elismerésekhez, miniszterelnök úr, mivel akkor, amikor hazájában a kormányválság számos vállalkozás számára súlyos problémát okozott, sikeresen merítettek az európai szellemiségből, és maradéktalanul működőképessé tették az elnökséget.
Véleményem szerint nem domborítja ki kellően saját érdemeiket, amikor "facilitátornak” nevezi magukat, mivel hajtóerőként működtek és találékony, elkötelezett módon sikeresen leküzdötték a nézeteltéréseket, többek között a Parlamenttel szemben is. Köszönet önöknek azért, hogy immár létezik az erőteljes európai felügyelet, az alternatív befektetési alapokat szabályozó irányelv, valamint az Eurovignette, amely újabb problematikus tárgyalási pont volt, ám egyértelmű tanácsi határozattal zárult.
Az imént előadott parlamenti felszólalását is átható európai szellemiségből azonban az is nyilvánvaló, hogy előre is tekintenek. Különösen egy szempontot szeretnék kiemelni a beszédéből. Helyesen azt állítja, hogy a gazdasági kormányzás nem vezethet olyan helyzethez, amelyben csupán a tüneteket kezeljük, nem foglalkozva a továbbra is fennálló kockázattal, mivel noha megvalósulhat a szilárd Stabilitási és Növekedési Paktum, az a gazdasági kormányzásnak csupán egyetlen tartópillére.
Azt szeretnénk, ha polgáraink érdekében képesek lennénk teljesen máshonnan folytatni a gazdasági válságból történő kilábalás után, és újra olyan helyzetbe kerülnénk, amelyben munkahelyeket tudunk teremteni polgáraink és a fiatalok számára. Ehhez erőteljes európai makrogazdasági felügyeletre és rendkívül hatékony Európa 2020 stratégiára van szükség. Valóban hozzásegít bennünket az európai szemeszter a fentiek eléréséhez? Kötelezettséget vállalnak-e majd a tagállamok arra, hogy ezen a területen is kidolgozzák a gazdasági kormányzást? Parlamentként a kormányzási csomag, a jogalkotási csomag tekintetében maradéktalanul élnünk kell társjogalkotói szerepünkkel, hogy mindez realitássá válhasson.
Marc Tarabella
(FR) Elnök úr, Leterme úr, amikor tavaly júliusban bemutatta a belga elnökség programját, köszöntésként és viccből azt mondtam önnek, talán még januárban is hivatalban lesz, és személyesen ismertetheti az eredményeket is. Meg kell, hogy mondjam, bíztam benne, hogy tévedek, és - ezzel nem szeretném megsérteni, miniszterelnök úr - a többi belgához hasonlóan magam is azt szerettem volna, ha ma a június 13-án a szavazófülkékben hivatalosan megválasztott kormányfő áll előttem. Mégis ön volt az, akinek vállalnia kellett az elnökséget, és gratulálok önnek és a jelenlegi kormány valamennyi miniszterének.
Most tegyük félre a belpolitikai helyzetet, és koncentráljunk a belga elnökség eredményeire.
Magam is egy híres amerikait idéznék, aki nem filozófus, hanem teniszező volt. Arthur Ashe azt mondta: "A siker egyik fő kulcsa az önbizalom. Az önbizalom egyik fő kulcsa pedig a felkészülés.” Kétségtelenül el kell ismerni, hogy a belga elnökség ebből merített ihletet.
Azon kérdések tekintetében, amelyek csak engem foglalkoztatnak, jelentős előrelépést tapasztaltam: a válási ügyekben való szorosabb együttműködés; az erőszak áldozataira vonatkozó európai védelmi határozat; a szabadalmakkal kapcsolatos szorosabb jövőbeni együttműködés, valamint a késedelmes fizetésekről szóló irányelvre és az élelmiszerek címkézésére vonatkozó megállapodások mind olyan eredmények, amelyekre a belga elnökség büszke lehet.
Ugyanez vonatkozik a 2013 utáni közös agrárpolitikára (KAP). Noha erről még nem született megállapodás, a két pilléren nyugvó szilárd KAP elvét és az egyszerűsítés elvét már elfogadták. A mezőgazdaságnak azonban a jövőben elsősorban olyan szabályozásra van szüksége, amely a piaci ingadozásokat meghatározott kereteken belül tudja tartani. Erről azonban még nincs megállapodás, és komoly aggodalommal tekintek a következő elnökségekre, különösen Magyarországra és Lengyelországra, mivel úgy tűnik, a szabályozás számukra nem kiemelt terület.
A megfelelő felkészülésen, a miniszterek teljes körű bevonásán, valamint a diplomaták és a belga tisztviselők hatékony fellépésén túl az elnökség titka, amelyet hangsúlyozott, az volt, hogy nem saját elképzeléseit próbálta érvényesíteni, hanem - a bennünket jellemző pragmatizmusnak és kompromisszumos kultúrának köszönhetően - elkötelezte magát az aktuális európai szintű prioritási kérdések mellett, valamint az iránt, hogy minden tőle telhetőt megtesz azok előmozdításáért.
Bízom benne, hogy a későbbi elnökségek tanulni fognak ebből a példából.
Anne E. Jensen
(DA) Elnök úr, jómagam is köszönetet szeretnék mondani a belga elnökségnek a közreműködésért, különösen az általam két legjobban ismert területen: a költségvetési és a közlekedési kérdésekben. Az, hogy az első fordulóban megakadtak a költségvetési tárgyalások, nem az elnökség hibájából történt, és természetesen végül megtaláltuk a 2011. évi költségvetéssel kapcsolatos megoldást. Bízzunk benne tehát, hogy a rugalmasság kérdése és az ITER fúziósenergia-projekt finanszírozása is rövidesen a helyére kerül.
A közlekedés terén a belga elnökség az Eurovignette nehéz kérdésére talált választ. Különösen köszönetet szeretnék mondani a belga elnökségnek, amiért támogattak egy olyan projektet, amelyen már sok éve dolgozom, nevezetesen a biztonságos pihenőhelyek európai hálózatának létrehozását, amelynek célja, hogy a tehergépjárművek vezetői, akik szó szerint összefogják Európát és megteremtik a belső piacot, megfelelő és biztonságos körülmények között dolgozhassanak. Szeretném, ha a többi ország kormányai is követnék a belga kormány által e kérdésben tanúsított kedvező hozzáállást annak érdekében, hogy mindez végre a gyakorlatban is megvalósulhasson.
Mirosław Piotrowski
(PL) Elnök úr, Belgium, az Európai Unió hat alapító tagállamának egyike a közelmúltban zárta le hathónapos elnökségét. A kormányalakítási válsághoz kapcsolódó belpolitikai nehézségek ellenére a belgák hivatalos elismerésben részesülnek, amiért a korábban saját maguk számára felállított szinte valamennyi kiemelt célt hatékonyan és sikeresen teljesítették. Ennélfogva csatlakoznék a dicséretekhez, ugyanis ilyen rövid idő alatt és a meghatározott prioritások részeként felvették a harcot az európai gazdasági válsággal, megvédték az európai környezetet, egy nyitott és biztonságos Európai Uniót hoztak létre, kialakították az Európai Unió egységes szociális modelljét, és lefektették egy közös uniós külpolitika alapjait. A történelemben ritkán fordul elő, hogy egy ilyen kis ország ilyen rövid időn belül ennyi mindent tegyen Európáért.
Mathieu Grosch
(DE) Elnök úr, Leterme miniszterelnök úr, amikor hat hónappal ezelőtt e Parlament képviselői annyi kérdést tettek fel a belga elnökséggel kapcsolatban, és amikor elolvastuk a programot, sokan még mindig tele voltunk kétellyel.
Sokkal nagyobb ezért az örömünk ma, amikor köszönetet mondunk önöknek, csakúgy, mint az állandó képviseletnek kiemelkedő munkájukért és felkészülésükért. Sikerük természetesen nem jött könnyen. Már említették a belga belpolitikai zavarokat, és Verhofstadt úrnak szintén meg kellett jegyeznie, hogy nemzeti szinten Belgiumban vagy akár európai szinten nem feltétlenül érvényesül a hatékonyság. Talán ma is ez a siker kulcsa - ami azt jelenti, hogy a nálunk hozzáértésüket bizonyító politikusoknak Belgiumban is ki kell vívniuk a megfelelő elismerést.
A siker azért sem jött könnyen, mert a külső körülmények szintén nem voltak a legideálisabbak. Ennek elsődlegesen az volt az oka - és a közlekedéssel kapcsolatban ezt az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoport nevében mondhatom -, hogy nem a legegyszerűbb témaköröket vállalták magukra. Már elhangzott, és számunkra több mint örömteli volt, hogy többek között az Eurovignette kérdést is sikerült megoldani. Ez az ügy nem csak elvi kérdés. Véleményem szerint az új támogatási forrásokról és a biztonságos, tiszta, ám egyben hatékony európai szintű mobilitásról is szól. Arról, hogy megvizsgáljuk, európai szinten képesek leszünk-e a jövőben még mélyrehatóbban átalakítani ezt a területet - a mobilitást.
Határmenti régióban élőként nyilvánvaló, hogy a közútbiztonsági rendelkezések végrehajtása is nagy örömömre szolgál. Számunkra, valamennyi határrégióhoz hasonlóan elfogadhatatlan, hogy a rendszám határozza meg, vajon egy súlyos szabálysértést szankcionálnak-e. Bátran szembeszálltak ezzel a kényes problémával, és megtették az első lépést.
Fontos lépést jelentenek az autóbusszal utazók jogai, amelynek nyomán Európa immár bármely közlekedési eszközön utazó polgárai számára biztosítja az utasjogokat. A vulkánkitörés okozta válság során láthattuk, milyen fontos a vállalkozások, de az utasok számára is, hogy életbe lépjen egy ilyen európai keretrendszer. Bízom benne, hogy ezen az úton haladunk tovább.
Végül egyetlen dolgot kívánnék Belgium számára, mégpedig azt, hogy az európai szinten önök által tanúsított hozzáértés végre szövetségi szinten is megjelenjen Belgiumban, azon ésszerű logikát követve, hogy aki követelésekkel kíván előállni - ahogyan önök is tették -, annak megoldásokkal kell szolgálnia.
Alejandro Cercas
(ES) Elnök úr, Leterme úr, a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportjának a foglalkoztatásért és szociális ügyekért felelős tagjai nevében csatlakoznék képviselőtársaimhoz, és gratulálok a belga elnökségnek az elmúlt hat hónaphoz.
Mi az oka annak, hogy csatlakozom az elismerő szavakhoz, annak ellenére, hogy alig említették a szociális dimenziót, és a belga elnökség nem foglalkozott igazán a szociális helyzet értékelésével?
Egész egyszerűen az, Leterme úr, hogy együtt dolgozhattam az ön minisztereivel, Onkelinx és Milquet asszonnyal, és tudatában vagyok annak, mekkora erőfeszítést tettek csapatukkal együtt azért, hogy e nehéz körülmények között előrelépést érjenek el a szociális menetrendben, mindezt pedig egy olyan Tanács - a jelenlegi - keretein belül, amelyet rendkívül hidegen hagy a szociális Európa kérdése. Ennek ellenére elszántan, felelősen és határozottan európai szellemben végezték a munkájukat azért, hogy biztosítsák, hogy a Parlament és Európa hallatni tudja a hangját e meghatározó időszakban, amikor Európa jövője forog kockán.
Mindezekhez önnek is gratulálok, Leterme úr, és bízom benne, hogy a későbbiekben, amikor kihívásokkal találjuk szembe magunkat, igaznak bizonyul majd, amit mondott: Európa meg fogja találni a lelkét. Ennek nem csupán gazdasági, de politikai és szociális léleknek is kell lennie.
Néhány olyan kérdést említenék, amelyekre az önök elnöksége idején nem sikerült megoldást találni, és amelyekkel kapcsolatban remélem, hogy Európa-párti, humanista szemléletüket továbbadják majd a magyar elnökségnek, mivel Európa jövője szempontjából nagy a tét. Itt az európai bevándorlási politikára, az egységes vezetői engedélyre, valamint az ideiglenes munkavállalókról és a vállalaton belüli pénzmozgásokról szóló két irányelvre gondolok.
Soros tanácsi elnök úr, kérem, szólítsa fel kollégáit, hogy hosszú távon gondolkodjanak. Nem részesíthetjük eltérő bánásmódban az Európába érkező munkavállalókat. Egyenlő bánásmódra van szükség, ellenkező esetben az általunk generált különbségek kiszámíthatatlan következménnyel járnak az Unió jövőjére nézve. Elfogadhatatlan, hogy ezek a munkavállalók a munkavállalás tekintetében egyenlőtlen feltételekkel érkezzenek Európába, azzal ugyanis elpusztítjuk Európát.
Bízom benne, hogy az elkövetkező hat hónap során a magyar elnökség hallgatni fog önre, és képes lesz visszanyerni a Tanácson belül a szólásszabadságot, valamint hogy a Tanács kiemelt figyelmet szentel Európa lelkének, amely csak humanista lélek lehet, a haladás lelke.
Raffaele Baldassarre
(IT) Elnök úr, Leterme úr, hölgyeim és uraim, azt kell mondanom, örömömre szolgál, hogy olyan elnökség zárult le, amely - még ha nehéz időkben is, de - képes volt pragmatikus és hatékony módon irányítani az európai menetrendet.
A késedelmes közigazgatási fizetésekről szóló irányelv átdolgozott változata első olvasatának elfogadásától - amely a vállalkozások rendszerének jövője szempontjából elengedhetetlen - a pénzügyi felügyeletről szóló csomag elfogadásáig a belga elnökség bizonyította, hogy gyakorlatias és dinamikus.
Hozhatnék további példákat, de ehelyett inkább következtetésként megfogalmaznám, mit tanulhatunk a hivatali idejét kedvező eredménnyel záró elnökségtől. Először is reális munkaprogrammal kell rendelkeznünk; másodszor, képesnek kell lennünk dinamikus módon tárgyalni és kompromisszumot kötni; és végül maradéktalanul be kell vonnunk az európai intézményeket, elsősorban a Parlamentet, valamint a régóta húzódó problémákat korlátozásoktól és nemzeti érdekektől mentesen kell megközelítenünk.
Bízom benne, hogy az elnökség példaként szolgál majd más, jövőbeli elnökségek számára. Addig is azonban őszinte elismerésem a belga elnökségnek.
Pervenche Berès
(FR) Elnök úr, miniszterelnök úr, nagyszerű együttműködés alakult ki közöttünk az ön minisztereivel, Joëlle Milquet asszonnyal és Laurette Onkelinx asszonnyal. Ennek célja az volt, hogy a foglalkoztatási iránymutatások tanácsi elfogadásakor, ahol álláspontunkat végül figyelembe vették, hallassuk az Európai Parlament hangját, de ugyanígy a közszolgáltatások szerepével kapcsolatban is, ahol arra törekedtünk, hogy elnökségük idején megerősítést nyerjen az e szolgáltatásoknak az európai szociális modellen belül játszott meghatározó szerepe. Bízom benne, hogy az intézményközi párbeszédnek adott új lendület mind a Bizottság, mind az új elnökség munkájában érvényesülni fog.
E fokozott együttműködés egy további kérdésre is kiterjedt, mégpedig arra, hogyan biztosítható, hogy az ön által említett gazdasági kormányzás megálljon a saját lábán, ha ugyanis a foglalkoztatás kérdését mérlegként kezeli, azzal a vesztünkbe vezet bennünket. Aggasztónak tartom, ahogyan a Bizottság az európai szemeszter csomagon belül kezeli ezt a kérdést, mivel azt javasolja a tagállamoknak, hogy találomra csökkentsék a fizetéseket vagy szinte vakon emeljék a nyugdíjkorhatárt és szorítsák vissza a nyugdíjak összegét. Nem ez az a szellemiség, amelynek révén a gazdasági kormányzás biztosítani tudja az európai kérdés sikerét, amit pedig munkavállalóink és polgáraink elvárnak.
Morten Messerschmidt
(DA) Elnök úr, el szeretném mondani, hogy a belga elnökség lenyűgöző és páratlan példája volt annak, hogyan működik az EU. Annak ellenére, hogy az országnak nincs kormánya, az elnökség az ülésterem valamennyi képviselőcsoportjától elismerésben részesül. Mindez talán azt tükrözi, hogyan működik a legjobban az EU - választott képviselők, és tulajdonképpen emberek nélkül. Mindenesetre a belga elnökség idején került sor a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta az eddigi legnagyobb csalódásra, az európai polgárokkal szembeni legordítóbb árulásra, nevezetesen az immár állandó válságmechanizmus bevezetésére.
Amikor meg kellett győznünk az európai lakosokat, hogy léptessék életbe a Lisszaboni Szerződést, amellyel egyben soha nem látott hatalmat ruháztunk át brüsszeli külföldiekre, azt az ígéretet kaptuk, hogy egytől biztosan nem kell tartanunk: soha nem leszünk felelősek egymás adósságaiért. A belga elnökség alatt ezt az ígéretet megszegték. 2013-tól hatályba lép egy hivatalos jogszabály, amelynek értelmében a jövőben felelősséget vállalunk egymás adósságaiért. Ez a belga elnökség öröksége, ami sajnálatos.
Ivo Belet
(NL) Elnök úr, Leterme úr, Győri asszony, ön és diplomáciai szolgálata egyaránt bebizonyították, hogy még igen nehéz gazdasági körülmények között is sikeresek tudnak lenni, és hogy ezeket a körülményeket úgy is kezelhetjük, hogy az megerősítse Európát. Ez nagyon fontos. Mindez nyilvánvalóan kompromisszumokat, nehéz kompromisszumokat igényel. A kompromisszum nyomán minden esetben kritikára számíthatunk, de úgy gondolom, ebben a helyzetben minden korábbinál relevánsabb az az aranyszabály, hogy "a tökéletes a helyes ellentéte”. Az effajta kompromisszum kivétel nélkül indokolt, ha általa előre tudunk lépni, és az polgáraink prosperitását és jólétét szolgálja.
Leterme úr, mivel csak egy percem van, csak röviden szólnék a következő belga elnökségről, amely várhatóan 2025-ben vagy akörül lép hivatalba. Addigra ön, ha jól számolom, 65 éves lesz, én pedig eggyel több. Feltételezem, hogy Európa továbbra is meghatározó szereplő lesz a világ színpadán, ahhoz azonban, hogy ez így legyen, mindenképpen meg kell őriznünk az elmúlt hat hónap lendületét. Mindenesetre sok sikert kívánok önnek, itt és Brüsszelben egyaránt.
Csaba Sándor Tabajdi
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, belga kollégák, gratulálok önöknek! Megemelem önök előtt a kalapomat. Magyarként nagy örömömre szolgálna, ha a magyar elnökség is hasonló sikerrel zárulna.
(HU) És most magyarul folytatnám. A belga elnökség idején sikerült megelőzni az euróövezet válságának elmélyülését. Rekordgyorsasággal összeállították az ír mentőcsomagot. Előkészítették az új gazdaságpolitikai koordináció rendszerét, és a magyar elnökségre vár a gazdasági kormányzás hat jogszabályának az elfogadása. Fölállították a pénzügyi felügyeletet, elindították a külügyi szolgálatot, valamint az állampolgári kezdeményezést. Csak a teljes elismerés hangján tudok szólni arról is, hogy előrehaladt a Lisszaboni Szerződés gyakorlati átültetése, bár rengeteg nyitott kérdés maradt.
(FR) Még egyszer gratulálok belga kollégáimnak. Bízom benne, hogy a magyar elnökség legalább ekkora sikereket könyvelhet majd el.
Petru Constantin Luhan
(RO) Elnök úr, noha egyesek attól tartottak, hogy a belga belpolitikai fejlemények hatással lesznek a soros elnökség teljesítményére, örömmel látom, hogy Belgium meghazudtolta az előrejelzéseket, és pragmatikus, hatékony módon oldotta meg az európai ügyeket. A belga elnökség kiemelt aktái valójában egy sor ténylegesen európai kérdést valósítottak meg: az Európai Külügyi Szolgálat elindítását, a gazdasági növekedést és a költségvetési konszolidációt, az európai polgári kezdeményezés elfogadását és az Európa 2020 stratégia végrehajtásának megkezdését.
A román érdekeket illetően a belga elnökség méltányos és kiegyensúlyozott megközelítést alkalmazott. Két, Románia számára igen fontos akta esetében olyan megoldást választottak, amely a leginkább tükrözte a román álláspontot: a roma kérdés társadalmi integráció szempontjából történő megvitatását, valamint a Románia és Bulgária schengeni csatlakozásáról szóló határozattervezet Európai Parlamenthez történő utalásával kapcsolatos eljárás irányítását.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Elnök úr, elsőként hangsúlyozni szeretném, hogy Belgium nem csupán a belpolitikai színtéren, hanem természetesen világszinten is nehéz helyzetben töltötte be a soros elnökség szerepét.
Ezért nem írhatom az Unió valamennyi kudarcát Belgium számlájára. Épp ellenkezőleg, azt mondanám, hogy Belgium kiválóan kezelte a Bizottság, a Tanács és a Parlament között folyó háromoldalú párbeszédet.
Belgium vezetésével előrelépés történt a bankszektor felügyeletének és szabályozásának jelentős területén - legalábbis részben. Októberben lezárultak a kockázatitőke-alapok, a részvénytársaságok és a hitelminősítő intézetek szabályozásával kapcsolatos tárgyalások.
El tudnék képzelni ambiciózusabb intézkedéseket is ezen a téren, de úgy gondolom, Belgium legalább amit lehetett, azt sikeresen összehangolta, és némi haladást elért.
A nemzetközi kapcsolatok kérdése szintén rendkívüli jelentőséggel bírt. Az Unió létrehozta diplomáciai szolgálatát, és Belgium e tekintetben is rátermett közvetítőnek bizonyult.
Befejezésképpen gratulálni szeretnék Belgiumnak és hálás köszönetemet fejezem ki az elnökség felé, valamint bízom benne, hogy Magyarország követni fogja az önök elnökségének példáját.
Mairead McGuinness
Elnök úr, felvethetnék egy átfogóbb kérdést? Karácsonykor John Bruton korábbi ír vezető és a Tanács egykori elnöke azt mondta, hogy az Európai Tanács részidős jellege, tekintettel az Európát sújtó válság mértékére, nem igazán felel meg a célnak. Arra utalt, hogy a nagy kérdésekre alig szánnak több időt annál, mint amit a vezetők a Brüsszelbe tartó járatokon töltenek.
Véleménye szerint pénzügyi válsággal állunk szemben - a jóléti állam válságával egy elöregedő társadalomban, a nemzetállamok globalizálódásának válságával, és akár még az európai demokrácia hatékonyságának válságával. Úgy gondolja, hogy a vezetőknek addig kellene közösen tárgyalniuk, amíg kölcsönösen és maradéktalanul megértik, mit kell tenni: a szükséges intézkedés egészét, nem csak bizonyos részeit. Csak ilyen szintű beavatkozás biztosíthatja a piacok iránti tartós bizalmat. Megkérném az embereket, hogy vitassuk ezt meg, mivel John Brutonnek valószínűleg igaza van.
Oreste Rossi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az ön beszédében, Leterme úr, néhány fontos idézet hangzott el; nagy kár, hogy a valóságban úgy emlékeznek majd önre, mint annak az országnak a miniszterelnökére, amely 219 nappal a választásokat követően képtelen volt kormányt alakítani.
Tudja, rossz véleménnyel voltam önről - noha ez idővel kétségtelenül változott - mivel hivatalba lépése napján megkérdeztem öntől, mint a Tanács soros elnökétől, milyen intézkedéseket terveznek a hazájában a katolikus egyház ellen elkövetett cselekedetekre válaszul, az érvénytelenné nyilvánított házkutatásokra válaszul, amelyek véleményem szerint igen komolyak voltak, és amelyeket később maga a bíróság is elítélt.
Nem kaptam választ. Ezt nem vettem jó néven, mert úgy gondolom, hogy egy elnöknek mindenkit képviselnie kell. Ha kérdést tesznek fel neki, egy elnöknek igyekeznie kell azt megválaszolni, és bátor döntést kell hoznia: azt kell mondania "Egyetértek” vagy "Nem értek egyet”, és meg kell indokolnia véleményét. Ön ezt nem tette meg.
Ma azt mondhatom, hogy ön és elnöksége jó munkát végzett. Talán ha kezdettől fogva kicsit "lejjebb” ereszkedett volna, jobb viszonyt alakíthattunk volna ki.
Franz Obermayr
(DE) Elnök úr, Belgium kétségtelenül rendkívül nehéz átmeneti időszakban vette át a Tanács elnökségét, mivel egyrészről a gazdasági válságot még nem küzdöttük le, más részről azonban a Lisszaboni Szerződés végrehajtása még természetesen nem fejeződött be, miközben az is nyilvánvalóvá vált, hogy kevéssé felel meg a célnak.
Az eurómentő csomagról folytatott vitának azonban van egy olyan vetülete, amelyről nem feledkezhetünk meg, mégpedig az, hogy mind az euróövezetnek szánt mentőcsomag, mind pedig a görögországi kölcsönök ellentétesek a Lisszaboni Szerződéssel. Mindkét intézkedés esetében hiányzik a megfelelő jogalap. Ez azt jelenti, hogy az EU egyértelműen túllépte hatáskörét, ami elkerülhetetlenné teszi a Szerződést érintő megfelelő módosítási eljárást.
A mentőcsomagok további jelöltjein - azaz Írországon és Portugálián - túl Spanyolország is az euróövezet problémás gyereke. Az érme másik oldalán a nettó befizetők, mint Németország és Ausztria lassanként az Európai Unió fejősteheneivé válnak. Egyértelmű, hogy ez nem mehet így tovább. Belgium e két - elismerem, nehéz - feladat egyikét, tehát a gazdasági válság leküzdését és a Lisszaboni Szerződés végrehajtását sem volt képes maradéktalanul megoldani.
Andrzej Grzyb
(PL) Elnök úr, számos kedvező véleményt hallottunk a belga elnökségről, különösen tárgyalási hatékonyságáról és a válság nehéz idején is megőrzött józanságáról, a G20-as csúcsról, a cancúni konferenciáról és a költségvetési vitáról. A pénzügyi piacok stabilitásának helyreállítása és a gazdasági stabilitás meghatározó kérdések voltak, de el kell mondani, hogy, különösen a költségvetés tekintetében, fékezhetetlenné vált a nemzeti önérdek. A belgák tárgyalási hatékonysága elismerésre méltó, de végül is ez volt a tizenkettedik belga elnökség. Leterme miniszterelnök úr azt mondta, hogy az elnökség programja a Tanács és a Bizottság programja volt, és nem törekedtek azt nemzeti prioritásokkal kiegészíteni. Mégis hagynunk kell, hogy a következő elnökségek maguk döntsenek saját prioritásaikról. Úgy tűnik számomra, hogy ez az integráció lényege és az az integrációs szellemiség, amelyről Leterme miniszterelnök úr beszélt. Amit aggasztónak találok, az a 2011. évi költségvetés elfogadásával kapcsolatos válság, különösen ennek háttere és az az előrejelzés, hogy a jövőben nem számíthatunk könnyű tárgyalásokra az új pénzügyi tervvel kapcsolatban.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Elnök úr, legalább egy olyan kérdés van, amely Európa és azon régió - a baszkföldi Euskadi - számára is fontos, ahonnan származom, és ahol önök az égvilágon semmit nem tettek.
A Lisszaboni Szerződés jogokkal ruházza fel a Parlamentet a halászattal kapcsolatban. A Tanács számos, a szardellahalászatra vonatkozó tervet meggátolt. Elnökségük kezdetén személyesen nyilatkoztam arról, hogy kész vagyok folytatni a tárgyalásokat azért, hogy a fontos terveket kimozdítsuk a holtpontról, önök azonban semmilyen erőfeszítést nem tettek ennek érdekében. Éppen ezért nem tudok gratulálni önöknek, mivel a Tanács alapvetően nem ismeri el a Lisszaboni Szerződés által erre a Parlamentre ruházott jogokat.
Úgy vélem, elvesztegették egy olyan probléma megoldásának lehetőségét, amely a spanyol elnökség ideje óta húzódik. Egyetlen lépést sem tettek; ezért bízom benne, hogy a következő elnökség képes lesz minderre.
Szintén megköszöntem volna, ha egy kis figyelemmel hallgatja a felszólalásomat.
Edite Estrela
(PT) Elnök úr, jómagam is gratulálni kívánok a belga kormánynak a sikeres elnökséghez, annak ellenére, hogy, ahogyan az már elhangzott, arra nehéz körülmények között került sor. Továbbá, az általam legszorosabban figyelemmel kísért területen elismerés illeti Milquet asszonyt, és köszönet azért az elkötelezettségért és elszántságért, amelyet a szülési szabadságról szóló irányelvről készült jelentés kidolgozása során tapasztaltunk részéről, a Tanáccsal való nézetkülönbség ellenére. Bízunk benne, hogy a magyar elnökség is kellő jelentőséget tulajdonít majd e kérdésnek. Leterme úr emlékeztetett bennünket arra, hogy az egységes piacon túl milyen álom vezérelte az európai projekt alapítóit, Barroso úr pedig rámutatott az európai szellemiség fontosságára. Úgy gondolom, ezek a jelenlegi helyzetben helyes észrevételek, ugyanis az előttünk álló feladatok megoldásához fokozott egységre és szolidaritásra van szükség.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr, a belga elnökségre, pontosabban fogalmazva a két utolsó elnökségre a Lisszaboni Szerződés végrehajtásával és egy új uniós rend kialakításával fémjelzett időszakban került sor. Mindkét elnökség korlátozta nemzeti megközelítését annak érdekében, hogy elmélyíthessék az uniós szintű együttműködést és koordinációt. Ez a helyes irány a közösségi, és nem a kormányzati megközelítést erősíti. Más részről óvatosan kell bánnunk a nemzeti elnökségek által a saját prioritásaik kialakításában játszott szerep korlátozásával. Meghatározott egyensúlyra van szükség. A belga elnökség vitathatatlan eredménye a gazdasági kormányzás megerősítése. A pénzügyi intézményeket felügyelő szervek megkezdték működésüket. Nagy előrelépés történt a költségvetési fegyelem szigorúbb ellenőrzése terén. A strukturális reformokat célzó intézkedéseket fő fejlesztési eszközzé avatták. Ezenkívül sikerült feloldani a 2011. évi uniós költségvetés jóváhagyásával kapcsolatos patthelyzetet. Csupán annyit szeretnénk mondani, hogy köszönjük.
Seán Kelly
Elnök úr, azt kell, hogy mondjam, igen biztató hallani, hogy valamennyi parlamenti képviselőcsoportban ilyen sokan méltatják a belga elnökséget, ami teljesen megérdemelt. Az ellenkezőjétől tartottam. Úgy gondolom, a belga elnökség sikerének egyik oka az, hogy figyelembe vették a Lisszaboni Szerződés realitását. Manapság az elnökségi váltásoknak zökkenőmentesen kell zajlania. Olyan ez, mint egy váltóverseny: minél ügyesebb a váltás - és minél észrevétlenebb - valószínűleg annál jobb. A belgák ezt kiválóan csinálták, és példát mutattak a többi ország számára is, hogyan kellene cselekedni a későbbiekben.
Különösen köszönetet szeretnék mondani nekik a költségvetéssel és a banki hatóságokkal, valamint az egyéb létrehozott szervekkel kapcsolatos munkájukért. Ha ezek beváltják a hozzájuk fűzött reményeket, a belga elnökség ázsiója az előttünk álló években még inkább megnövekedik, ha majd visszatekintünk ezekre a fontos döntésekre.
Frédéric Daerden
(FR) Elnök úr, egyetértek a ma délelőtt elhangzott szinte egyhangú üzenetekkel. Miniszterelnök úr, a belga elnökség kiváló elnökség volt, mivel nehéz nemzeti helyzetben is előrébb vitte az európai ügyet, így előbbi végül nem akadályozta meg az Európa előtt álló kihívások megoldását. Itt a 2011. évi költségvetés elfogadására gondolok, amelynek egyes vonatkozásai keserű szájízt hagytak maguk után. Ugyanakkor így elkerültek egy katasztrofális intézményi konfrontációt.
Ami a szociális dimenziót illeti, a belga elnökségnek a kezdetektől meg kellett küzdenie a Tanács egyes tagjainak túlzott elővigyázatosságával. Itt főként a minimáljövedelemről szóló keretirányelv elképzelésére gondolok. E körülmények ellenére Belgium az ön miniszterei és saját minisztereink küzdőszellemének köszönhetően valódi eredményekkel büszkélkedhet, úgymint: az EPSCO Tanács minden Európai Tanács előtt benyújtandó jelentése, amely az ECOFIN Tanács szükséges ellentételezéseként szolgál; az általános érdekű szociális szolgáltatásokról szóló következtetések; a nyugdíjak, különösen a liège-i nyugdíjügyi konferencia, amely rámutatott a nyugdíjak megfelelősége és fenntarthatósága közös vizsgálatának szükségességére, amit kötelességemnek érzek hangsúlyozni, valamint az EPSCO által a szegénység elleni küzdelem évéről kiadott nyilatkozat.
Még egyszer gratulálok. Reményeim szerint ez a haladás a következő elnökségek idején is folytatódni fog.
Gay Mitchell
Elnök úr, ügyrendi kérdésben szólva felkérném, hogy végezzen felmérést arról, kinek engedélyezik a "catch-the-eye” eljárás keretein belül a felszólalást, és kinek nem. Úgy tűnik számomra, hogy ülésenként nem igazságos a felszólalók eloszlása. Azért kérném erre, mert néhányan közülünk egyéb kötelezettségeink miatt nem tudunk naphosszat a Parlamentben ülni, míg másoknak erre lehetőségük van.
Úgy vélem, egyenlő esélyt kell adni a képviselőknek a vitában való részvételre. Elnézést kérek, hogy feltartottam a Tisztelt Házat, de felkérném, hogy végezzék el a felmérést.
Elnök
Mitchell úr, csak annyit szeretnék mondani, hogy itt hever előttem egy lista, amelyet megtekinthet. Közel 20 ember szerepel rajta, akik lehetőséget kapnak a felszólalásra. Ha kívánja, bejöhet az irodámba, ahol megmutathatom önnek a listát, és magyarázatot is fűzhetek hozzá.
Maroš Šefčovič
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr, sok kedvező értékelést és dicsérő szót hallottunk ma délelőtt itt a Parlamentben. A Bizottság nevében azt szeretném mondani, hogy nagyon is megérdemelten. Európai szellemiségével a belga elnökség egyértelműen bámulatos hatékonyságról és rendkívül együttműködő hozzáállásról tett tanúbizonyságot. Amikor a belga elnökség kézbe vett egy problémát, valamennyien tudtuk, hogy az európai célt - és csak az európai - célt tartja majd szem előtt, valamint hogy ezt az intézmények közötti lojális együttműködés szellemében teszi. A belga elnökség és az Európai Parlament között kialakult nagyszerű együttműködésnek és a Bizottsággal ápolt szoros kapcsolatoknak köszönhetően vitathatatlanul figyelemre méltó eredmények születtek.
Elmondhatjuk, hogy a Lisszaboni Szerződés mára teljes körűen működésbe lépett. Az európai polgári kezdeményezés révén új hangot adtunk polgárainknak, és megegyezésre jutottunk az átláthatóbb és hatékonyabb komitológiai szabályokról. Mindkét ügyben együttműködtem Olivier Chastel államtitkár úrral, és azt kell mondanom, hogy minden esetben lenyűgözött együttműködési készsége és magas szintű szakértelme.
A 2011. évi költségvetésről szóló vita lezárásához és az új európai gazdasági kormányzás megkezdéséhez higgadt és konstruktív megközelítésre volt szükség. A belga elnökség még az olyan kérdésekben folytatott összetett, elhúzódó vitákban is nyilvánvaló haladást tudott elérni, mint a válás, a pénzügyi felügyelet vagy akár a szabadalmak.
Mostanra világossá vált, hogy tovább kell vinnünk a belga elnökség pozitív szellemiségét és hatékonyságát. A gazdaság láthatóan kifelé tart a válságból, és a költségvetési konszolidáció továbbra is mindannyiunk számára kiemelt ügy. Az elmúlt héten jó híreket kaptunk portugál, spanyol és olasz kötvények sikeres eladásáról, és Belgium, valamint más országok esetében is a haszonkulcsok csökkenését tapasztaltuk. Ugyanakkor az is egyértelmű, hogy elő kell mozdítani a strukturális reformokat, és hogy még keményebben kell dolgoznunk. Ha nem szeretnénk munkahelyek nélküli talpra állást, akkor meg kell vizsgálnunk, hogyan alakíthatjuk át a munkaerő-piaci szabályokat, és hogyan számolhatjuk fel a magasabb európai foglalkoztatottság előtt álló akadályokat. Ezzel egyidejűleg óvnunk kell a társadalom kiszolgáltatott tagjait és vissza kell szorítani a szegénységet. Csak így hozhatjuk létre Európában a szociális piacgazdaságot.
Sok múlik majd azon, hogyan indítjuk útjára az európai szemesztert és hogy nemzeti reformprogramjainkban, konszolidációs törekvéseinkben és az EU 2020 stratégia végrehajtásában milyen mértékben leszünk képesek közös célokat megfogalmazni. A belga elnökség jelentősen hozzájárult az új gazdasági kormányzási folyamat elindításához, és most folytatnunk kell a megkezdett kitűnő munkát.
Miniszterelnök úr, államtitkár úr, köszönetet szeretnék mondani önöknek nagyszerű munkájukért. Hálás köszönettel tartozom továbbá valamennyi diplomatájuknak, amiért olyan pozitív légkört teremtettek, amelyben a következő elnökség folytathatja az önök által hat hónappal ezelőtt oly sikeresen megkezdett munkát.
Yves Leterme
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, most szólalok fel utoljára a belga elnökség nevében, így rövidre fogom. Nagy örömömre szolgál, hogy ilyen sokan megjelentek, de tisztában vagyok vele, hogy ezt a többi napirendi pont is indokolja.
(NL) Hölgyeim és uraim, jómagam természetesen köszönetet mondok mindazoknak, akik építő jellegű visszajelzést adtak, ez ugyanis későbbi munkájukban és munkánkban nélkülözhetetlen lesz. Mindenekelőtt, az elnökségünk igen pozitív európai parlamenti fogadtatásával kapcsolatban hadd mondjam el, hogy igyekszem ragaszkodni ahhoz az elvhez, hogy a kritikával szemben józan, a dicsérettel szemben alázatos maradok, még ha azok túlzók is.
Befejezésképpen három szempontra szeretném felhívni a figyelmüket. Először is - és ez nyilvánvalóan túllépi a belga elnökség hatáskörét - úgy gondolom, nagyon fontos, hogy létrehozzuk a Lisszaboni Szerződés végrehajtásával kapcsolatos bevált gyakorlatot. Az Európai Unió féléves soros elnökségét betöltő valamennyi nemzetállamnak kiemelt szerepet kell szánnia programjában Európa számára.
Másodszor, a soros elnökség vezetése talán nem csak az, hogy facilitátorként lépjünk fel, hanem az is, hogy - ahogyan egyikük említette - hajtóerőként szolgáljunk intézményeink működéséhez. Mindannyian keményen küzdöttünk a Lisszaboni Szerződés ratifikálásáért. Nyilvánvalóan abszurd lenne, ha úgy vezényelnénk a soros elnökséget, hogy az ne tudjon eleget tenni a Lisszaboni Szerződés szövegének és szellemiségének. Úgy gondolom továbbá, hogy a jövőben csak így van értelme a soros elnökségnek, és a Szerződés bármely későbbi módosítása vagy bármely új megállapodás is csak így lehet életképes. Harmadszor: nem minden tökéletes, és néhány képviselő jogosan rámutatott néhány hiányosságra. Megismételném különösen, hogy Európának a szociális politika terén ambiciózusabbnak kell lennie.
a Tanács soros elnöke. (FR) Valóban úgy van, ahogy hallottuk. A szociális politika területén az Uniónak a jövőben ambiciózusabbnak kell lennie, mindazonáltal úgy gondolom, Belgium kivette ebből a részét. A belga elnökség megerősítette a foglalkoztatáspolitikák szerepét az Európa 2020 stratégiában, gondoskodott arról, hogy ezek a politikák helyet kapjanak az új európai gazdasági kormányzásban, és meggyőződésem, hogy megteremtette az Európa 2020 stratégia szociális dimenziójának alapjait is, nem csupán a szegénység elleni küzdelmet, de a társadalmi kohéziót illetően is. Néhány felszólalásra reagálva én úgy látom, hogy igenis napirendre tűztük az általános érdekű szolgáltatások kérdését Európában. Igaz ugyanakkor, hogy van még tennivaló, és előre kell lépnünk, különösen jogalkotási szinten.
Ahogyan már korábban is említettem, elnökségünk nem tökéletes, és úgy gondolom, amint arra Tavares úr helyesen rámutatott, hogy a menekültpolitika terén a jelenleginél többet is tehetünk.
(NL) Befejezésképpen két záró észrevétellel élnék, mivel egyéb pontok is szerepelnek még a napirenden. Kifejezetten az Európai Parlament belga képviselőihez kívánok szólni, egyrészt általánosságban, másrészt azonban néhányukhoz, elsősorban két elődömhöz személy szerint is.
A belga kormány nevében azt szeretném mondani, hogy a belga elnökség során tett erőfeszítéseinkkel tisztelegni szeretnénk az itt végzett munkájuk előtt. Hölgyeim és uraim, minden tőlünk telhetőt megtettünk a Lisszaboni Szerződés helyes alkalmazásáért, amely önmagában is egyfajta tisztelgés a Laekeni Szerződés létrejötte felett bábáskodó tizenegyedik elnökség óta kidolgozott kezdeményezések, majd a későbbi jelentős előadói tevékenységek előtt, amelyek célja az volt, hogy a Lisszaboni Szerződés Laeken szellemében szülessen meg.
Helyesen rámutattak, hogy a soros elnökség mindenekelőtt a felelősséget vállaló és a tűzvonalban álló politikusokat körülvevő sok ember elkötelezettségétől és teljesítményétől függ. Gondolok itt a tanácsadókra, a diplomatákra, számos olyan emberre, akik végeredményben a legfontosabb munkát végzik.
Tudatnám Staes úrral, hogy míg a Belgiumban holnap átadásra kerülő Aranycipő-díj eddig minden alkalommal olyanokhoz került, mint Lukaku és Boussoufa, ha a belga elnökséget díjaznánk, az Aranycipőt könnyedén a diplomáciai szolgálat nyerné, amelynek néhány tagja most mögöttem foglal helyet.
Végül hadd szóljak néhány szót Tabajdi úrhoz; megpróbálom összeszedni a legjobb magyar tudásomat.
Elnök
Miniszterelnök úr, önnek köszönhetően az elmúlt félévben több különböző szinten is új együttműködési módszereket dolgoztunk ki az Európai Unió két jogalkotási szerve: a Tanács és az Európai Parlament között. Elnökségük nagy sikerrel zárult. Minden jót kívánok hazájának és önnek személyesen.
(Taps)
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Mara Bizzotto
2010. december 31-én egy meglehetősen unalmas elnökség ért véget, amelyet néhányan jellegtelennek és erőtlennek minősítettek. Nem is várhattunk többet egy olyan belga kormánytól, amely valójában nyolc hónapja nem létezik. A belga politika képtelen volt politikai tervet felvázolni saját országa számára, amely soha nem látott intézményi válság áldozatává vált. Nem látom, hogyan vezethetett volna előrelátással és megfelelő jövőképpel egy olyan összetett szerkezetet, mint az Európai Unió - amely manapság maga is igen törékeny és bizonytalan állapotban van. A belga elnökségtől azt vártuk, hogy a gazdasági és pénzügyi válságot követően visszaterelje Európát a fellendülés útjára. Ugyanakkor ismét azon kapjuk magunkat, hogy meg kell küzdenünk a spekulációval, amely még ma is veszélyezteti a közös valuta létét. A belga elnökség volt az, amely szorgalmazta a további uniós határbővítés felgyorsítását. Amint azt az elmúlt években láthattuk, a gazdaságilag erőtlen országok csatlakozása megnehezítette az európai intézmények munkáját és egész Európát legyengítette, amely most a korábbiaknál is kevésbé alkalmas arra, hogy újabb tagállamok belügyi problémáit vegye a vállára.
Andreas Mölzer
Az elmúlt hat hónapban Belgium látta el az Európai Unió soros elnökségét, és az országban ezt alig-alig vették észre. Belgiumot elsősorban - és ráadásul sikertelenül - az új kormány alakításának problémája kötötte le, míg az ország a flamandok és vallonok közötti vita miatt képtelen volt politikai döntéseket hozni. Nem meglepő tehát, hogy az EU politikai intézményrendszere könnyűszerrel keresztülvihette az Európai Unió központosításának megerősítését célzó akaratát. Az európai gazdasági kormányzás terveit az euróválság ürügyén koholták. Mindeközben az úgynevezett "állandó eurómentő-csomag” nem más, mint a nettó befizetők elleni újabb merénylet, akiknek a jövőben még mélyebben kell majd a zsebükbe nyúlniuk. Belgiumot valójában intő példának kell tekinteni arra, mi történik, ha különböző gazdasági teljesítményű népeket egymáshoz kötnek. Belgium, ahol a flamandok és a vallonok között nyilvánvalóan kibékíthetetlen ellentétek állnak fenn, és ahol a szövetségi apparátus a flamandoktól a vallonok felé irányuló újraelosztási mechanizmust képvisel, azt tükrözi, mi történhet az Európai Unióval és az euróval, ha tovább haladnak a jelenlegi téves irányba.
Sławomir Witold Nitras
írásban. - (PL) A belga elnökség összegzéseként mindenekelőtt az európai pénzügyi stabilitási rendszer kidolgozásában játszott rendkívül aktív szerepüket kell elismerni. Mindazok, akik figyelemmel kísérték a folyamatot, tisztában vannak vele, hogy nehéz műveletről van szó, amelyet idő szűkében kellett végrehajtani. Ezért őszintén gratulálni szeretnék azoknak, akik hozzájárultak a projekt sikeres megvalósításához. E tekintetben a belga elnökség jól végzett munkát hagy a magyar elnökségre. Hangsúlyozni kell továbbá, hogy a belgák a Lisszaboni Szerződés végrehajtásával összefüggésben kikövezték az utat a későbbi elnökségek előtt. Reménykedem abban, hogy az elkövetkező elnökségek, köztük a lengyel elnökség is fokozottabban törekszik majd meghatározni saját, egyértelmű prioritásait, egyúttal azonban beillesztik azokat közös, európai célkitűzéseink keretébe. Ez a munkamódszer lehetővé teszi az európai intézményi politikák pontosabb tervezését és végrehajtását.
Wojciech Michał Olejniczak
Először is gratulálni szeretnék a belga elnökségnek, amely az elmúlt hat hónapban az Európai Tanács vezetése során kiemelkedő képességekről tett tanúbizonyságot. A belga csapat annál is inkább sikeresnek tekinthető, ha figyelembe vesszük, milyen körülmények között vette át az ország az elnökséget. Először is, ez volt az első elnökség, amely a Lisszaboni Szerződés által bevezetett szabályok szerint járt el, és másodszor, az EU és tagállamai rendkívül nehéz pénzügyi helyzetben voltak. Mindezeken túl Belgium az elnökség során belügyi problémákkal küzdött. E kemény és erőt próbáló időszak ellenére az elnökség megmutatta, milyen hatékony tud lenni, és minden intézkedést valóban európai módon hajtott végre. A belpolitikai problémákat és kérdéseket félretette, és arra összpontosított, hogy az Európai Parlament, az Európai Bizottság és az Európai Tanács javaslatainak megfelelő irányba haladjon, és támogassa ezeket az intézményeket. Az elnökség közvetítő szerepet vállalt. Az elnökség által megvalósított prioritások tekintetében elismerésre méltók a gazdasági válság elleni küzdelmet célzó intézkedések; itt elsősorban a következő többéves pénzügyi kerettel kapcsolatos munkára gondolok. Az Eurovignette rendszer a belga elnökség további jelentős eredménye. Végül azt szeretném mondani, hogy az Európai Tanács elnökségét ezután átvevő országok tanulhatnak a belga elnökség példájából. Mind a magyar, mind pedig a 2011 második felében hivatalba lépő lengyel elnökségnek hasonló sikereket kívánok.
Jarosław Leszek Wałęsa
Köszönettel illetném a belga elnökséget. Nemrégiben véget ért munkájuk példaként szolgálhat az Európai Tanács tevékenységeinek irányítását a jövőben vállaló országok számára. Ez a kérdés igazán szívügyem, tekintettel az elkövetkező lengyel elnökségre, amely reményeim szerint tovább halad majd a belga elnökség sikeres úttörő munkája nyomán. Nem sokszor történik meg, hogy az elnökséget betöltő ország a közösségi intézkedéseket a nemzeti érdekek fölé helyezi. Véleményem szerint a most tárgyalt elnökség legfőbb sikere az volt, hogy következetesen végrehajtotta a Lisszaboni Szerződés rendelkezéseit, különösen az Európai Tanács szintjén, amely állandó elnökkel rendelkező, teljes jogú intézménnyé vált, valamint a Külügyi Tanács szintjén, amelynek vezetője jelenleg a főképviselő. A gazdasági válság elleni küzdelem szintén igen jelentős kérdésnek bizonyult, és a pénzügyi ágazat rendszerszerű nyomon követése és szabályozása idővel lehetővé fogja tenni megtépázott hírnevének helyreállítását. Ez különösen fontos akkor, amikor ekkora nyomás nehezedik ránk az euróövezet bővítését illetően. Összefoglalva, őszintén remélem, hogy a belga elnökség alatt felvázolt irány az elnökséget a jövőben átvevő országok számára minőségi mércét fog jelenteni. Kívánom, hogy a közösség érdeke minden esetben elsődleges legyen számunkra. Köszönöm.